alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Světový rok fyziky 2005

Rok 2005 byl mezinárodní unií čisté a aplikované fyziky (IUPAP) vyhlášen jako světový rok fyziky. Tuto deklaraci podpořilo také mnoho dalších organizací, včetně UNESCO, které na svém 32. generálním shromáždění přijalo rezoluci podporující tuto iniciativu.

Motivace 
Všeobecné povědomí o fyzice a její důležitosti pro každodenní život klesá. Počet studentů fyziky se dramaticky snižuje. Fyzika však hraje důležitou roli nejen ve vědeckém a technickém rozvoji, ale má také ohromný dopad na společnost. Proto společenství fyziků cítí, že je třeba zvýšit zájem veřejnosti o fyziku a její aplikace.

V roce 1905 vytvořil Albert Einstein své legendární články, které se staly základem tří důležitých fyzikálních oblastí: teorie relativity, kvantová teorie a teorie Brownova pohybu. Světový rok fyziky poskytuje možnost oslavit 100. výročí tohoto zázračného roku, přičemž bezpochyby značná pověst Alberta Einsteina jako nejslavnějšího fyzika bude sloužit pro upoutání veřejného zájmu.

Cíle 
V rámci světového roku fyziky je plánováno mnoho akcí, které pomohou fyziku propagovat. Mezi nimi např. vydání populárně naučných knih, přednášky pro veřejnost, popularizační projekty (např. Světelný paprsek okolo Země), soutěže pro studenty, vědecké konference, vydání poštovní známky a obálky prvního dne (25. května 2005) atd.

Externí odkazy 
 
 Světový rok fyziky na stránkách fyzikálního institutu AV ČR
 https://web.archive.org/web/20161102073249/http://www.wyp2005.org/ – oficiální stránky projektu (anglicky)

Fyzika
Události roku 2005
Albert Einstein
Kvartace

Kvartace je proces získávání reprezentativního vzorku sypké povahy (půda, chemikálie apod.). Provádí se tak, že vzorek je vysušen a položen na pracovní desku. Zde je mísen. Následně je úhlopříčkami rozdělen na čtyři části, pomyslné trojúhelníky. Vždy protilehlé části jsou odstraněny a zbylé dvě části smíchány. Kvaratace se několikrát opakuje. Při odběru vzorků je nutno odebírat větší množství, aby nedošlo kvartací ke zmenšení vzorku pod únosnou míru. Po kvartaci následuje většinou drcení hrud a prosívání - poté analýza. Použití v praxi je například při kvartizování zeminy za účelem pedologického, či agrochemického rozboru.

Analytická chemie
Pedologie
Agrochemie
Marxismus-leninismus

Marxismus-leninismus je jedna z hlavních komunistických ideologií. Podle svých proponentů vychází z teorií marxismu a leninismu.

Podstata učení 
Cílem marxismu-leninismu (původně marxismu-leninismu-stalinismu) je transformace kapitalistického systému na systém socialistický řízený komunistickou stranou (akademiky též často nazývaný komunistickým státem) skrze diktaturu proletariátu. Toho by bylo dosaženo revolucí vedenou stranou předvoje, která by byla hierarchicky organizovaná a rozhodnutí by v ní byla činěna formou demokratického centralismu. Stát by centrálně řídil ekonomiku a výrobní prostředky, propagoval kolektivizaci, potlačoval politický disent a vyšlapával cestu pro hypotetickou komunistickou společnost, která by byla beztřídní a bezstátní. Marxisté-leninisté většinou podporují internacionalismus a staví se do opozice vůči kapitalismu, fašismu, imperialismu a liberální demokracii.

Hlavním rozdílem oproti obecnému marxismu je, že diktatura proletariátu, která je podle marxistického učení nezbytným nástrojem v revolučním období boje o moc během přechodu z kapitalismu na komunismus, je v marxismu-leninismu omezena na diktaturu revoluční strany, která ovládá všechny aspekty společnosti, od politiky a ekonomiky až po soukromý život jejích členů.

Zda Stalinova praxe následovala autentické principy marxismu a leninismu, je předmětem debat mezi historiky a politology. Obecně se marxismu-leninismu dostává kritiky zprava i zleva. Zejména jeho praxe v rukou Stalina, Mao Ce-tunga a Pol Pota bývá mnohými dalšími socialisty (jako anarchisty, demokratickými socialisty, trockisty a libertariánskými marxisty) kritizována za své autoritářství a totalitarismus, masové represe a potlačování politického disentu, náboženské perzekuce, etnické čistky, nucenou kolektivizaci a pracovní tábory. Antiautoritářská, demokratická levice toto vnímá jakožto projev státního kapitalismu.

Oficiální státní ideologie 

Marxismus-leninismus byla oficiální státní a stranickou ideologií Sovětského svazu a dalších vládnoucích stran ve Východním bloku, stejně tak jako Komunistické internacionály po její stalinizaci. Po Stalinově smrti prošel marxismus-leninismus řadou revizí, ze kterých se rozvinuly nové adaptace tohoto směru. Marxismus-leninismus tvořil neodmyslitelnou součást vysokoškolského studia komunistického Československa v letech 1950–1989. Zkoušky z marxismu-leninismu museli povinně zvládnout všichni.

Reference

Externí odkazy 
 
 Definice marxismu-leninismu na marxists.org (anglicky)

Komunismus
Květenství

Květenství (inflorescentia) je soubor květů na společném stonku uspořádaných podle určitých pravidel. Později z něj vzniká plodenství.

Klasifikace květenství 
Sdružení květů v květenství je běžným jevem. Více květů pohromadě zvyšuje možnost, že bude některý z květů opylen, navíc jsou většinou květenství pro opylovače mnohem nápadnější. Květenství se podle uspořádání květů dělí na dvě skupiny – hroznovitá a vrcholičnatá.

 Hroznovitá (racemózní), u nichž je hlavní vřeteno nejdelší a boční stonky je nepřerůstají. Květy v hroznovitém květenství rozkvétají odzdola nahoru nebo od kraje ke středu (jsou-li uspořádány přibližně v jedné rovině). U hroznovitého květenství dochází k monopodiálnímu větvení – hlavní stonek pokračuje ve vrcholovém růstu.
 hrozen (racemus)
 lata (panicula)
 klas (spica)
 jehněda (amentum)
 palice (spadix)
 klásek (spicula)
 okolík (umbella)
 hlávka = strboul (capitulum)
 úbor (anthodium)
 chocholík (corymbus)
 Vrcholičnatá (cymózní), u nichž je hlavní vřeteno výrazně zkráceno tak, že boční větve je přerůstají. Květy ve vrcholičnatém květenství rozkvétají odshora dolů a jsou-li uspořádány do plochy, pak od středu k okraji. U vrcholičnatého květenství dochází k sympodiálnímu větvení – ve vrcholovém růstu pokračuje větev vedlejší:
 vrcholík (cyma)
 srpek (drepanium)
 šroubel (bostryx)
 vějířek (rhipidium)
 vijan (cincinnus)
 vidlan (dichasium)
 lichopřeslen (verticillastrum)
 svazeček (fasciculus)
 klubko (glomerulus)
 kružel (anthella)

Externí odkazy 
 
 

 
Květ
Altmarkit

Altmarkit (Kaemmel & al. 1977) je minerál ze soustavy čtverečné. HgPb2, ze skupiny amalgamů, který tvoří nálety a kůry.

Vznik

Vlastnosti 

 Fyzikální - Hustota 12,1 (vypočtená), štěpnost není patrná, lom hákovitý, taje při 145 °C.
 Chemické - Stříbřitě bílý, nabíhá do šeda, lesk kovový.
 Optické -

Získávání

Využití

Naleziště 
 Německo – Altmark nálety a kůry o síle několika milimetrů až centimetrů na kovových armaturách na plynovém ložisku spolu s ryzím Pb, Hg a amalgamem olova.

Literatura 
 Zeitsch. angew. Geol. 23(10), 535-536, 1977

Minerály
Almbosit

Almbosit (Ramdohr, Cevales, 1980), chemický vzorec Fe52+Fe43+V45+Si3O27, je kosočtverečný minerál. Almbosit je nedostatečně popsaný a proto není uznaným minerálem.

Vznik 
Druhotný minerál, výsledek metamorfních procesů.

Morfologie 
Tvoří drobná zrna.

Vlastnosti 
 Fyzikální vlastnosti: Štěpnost dobrá podle {???}.
 Optické vlastnosti: Barva: modrošedá. 
 Chemické vlastnosti: Složení: V 16,67 %, Fe 41,11 %, Si 6,89 %, O 35,33 %.

Naleziště 
 Itálie – Tridentsko-Horní Adiže, Almhutte Bos (masiv adamelo, prov. Trento) v permských pískovcích v blízkosti kontaktu s granodiorit - tonalitovým masivem na uranovém ložisku.

Literatura 
 Mineral. Deposita 15(3), 383, 1980

Externí odkazy 
 Almbosit na webu mindat.org (anglicky)
 Almbosit na webu Webmineral (anglicky)

Minerály
Minerály 8. třídy
Evropské liberální fórum

Evropské liberální fórum je společná iniciativa českých politických stran hlásících se k liberalismu – Cesty změny, Liberální reformní strany a  ODA – vyhlášená v prosinci 2003. 

Jejím cílem je podporovat v českém prostředí liberální ideje vzájemnou spoluprací a v budoucnu se sloučit jednotit v jednotnou liberální stranu, která by byla dostatečně silná, aby mohla konkurovat velkým stranám, mezi nimiž liberální síla chybí.

Všechny tři strany koordinují svůj postup v rámci Koordinační rady, čítající několik dalších malých stran a hnutí, a do voleb do EP v červnu 2004 postavily spolu s US-DEU společnou kandidátku jako Unie liberálních demokratů, což hodnotí jako svůj úspěch, i když celkem získaly pouze 1,69 % hlasů a do EP tedy nepostoupily.

Externí odkazy 
Deklarace Evropské liberální fórum: výzva k integrované liberální straně na stránkách ODA
Deklarace na stránkách Cesty změny
Monitoring tisku ELF v médiích na stránkách LiRa, z prosince 2003
Malé strany lepí pravicovou koalici – článek iDNES z prosince 2003
Podrobné výsledky voleb do EP

Politické strany v Česku
Migrace

Migrace (: migratio) znamená přesouvat a může být použitá ve významu:
 lidská migrace – znamená pohyb lidí z jedné oblasti do druhé
 ekonomická migrace
 environmentální migrace
 uprchlictví  
 migrace zvířat – pohyb zvířat z jedné oblasti do druhé   
 migrace ptáků – sezónní tah ptactva mezi jejich hnízdišti a zimovišti
 migrace ryb – pravidelná cesta ryb za vytřením
 migrace rostlin – přemísťování rostlin na nová území

Další použití ve vědě 
 migrace genů – evoluční proces a populační genetika 
 buněčná migrace – pohyb buněk po podložce
 planetární migrace – změna parametrů oběhu satelitu

Informatika 
 migrace dat – proces přesunu dat mezi různými typy a formáty úložišť či počítačovými systémy   
 systémová migrace – úkol zahrnutý v převodu dat aplikací ze současného hardwaru na nový hardware
 softwarová migrace – odkazuje ke konverzi, přepsání nebo přenosu stávajícího systému na modernější

Související články 
 imigrace
 emigrace
 osídlování Země

Externí odkazy
Čestmír Jeřábek

Čestmír Jeřábek (18. srpna 1893, Litomyšl – 15. října 1981, Brno) byl český právník, spisovatel, dramatik a literární kritik.

Životopis 
Narodil se v rodině nadučitele v Pršticích Viktora Kamila Jeřábka (1859–1946) a matky Marie, rozené Císařové. Dětství prožil v Pršticích, kde otec působil.

Pocházel z rodiny s úzkým vztahem k literatuře. Děd Jan Vojtěch Jeřábek (1822–1903) byl správcem litomyšlské Augustovy tiskárny a podílel se na tisku spisů Boženy Němcové, na který spisovatelka sama dohlížela. Otec byl spisovatel, učitel, první předseda Moravského kola spisovatelů a jednatel spolku Svatobor pro Moravu.

Vystudoval gymnázium v Litomyšli a v Brně, kde maturoval roku 1912 a poté absolvoval práva v Praze a jeden semestr v Innsbrucku. Promován byl v Praze, 30. října 1917. V té době již byl jednoročním dobrovolníkem. Koncem první světové války sloužil na haličské a italské frontě.

V letech 1919–1949 byl úředníkem magistrátu v Brně.

Aktivity v uměleckých spolcích 
Roku 1921 se stal spoluzakladatelem brněnské Literární skupiny, sdružení mladých moravských autorů a podílel se na redigování časopisu Host. V letech 1945–1948 byl předsedou Sdružení moravských spisovatelů.

Rodinný život 
Dne 15. března 1919 se oženil se Zdenkou Netušilovou (1895–1987) se kterou měl syna Dušana Jeřábka a dceru Zdenku, provdanou Bukovskou.

Dílo 
Počátek jeho tvorby je ovlivněn expresionismem, poté psal historické a psychologické romány ovlivněné realismem.

Časopisecké příspěvky 
Přispíval do mnoha novin a časopisů: Zvon, Cesta, Tribuna, Host, Lidové noviny, Moravské noviny, Rovnost, Literární noviny a Tvorba. V Rozpravách Aventina se věnoval především otázkám souvisejícím s divadlem v Brně.

Knižní vydání 
 1921 Zasklený člověk (Brno, St. Kočí)
 1938–1939 Legenda ztraceného věku (I. Hledači zlata, II. Medvědí kůže, III. Bohové opouštějí zemi; Praha, Josef R. Vilímek 1938 a 1939; Brno, Blok 1970)
 1959 Sága našeho rodu (I. Propast, II. Tvé jméno štěstí, III. V sousedství šelem; Praha, Naše vojsko 1959)
 1925 Lidumil na kříži (detektivní příběh; Praha, Čin)
 1926 Firma prorokova, patří mezi sci-fi.
 Svět hoří
 Světlo na přídi
 Život a sen
 Jitro se zpěvem
 1945 V zajetí Antikristově
 Zelená ratolest
 V paměti a srdci
 Evropské meziaktí
 1938 Hledači zlata, románová trilogie
 1939 Medvědí kůže
 1939 Bohové opouštějí zemi
 1946 Letopisy české duše
 1957 Odcházím, přijdu
 2000 V zajetí stalinismu – z deníkových záznamů 1948–1958 (Brno, Barrister a Principal)

Odkazy

Reference

Externí odkazy

Související články 
 Seznam českých spisovatelů
 Expresionismus
 Česká literatura v letech 1900–1945
 Literární skupina

Čeští romanopisci
Čeští dramatici
Čeští spisovatelé science fiction
Čeští literární teoretici
Realističtí spisovatelé
Čeští expresionističtí spisovatelé
Narození v roce 1893
Narození v Litomyšli
Úmrtí v roce 1981
Úmrtí v Brně
Muži
Pohřbení na Ústředním hřbitově v Brně
Narození 18. srpna
Úmrtí 15. října
Působící v Litomyšli
Čeští spisovatelé historických románů
Čestní občané města Litomyšl
Abernathyit

Abernathyit (Thompson & al., 1956), chemický vzorec K(UO2)(AsO4)•3H2O, je čtverečný minerál. Minerál je pojmenován po Jessovi Abernathym, majiteli dolu v americkém Utahu, který nalezl v roce 1953 první vzorek.

Původ 
Sekundární minerál uranového ložiska.

Morfologie 
Tvoří drobné až 3 mm velké, tlustě tabulkovité nebo tence tabulkovité krystaly s převládajícími tvary {001} a {110}, případně tvoří šupinkaté agregáty.

Vlastnosti 
 Fyzikální vlastnosti: Tvrdost 2–3, křehký, hustota 3,44 g/cm³, štěpnost dokonalá podle {001}, lom lasturnatý.
 Optické vlastnosti: Barva žlutá, lesk skelný, průhlednost: průhledný, vryp světle žlutý. V krátkovlnném i dlouhovlnném UV záření slabě žlutozelená fluorescence.
 Chemické vlastnosti: K 7,52 %, U 45,77 %, As 14,41 %, H 1,55 %, O 30,76 %.

Naleziště 
 Francie – Riviéral (důl, Lodéve, Hérault).
 Německo – Sailauf v Bavorsku (sv. od Aschaffenburgu)
 USA – Tuba City (Coconino Co.) Arizona; Clyde Long property (San Juan Co.) a West mine (Saguache Co.) Colorado; Cave Hills (Harding Co.) a Slim Buttes (Harding Co.) Jižní Dakota; Fuemrol No.2 mine (Temple Mountain, Emery Co.) Utah

Literatura 
 Amer. Mineral. 41, 82-90, 1956

Související články 
 Seznam minerálů

Externí odkazy 
 
 Abernathyit na webu Mindat.org (anglicky)
 Abernathyit na webu Webmineral (anglicky)
 Abernathyit v atlasu minerálů (německy)
 Mineral data publishing (PDF)

Minerály
Minerály 7. třídy
Arsenáty
Minerály uranu
Ekosystém

Ekosystém je obecné označení pro ucelenou část přírody (biosféry). Příkladem je např. ekosystém listnatého lesa nebo vlhké nekosené louky. Protože není zpravidla jednoznačně specifikováno, jakou prostorovou velikost by měl ekosystém mít, lze za ekosystém považovat v extrémním případě i celou biosféru a naopak, třeba i trávicí trakt přežvýkavce (s výskytem bakterií a nálevníků).

Český zákon o životním prostředí ekosystém definuje jako „funkční soustavu živých a neživých složek životního prostředí, jež jsou navzájem spojeny výměnou látek, tokem energie a předáváním informací a které se vzájemně ovlivňují a vyvíjejí v určitém prostoru a čase.“

Někteří vědci (např. Robert O’Neill) se domnívají, že pojem ekosystém je příliš zastaralý a v současné ekologii už nemá místo. Faktem je, že původně byl ekosystém vnímán spíše jako uzavřený celek, který nekomunikuje s okolím (Eugene Odum). Většina odborníků se ovšem přiklání k názoru, že ekosystém v posunutém pojetí otevřené struktury je termínem použitelným a zjednodušujícím komunikaci.

Ekosystém se skládá ze dvou samostatných složek – složky živé, tvořené organismy (tzv. společenstvo neboli biocenóza) a složky neživé, tvořené prostředím (biotopem).

Základní funkce ekosystému jsou koloběh látek (tzv. biogeochemické cykly) a tok energie.

Ekosystémy lze dělit na přírodní (jezero, les, louka) a umělé (vinice, sad, pole, rybník), které vytvořil nebo se na nich podílí člověk.

Energie vstupuje do většiny ekosystémů dvojím způsobem:
 Ze slunečního záření. Přeměna energie slunečního záření na další formy energie se nazývá transformace nebo disipace.
 Formou energetického dodatku (z jiného ekosystému). Energetický dodatek přitom může být přirozený (příliv, mořské proudy, vítr, záplavy…) nebo způsobený člověkem (hnojení, práce techniky, vypouštění odpadních vod…).

Typizace ekosystémů slouží k vymezení a pojmenování podobných ekosystémů tak, aby bylo možné o nich shromažďovat informace a porovnávat je. Všeobecně přijímaný globální systém biotopů neexistuje, ale jeho základy položil projekt Physis. Biosféru Země člení na 8 biogeografických oblastí a definuje mnoho rámcových jednotek platných pro celý svět. Základní jednotky ekosystémů (habitatů), jsou vymezeny pouze pro palearktickou, neotropickou a afrotropickou oblast. Na stejných principech je založen český národní systém, který je přizpůsoben potřebám české ochrany přírody.

Odkazy 


Reference

Související články 
 Biotop
 Ekologická nika

Externí odkazy 
 
 
  Biolib – ve složce biotopy jsou přehledy základních systémů habitatů
  Ekosystém na Enviwiki

Diego

Ekologie
 
Systémy
Mutagen

Mutagen je vliv, který svým působením na organismus zvyšuje pravděpodobnost mutace. Rozeznáváme mutageny chemické, fyzikální a biologické.

Chemické mutageny 
Jedná se o chemické látky, které buďto narušují DNA (například kyslíkové radikály, dioxiny, těžké kovy, dehet, ethidium-bromid), nebo poškozují buněčný aparát dohlížející na rovnoměrné rozdělení genetické informace (kolchicin).

Fyzikální mutageny 
Jedná se o různé druhy záření, které poškozuje DNA. Jde zejména o ionizující záření (UV záření, RTG záření, gama záření).

Biologické mutageny 
Jedná se o tzv. onkogenní viry, které infikováním buňky zvyšují šanci na mutace v DNA. Patří sem adenoviry, herpes viry, virus Epsteina-Barrové, Rousův sarkomální virus a Rauscherův virus leukémie.

Zákon 
Prodej, uvádění do oběhu a vymezení nebezpečných chemických látek a přípravků jsou upraveny ve vyhláškách č. 221/2004 Sb, č. 109/2005 Sb., vyhl. č. 78/2006 Sb., 284/2006 Sb. a 540/2006 Sb.

Reference

Související články 
 Amesův test
 Mutace

Externí odkazy 
 
 genetika.wz.cz

 

it:Mutazione genetica#Mutazioni indotte
Vzorek

Vzorek je jedna nebo více reprezentativních částí odebraných ze systému v daném čase za účelem získání informací o systému, sloužící často jako základ pro rozhodování o systému nebo o jeho produkci.

Základní dělení 
 Primární vzorek jako výsledek prvotního odebrání jedné nebo více částí ze systému. Z primárního může být vytvořen laboratorní vzorek.

 Laboratorní vzorek je primární vzorek jeho část, připravená k odeslání nebo přijatá laboratoří a určená k měření, nebo výsledek ošetření nebo úpravy primárního vzorku.

 Analytický vzorek je vzorek připravený z laboratorního vzorku, z něhož se mohou odebírat jednotlivé analytické podíly.

Soubor činností vedoucích k odběru vzorku se nazývá vzorkování.

Další významy 
 Vzorek signálu se užívá v elektrotechnice při digitalizaci analogového signálu
 vzorek na pneumatice nebo vzorek na botách, tvarování pneumatiky nebo podrážky

Externí odkazy 
 
 

Výzkum
Analytická chemie
Technika
Lata

Lata (panicula) je jednoduché hroznovité květenství, jehož hlavní osa je nejdelší a nese kratší rozvětvené postranní osy, z nichž spodní jsou mohutnější a k vrcholu se postupně zjednodušují a zkracují (např. u ptačího zobu, šeříku).

Jde o vývojově nejpůvodnější typ hroznovitého květenství.

Literatura 
 Reisenauer R. et al.: CO JE CO? (1) Příručka pro každý den. Pressfoto - vydavatelství ČTK, Praha, 1982

Externí odkazy 
 
 

Morfologie rostlin
Květenství
Lístek

Lístek (foliolum) je samostatná lupenitá část složeného listu, který může být zpeřený nebo dlanitě složený.

List zpeřený 
U listu zpeřeného (folium pinnatum) vyrůstají lístky z listového vřetene (rhachis), tj. z prodlouženého řapíku. A to buď vzájemně vstřícně, např. jeřáb ptačí (Sorbus aucuparia), nebo střídavě sblížené. Tyto dva lístky vytvářejí tzv. jařmo (jugum). Podle počtu jařem, dvojic lístků, se označují listy jako dvoujařmé, trojjařmé, vícejařmé. Lístky jsou ke vřetenu přisedlé nebo přirostlé řapíčky a okolo nich mohou vyrůstat palístky. U listu přetrhovaně zpeřeného se střídají jařma malých a velkých lístků, např. lilek brambor (Solanum tuberosum).

Podle postavení koncového lístku se zpeřené listy rozdělují na:
 List lichozpeřený (lichý počet lístků) – za posledním jařmem, na špičce vřetene listu, vyrůstá ještě osamocen lístek, např. trnovník akát (Robinia pseudacacia).
 List sudozpeřený (sudý počet) – za posledním jařmem, na špičce vřetene listu, již nevyrůstá lístek, ale např. úponka, např. bob obecný (Vicia faba), nebo hrot, např. hrachor jarní (Lathyrus vernus).

List dlanitě složený 
U listu dlanitě složeného (folium palmatum) vyrůstají prstovitě uspořádané lístky z jednoho místa na konci řapíku. Podle počtu lístků označujeme list za dvoučetný, trojčetný, mnohočetný. Například listy jetele plazivého (Trifolium repens) mají většinou tři lístky (je trojčetný), vzácně však i čtyři (čtyřčetný) (čtyřlístek) nebo i více.

Násobnost 
Listy mohou být zpeřené nebo dlanitě složené i násobně, dvakrát, třikrát, např. děhel lékařský (Angelica officinalis), např. sasanka hajní (Anemone nemorosa). Tehdy se lístky skládají z lístečků (pinnula).

Poznámka 
Ve spojení kališní lístek, korunní lístek a okvětní lístek je také tento termín označením pro části květu.

Galerie

Odkazy

Reference

Literatura 
 REISENAUER, Roman et al. CO JE CO? (1) Příručka pro každý den. Praha : Pressfoto - vydavatelství ČTK, 1982.

Externí odkazy 
 
 

Morfologie rostlin
Botanika
Listen

Listen (bractea) je metamorfovaný (přeměněný) list, z jehož úžlabí vyrůstají květy nebo větve květenství. Často se významně liší od podoby, kterou mají běžné fotosyntetizující listy daného rostlinného druhu. Listeny se nevyskytují u každého rostlinného druhu.

Na následujících obrázcích „Vánoční hvězdy“ neboli Poinsettie (pryšec nádherný, Euphorbia pulcherrima) je vidět, že to, co zdáli působí jako mohutné červené okvětní plátky květů nebo jazykovité květy v květenství, jsou ve skutečnosti přeměněné listy, listeny.

Listenec 
Listenec čili brakteola (lat. bracteola) je drobný listen na stopce, zpravidla párový (např. u violky).

Odkazy

Literatura 
 Reisenauer, Roman, ed. et al.: Co je co? (1): příručka pro každý den. 2., přeprac. a dopl. vyd. Praha: Pressfoto - vydavatelství ČTK, 1982–1984.
 Filipec, J., Daneš, F., Machač, J., Mejstřík, V., et al.: Slovník spisovné češtiny pro školu a veřejnost: s Dodatkem Ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy České republiky. Vyd. 2., opr. a dopl. Praha: Academia, 1994. 647 s. .

Související články 
 Adosovaný listen

Externí odkazy 
 
 

Botanika
Morfologie rostlin
Lodyha

Lodyha (caulis) je nadzemní nedřevnatý stonek bylin, který nese listy (na rozdíl od stvolu). Listy nejsou jen na jedné části stonku – jsou rozmístěny po celé jeho délce, stonek navíc přetrvává jen jedno vegetační období. Je to nejčastější druh stonku, mezi rostliny s tímto stonkem patří hluchavka, mák polní, kopřiva, mochna.

Odkazy

Literatura 
 Reisenauer R. et al.: CO JE CO? (1) Příručka pro každý den. Pressfoto - vydavatelství ČTK, Praha, 1982

Externí odkazy 
 

Vegetativní orgány
Metabolit

Metabolit (řecky μεταβολίτης, anglicky metabolite, česky přeměněný) je meziprodukt nebo konečný produkt látkové přeměny (metabolismu). Zúčastňuje se biochemických metabolických drah, kde je přeměňován na jednodušší nebo složitější sloučeniny, využit k získání energie nebo vyloučen jako odpadní látka z těla.

Metabolity jsou obvykle malé molekuly, v rostlinách nejčastěji ligandy a v živočiších bílkoviny. Někdy se jako metabolity označují produkty, které již nemají v daném organismu další využití a jsou vyloučeny močí nebo žlučí do střeva. Například hem jako součást krevního barviva, který již nemůže být v organismu využit, se mění na bilirubin, který se pak vyloučí žlučí.

Metabolity se dělí na primární a sekundární metabolity. Primární metabolity jsou látky nezbytné pro správné fungování organismu, podílejí se na jeho růstu, vývoji a rozmnožování. Sekundární metabolity se přímo nepodílejí na vývinu organismu, jsou však důležité pro jeho správné fungování.

Celkový úhrn metabolitů buňky v definovaném časovém okamžiku se nazývá metabolom. Tento systém složený z metabolických drah, které na sebe vzájemně navazují, je velmi složitý a citlivý. Různé vnější vlivy a vedlejší reakce mohou způsobit poškození metabolitů nebo dokonce celého metabolomu.

Definice metabolitů 
Metabolity jsou produkty enzymaticky katalyzovaných reakcí, které se přirozeně vyskytují v buňkách. Aby byla sloučenina klasifikována jako metabolit, musí splňovat následující kritéria:

 jsou to chemické sloučeniny, které se vyskytují v buňkách
 vykonávají v buňkách užitečné biologické funkce
 mnohé metabolity jsou regulátory, které řídí jednotlivé kroky metabolismu
 vznikají vlivem enzymů
 jsou schopny vstupovat do následných reakcí
 mají konečný poločas existence a nehromadí se v buňkách

Dělení metabolitů 
Primární metabolity se přímo podílejí na růstu, vývoji a reprodukci organismu. Jsou to nezbytné látky pro organismus, jako jsou například sacharidy, tuky nebo aminokyseliny. Jejich nedostatek může způsobit smrt.

Sekundární metabolity nejsou přímo zapojeni do těchto základních procesů růstu, vývoje a reprodukce organismu. Jejich nedostatek nezpůsobuje okamžitou smrt, ale v dlouhodobém časovém rozmezí snižuje například odolnost organismu.

Sekundární metabolity jsou často syntetizovány pouze určitými živými organismy (bakteriemi, houbami, rostlinami) nebo vyráběny uměle. Jsou to například antibiotika, feromony, pigmenty - pryskyřice a terpeny.

Některé sekundární metabolity jsou zdraví prospěšné, některé jsou naopak toxické. Zdraví prospěšné antioxidanty se používají k obohacování potravin. Toxické mykotoxiny jsou metabolity toxinogenních plísní a v potravinách představuje zdravotní riziko.

Funkce metabolitů 
Metabolity mají v organismu různé funkce:

 energetické palivo
 součást struktury
 signalizace
 stimulační a inhibiční účinky na enzymy
 vlastní katalytické aktivity (obvykle jako kofaktor enzymu)
 obrana a interakce s jinými organismy (například pigmenty, vonné látky a feromony)

Reference 

Metabolismus
Metanogen

Metanogen (též methanotvorný či methanprodukující organismus ) je organismus z domény archea, který produkuje metan (CH4), tedy je schopný metanogeneze.

Proces 
Při anaerobním rozkladu organických látek, zejména celulózy, vzniká velké množství odpadních produktů, z nichž mnohé mohou být donory vodíku a elektronů. Příkladem odpadních produktů je kyselina mravenčí a octová (tzv. acetotrofie), methanol, oxid uhličitý a vodík. Tyto donory pak zajišťují redukci oxidu uhličitého (CO2) na metan (CH4). Dá se proto říct, že metanogeneze je formou anaerobní respirace oxidu uhličitého.

Předpokládaný reakční mechanismus:

 nejprve je CO2 aktivován methanofuranem (MT)
 následně redukován na formyl (-HCO)
 formyl je poté transportován z MT na tetrahydromethanopterin
 formyl je dehydratován a redukován na methylen (-CH2-)
 methylen je redukován na methyl (-CH3)
 methyl je z methanopterinu přenesen na koenzym M
 methyl-koenzym M je redukován na methan pomocí methylreduktáz

Příklady konkrétních procesů:

 CO2 + 4 H2 → CH4 + 2H2O
 CH3COOH → CH4 + CO2

Výskyt 
Jelikož metanogeni navazují na anaerobní rozkladné procesy organických látek, jako je celulóza, musí žít v prostředí, kde tyto reakce probíhají. Typickým příkladem jsou mokřady, mořské sedimenty, ale zejména pak trávicí soustava přežvýkavců a termitů, kde žijí prvoci schopní trávit celulózu.

Zástupci 
K metanogenům patří například archea z těchto rodů:

 Methanobacterium
 Methanococcus
 Methanosarcina
 Methanospirillum

Reference 

Archea
Metabolismus
Pangea

Pangea (řecky všechny země) je jméno běžně používané pro superkontinent, který se formoval přibližně před 300 miliony let, existoval v paleozoiku a mezozoiku předtím, než se přibližně před 200 miliony let důsledkem deskové tektoniky rozdělil na menší kontinenty. Když se kontinenty poprvé spojily v Pangeu, vytvořilo se mnoho hor, z nichž některé existují dodnes, např. Ural nebo Antiatlas. Oceán obklopující Pangeu dostal jméno Panthalassa.

Popis 
Pangea měla tvar písmene C. Kvůli její obrovské rozloze nedocházelo ve vnitrozemí k dešťovým srážkám, tudíž bylo extrémně suché. Jednolitost území umožnila suchozemské zvěři migrovat od jižního pólu k severnímu.

Plášť pod původním umístěním Pangey byl více rozpálen než zbytek země a tudíž se snažil vyvyšovat. Jako důsledek je dnešní Afrika o několik desítek metrů výše než ostatní kontinenty.

Pangea nebyla první superkontinent. Předpokládá se, že Pannotia se zformovala před 650 miliony let a rozpadla se před 550 miliony let, Rodinie se pak zformovala přibližně před 1 100 miliony let a rozdělila před 750 miliony let. Pangeu se coby nejmladší ze superkontinentů podařilo geologům rekonstruovat jako první.

Během jury a křídy se Pangea rozpadla na dvě části, jižní část Gondwanu a severní část Laurasii. Tyto kontinenty oddělil oceán Tethys.

Protoatlantik se formoval již v juře, takže Laurasie již v té době neexistovala a totéž platí o Gondwaně.

Pangejská fauna 
Teprve v posledních letech začínají paleontologové vykreslovat obraz šíření čtvernožců (a faktorů, které jej ovlivňovaly) do různých končin superkontinentu Pangea v období mladších prvohor (karbonu a permu).

Odkazy

Reference

Související články 
 tektonická deska
 desková tektonika

Externí odkazy 
 
 Přehled USGS  

Vývoj zemského povrchu
Paleozoikum
Mezozoikum
Paleogeografie
Nicolas Léonard Sadi Carnot



Život 
Nicolas Léonard Sadi Carnot (1. června 1796 – 24. srpna 1832) byl francouzský fyzik, zakladatel termodynamiky, známý především svými teoretickými pracemi o tepelných strojích.

Byl synem ministra války v době Napoleonovy vlády, generála Lazara Carnota. Vystudoval pařížskou École Polytechnique a poté nastoupil do armády, kde sloužil do roku 1828 jako poručík generálního štábu.

V roce 1821 se seznámil s parním strojem v Magdeburgu. Pokusil se popsat fyzikální model takového stroje.

Carnot zemřel ve věku 36 let na choleru.

Dílo 
Své závěry publikoval v roce 1824 v díle Úvahy o hybné síle ohně (Réflexions sur la Puissance Motrice du Feu). Popsal v něm cyklus stroje, kde probíhá ohřívání, expanze, ochlazení a opětné stlačení pracovního plynu, dnes známý jako Carnotův cyklus. Hlavním závěrem je fakt, že jakýkoli periodicky pracující tepelný motor má teoreticky (shora) omezenou účinnost. Podrobně to formulují dvě Carnotovy věty.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

Francouzští fyzici
Fyzici 19. století
Francouzští matematici
Matematici 19. století
Francouzští deisté
Absolventi École polytechnique
Narození v roce 1796
Narození 1. června
Narození v Paříži
Úmrtí v roce 1832
Úmrtí 24. srpna
Úmrtí v Paříži
Zemřelí na choleru
Muži
Genomová mutace

Genomová mutace je mutace, která se projeví odchylkou od standardního počtu chromozómů. Rozlišujeme aneuploidii (odchylky v počtu jednotlivých chromozómů), polyploidii (znásobení celých sad chromozómů) a haploidii (redukci na jednu chromozomální sadu).

Života schopné aneuploidie u člověka

Aneuploidie pohlavních chromozómů 
 Turnerův syndrom
 Klinefelterův syndrom
 XXX syndrom
 XYY syndrom

Aneuploidie somatických chromozómů 
 Downův syndrom
 Edwardsův syndrom
 Patauův syndrom

Polyploidie 

Mezi obratlovci je polyploidie vzácná. Známá je u některých žab. V Pákistánu žije ropucha Bufo pseudoraddei baturae,
jejíž populace je plně triploidní a sexuálně se rozmnožující. Triploidní samci produkují haploidní spermie, triploidní samice produkují diploidní vajíčka.

V naší přírodě se vyskytuje klepton skokan zelený, Rana esculenta, který představuje křížence mezi skokanem skřehotavým a skokanem krátkonohým. Někteří kříženci jsou triploidní. Nejedná se však o samostatný druh, pro udržení životaschopnosti je nutné neustálé zpětné křížení alespoň s jedním rodičovským druhem. Spekuluje se o tom, že by skokan zelený mohl představovat právě vznikající nový druh.

U rostlin jsou naproti tomu polyploidie mnohem běžnější. Obecně lze tvrdit, že většina tri- a penta- ploidních forem má sníženou plodnost, není schopna efektivního pohlavního rozmnožování a množí se především vegetativně. U tetraploidů bývá snížení plodnosti méně výrazné. Mnoho polyploidních forem se vyskytuje mezi pěstovanými plodinami, neboť jedním z častých projevů polyploidie je mohutnější vzrůst a lepší životaschopnost.

Mutace
Genom
Robert I. le Brus

Robert I. le Brus je první člen rodu rodu Bruce, který se dostal na Britské ostrovy. Připlavil se sem jako člen výpravy Viléma I. Dobyvatele roku 1066. Král mu později ze jeho služby udělil pozemky v Yorkshire.

Robert I. zemřel v roce 1094, poté se rod rozdělil na dvě větve, anglickou a skotskou.

Manželka: neznáma /neznámé/

Děti:
 syn, dědic anglického majetku
 Robert II. de Brus

Reference

Související články 
 Dějiny Skotska

Rod de Bruce
Úmrtí v roce 1094
Muži
Robert II. de Brus

Robert II. de Brus zakladatel skotské větve rodu de Bruce. Narozen přibližně kolem roku 1078, zemřel roku 1141. Roku 1124 získává od skotského krále Davida I. titul lord z Annandale a také pozemky ve Skotsku.

Reference 

Rod de Bruce
Brus II., Robert de
Brus II., Robert de
Muži
Kolmogorovovy axiomy pravděpodobnosti

Kolmogorovovy axiomy pravděpodobnosti jsou základem jednoho z nejrozšířenějších pojetí teorie pravděpodobnosti. Dají se shrnout následovně:

Mějme množinu  vybavenou σ-algebrou , tedy souborem podmnožin obsahujícím  a uzavřeným na doplňky a spočetná sjednocení. Axiomatizujeme pravděpodobnost jako zobrazení, které každému prvku  přiřadí číslo :
 Nezápornost: .
 Normovanost: Pravděpodobnost celé množiny je rovná jedné, tedy .
 Aditivita na systému disjunktních množin: Pro libovolný spočetný soubor prvků  takový, že  platí .

Prvky  se nazývají elementární jevy, prvky  se nazývají náhodné jevy

První axiom zavádí pravděpodobnost jako nezápornou množinovou funkci na nějakém systému podmnožin  a říká, že každému náhodnému jevu umíme přiřadit pravděpodobnost. Druhý axiom říká, že jev jistý má pravděpodobnost 1. Třetí axiom, takzvaná -aditivita pravděpodobnostní míry říká, že pravděpodobnost nejvýše spočetného sjednocení disjunktních náhodných jevů je rovna součtu pravděpodobností těchto jevů. To, že takové sjednocení náhodných jevů je opět náhodný jev je zaručeno tím, že  je -algebra.

Přímé důsledky těchto axiomů jsou různé. Například z axiomů 2 a 3 přímo plyne, že každý náhodný jev má pravděpodobnost mezi 0 a 1, prázdná množina má pravděpodobnost 0. Ze třetího axiomu pak například plyne, že platí-li pro dva náhodné jevy , pak  (monotonie).

Diskuse 
Kolmogorovova formalizace teorie pravděpodobnosti z r. 1933, popisující pravděpodobnost coby určitou „normovanou míru“, byla nadšeně přijata zejména matematiky. Existují však četné pravděpodobnostní problémy, zejména ve fyzice, které nelze přímo s pomocí Kolmogorovových axiomů zvládnout, nebo jen s velkými obtížemi. Podstatou obtíží je zvláště okolnost, že jak důležitý pojem podmíněné pravděpodobnosti, tak s ním související Bayesův teorém jsou v původní Kolmogorovově axiomatice poněkud cizorodé pojmy, které jsou vlastně přidávány teprve jako odvozené důsledky, či dokonce další nezávislé axiomy. Vybudování axiomatické teorie v duchu Kolmogorova, avšak přímo s užitím klíčového pojmu podmíněné pravděpodobnosti, provedl až Alfréd Rényi po r. 1954. Teprve s užitím podmíněných pravděpodobností a Bayesova teorému lze ovšem správně a přirozeně řešit celou řadu pravděpodobnostních problémů. Další významný koncepční krok učinili R. T. Cox a Edwin Jaynes, když ukázali, že součinové a součtové pravidlo pro podmíněné pravděpodobnosti matematicky vyplývá jako nutný důsledek z elementárních požadavků na bezespornost a jednoznačnost pravděpodobnostního kalkulu. Jaynesova koncepce teorie pravděpodobnosti, jako zobecnění logiky, klade součinové a součtové pravidlo pro podmíněné pravděpodobnosti za východisko.

Reference 

Teorie pravděpodobnosti
Jan Nowak-Jeziorański

Zdzisław „Jan Nowak“ Jeziorański (Zdzisław Antoni Jeziorański, 2. října 1914, Berlín – 20. ledna 2005, Varšava) byl polský odbojář, novinář a politik.

Biografie 
Zdzisław Jeziorański navštěvoval střední školu ve Varšavě. Po absolutoriu ekonomického studia v roce 1936 byl starším asistentem na katedře ekonomie na univerzitě v Poznani. 29. června 1937 vystudoval dělostřeleckou školu.
V roce 1939 byl jako polský důstojník zajat Němci. Ze zajetí uprchl do Armii Krajowej, kde působil jako spojka mezi polskou exilovou vládou v Londýně a polským odbojem. V roce 1944 se účastnil Varšavského povstání, kde pracoval v rádiu Blesk.

Po roce 1945 odešel do emigrace (Londýn), po založení rádia Svobodná Evropa se stal ředitelem polské sekce.

Od roku 1976 žil Jeziorański v USA, kde působil jako poradce Jimmy Cartera a Ronalda Reagana.

Poprvé po válce navštívil Polsko v roce 1989 na pozvání Lecha Wałęsy. Usadil se v Polsku v roce 2002.

Odkazy

Externí odkazy 
 
 
 

Polští novináři
Polští politici
Narození v roce 1914
Narození v Berlíně
Úmrtí v roce 2005
Úmrtí ve Varšavě
Muži
Nositelé Prezidentské medaile svobody
Nositelé Řádu znovuzrozeného Polska
Pohřbení na Powązkowském hřbitově
Lidé Svobodné Evropy
Čestní občané Krakova
Držitelé čestných doktorátů Varšavské univerzity
Držitelé čestných doktorátů Jagellonské univerzity
Aliance liberálů a demokratů pro Evropu (strana)

Aliance liberálů a demokratů pro Evropu (en: Alliance of Liberals and Democrats for Europe Party, zkratka ALDE Party) je evropská politická strana, ve které se sdružují subjekty klasicky liberálních (například německá FDP) a středo-levě liberálních (například britští Liberal Democrats) směrů.

ALDE Party tvořila k roku 2010 třetí nejsilnější frakci EP, v němž se profiluje jako centristická strana působící mezi levicovou Stranou evropských socialistů a konzervativní Evropskou lidovou stranou. V oblasti lidských práv úzce spolupracuje se socialisty, ve většině ekonomických otázek se naopak shodne s konzervativci.

ALDE Party nesla do 10. listopadu 2012 název Evropská liberální, demokratická a reformní strana (Evropská liberálně demokratická strana, zkratka ELDR).

Z českých politických stran je členem od roku 2014 hnutí ANO 2011. Dříve se v uskupení angažovaly ODA a Cesta změny, jež se ale stala později zakládajícím členem Evropské demokratické strany (European Democratic Party, EDP / Parti démocrate européen, PDE), která s ALDE Party spolupracuje v Obnově Evropy (Renew Europe, Renew).

Vůdci 
 1978–1979:  Jean-François Pintat
 1979–1984:  Martin Bangemann
 1984–1989:  Simone Veilová
 1989–1991:  Valéry Giscard d'Estaing
 1991–1994:  Yves Galland
 1994–1998:  Gijs de Vries
 1998–2002:  Pat Cox
 2002–2009:  Graham Watson
 2009–        :  Guy Verhofstadt

Prezidenti 
 1978–1981:  Gaston Thorn
 1981–1985:  Willy De Clercq
 1985–1990:  Colette Flesch
 1990–1995:  Willy De Clercq
 1995–2000:  Uffe Ellemann-Jensen
 2000–2005:  Werner Hoyer
 2005–2011:  Annemie Neyts-Uyttebroeck
 2011–2015:  Graham Watson
 2015–2021:  Hans van Baalen

Členské strany

Mimo EU

Externí odkazy 
 
 Alliance of Liberals and Democrats for Europe Party- oficiální stránky
 ELDR - střed evropského politického spektra - článek v časopise Institutu pro evropskou politiku z r. 2001

Evropské politické strany
Cukrovka

Slovo cukrovka se používá v několika významech:
 cukrová řepa – plodina pěstovaná pro vysoký obsah cukru sacharózy
 diabetes mellitus – úplavice cukrová, nemoc, porucha metabolismu sacharidů se zvýšenou hladinou cukru v krvi (glykémie),
 (lidově) velmi sladká limonáda, např. Coca-cola, popř. Fanta

Související články 
 Diabetes – rozcestník (více významů)

Externí odkazy
Překryvný modul

Překryvný modul (anglicky overlay) je část počítačového programu (software), která je uložena odděleně od hlavního modulu, takže po dobu, po kterou není používána, nemusí být zavedena v paměti. Ve chvíli, kdy je zapotřebí, nahradí v paměti jinou, momentálně nepoužívanou část, se kterou tedy sdílí umístění v paměti (proto „překryvný“). Pomocí překryvných modulů tak lze dosáhnout běhu programu, který by se celý naráz nevešel do operační paměti počítače. Technika překryvných modulů se používala hlavně ve starších systémech, např. v DOSu. Dnes se stejného cíle dosahuje pomocí virtuální paměti.

Praktické provedení 
Kód DOSového programu obvykle spočívá celý v jednom souboru s příponou .EXE. V případě, že program obsahuje překryvné moduly, je v tomto souboru pouze základní část, která je v paměti trvale (součástí této základní části je i kód řídící práci s překryvnými moduly). Překryvné části kódu jsou umístěny v odděleném souboru, který má obvykle příponu .OVL či .OVR. Kromě základní techniky, kdy se tyto části pokaždé načítají z tohoto souboru na disku, se používal také způsob, ve kterém se tyto překryvné soubory z disku načetly do rozšířené paměti (EMS); v ní program nemohl běžet přímo, ale čtení z ní je výrazně rychlejší než čtení z disku.

Aplikace 
Od roku 2015 je většina podnikových aplikací určena ke spuštění na platformách s virtuální pamětí. Vývojář na takové platformě může navrhnout program tak, jako by paměťové omezení neexistovalo, pokud pracovní sada programu nepřekročí dostupnou fyzickou paměť. A co je nejdůležitější, architekt se může soustředit na řešený problém, aniž by musel při návrhu nutit zpracování do kroků omezených velikostí překrytí. Návrhář tak může používat programovací jazyky vyšší úrovně, které neumožňují programátorovi velkou kontrolu nad velikostí (např. Java, C++, Smalltalk).

Softwarová architektura
Programování
Exkomunikace

Exkomunikace (z lat. ex-communicare) znamená vyobcování nebo vyloučení ze svátostného společenství církve, tj. z možnosti přijímat a udělovat svátosti s určitými výjimkami. Je to jeden z nejtěžších trestů používaný církvemi.

Exkomunikace a katolická církev 
Exkomunikace je společně s interdiktem nejtěžším trestem, jaký katolická církev zná.

Exkomunikovanému se zakazuje:
 udělovat svátosti a svátostiny, přijímat svátosti,
 aktivně se podílet na mši či jakémkoliv jiném bohoslužebném úkonu,
 zastávat jakýkoliv církevní úřad, službu, úkol nebo konat úkony z moci úřední církve.

Rozlišuje se exkomunikace vyhlašovaná představeným a „exkomunikace latae sententiae“. První forma exkomunikace se vyskytuje v případech, kde je exkomunikace jen jedním z možných trestů a vzniká teprve poté, co je oficiálně uložena, druhá forma nabývá platnosti okamžitě s vykonáním daného skutku.

Exkomunikace latae sententiae 
Exkomunikace latae sententiae (v laické řeči „automatická exkomunikace“) je exkomunikace nastupující bez rozhodnutí představeného už samým vykonáním činu, a to i tehdy, když byl čin utajen.

U „exkomunikace latae sententiae“ se rozlišují exkomunikace vyhrazené a nevyhrazené Svatému stolci (exkomunikace, o jejichž snětí rozhoduje výhradně Svatý stolec, a exkomunikace, o jejichž snětí lze rozhodnout na nižší úrovni, obvykle diecézní).

V současném kanonickém právu je patrný odklon od užívání „exkomunikace latae sententiae“, v Kodexu kanonického práva (CIC) z roku 1983 došlo k výrazné redukci takto trestaných činů oproti Kodexu z roku 1917, u Kodexu kánonů východních církví, vydaného v roce 1990, se tento typ exkomunikace nevyskytuje vůbec.

Činy, pro které je zrušení „exkomunikace latae sententiae“ v platném CIC:
 vyhrazeno Svatému stolci:
 fyzický útok na papeže
 znesvěcení Eucharistie
 rozhřešení spoluviníka hříchu proti šestému přikázání
 přímé vyzrazení zpovědního tajemství
 vysvěcení biskupa bez papežského mandátu
 nevyhrazeno Svatému stolci:
 podstoupení interrupce či její provedení
 kacířství, schizma, odpadlictví od víry

Odkazy

Reference

Související články 
 Anathéma
 Interdikt
 Kanonické právo
 Oslí pohřeb
 Ipso facto
 Latae sententiae

Externí odkazy 
 
 
 Exkomunikace v Katolické encyklopedii (anglicky)

Kanonické právo
Tresty
Sociologie náboženství
Macintosh

Apple Macintosh, také známý jako Mac nebo Macintosh je rodina osobních počítačů od amerického výrobce Apple Inc. Do této skupiny jsou dnes zahrnuty všechny osobní počítače, které tato firma vyrábí.

Jméno pochází od odrůdy jablka McIntosh, prvnímu z této řady ho dal Jef Raskin, který vedl vývojový tým.

Uvedení Macintoshe na trh 24. ledna 1984 doprovázela slavná televizní reklama parafrázující román 1984 anglického spisovatele George Orwella (firma IBM v ní figurovala jako velký bratr). Macintosh byl první počítač, který popularizoval grafické uživatelské rozhraní.

Jejich předností byla a je snadná ovladatelnost, umožněná integrací software a hardware, a podřízení špičkové technologie tomuto cíli.

Historie 
Projekt Macintosh byl založen Jefem Raskinem s cílem vytvořit snadno ovladatelný a levný stolní počítač. Projekt byl pojmenován po Raskinové oblíbené odrůdě jablka McIntosh. První Macintoshe používaly procesory Motorola 680x0 (později nahrazené platformou PowerPC, Intel Core,  a v současnosti procesory vlastního návrhu). RAM měly v řádech kilobytů. Po několika letech byl vývoj zahájen a Raskin zavelel pro vytvoření operačního systému Mac OS. V současné době existuje hned několik řad a to jak stolních Maců, tak i MacBooků (laptopů).

Nyní prodávané 
 MacBook Air
 MacBook Pro
 iMac
 Mac mini
 Mac Pro

Externí odkazy 
 
 
 http://www.apple.com/cz/mac – česká verze oficiálních stránek počítačů Macintosh
 http://www.apple.com/cz – česká verze oficiálních stránek výrobce

Počítače Apple
Liberalismus na Slovensku

Tento článek je historickým přehledem liberalismu na Slovensku. Omezuje se na liberální strany, které mají větší voličskou podporu, tj. jsou nebo byly zastoupeny v parlamentu.

Úvod
Liberalismus nikdy nehrál na slovenské politické scéně velkou roli a nikdy se nestal hlavní silou. Aliance nového občana (Aliancia nového občana - ANO),  přísedící člen LI, člen ELDR) je pravostředovou tržní liberální stranou.

Časový přehled

Od Nezávislé maďarské iniciativy k Maďarské občanské straně
1989: Maďarští liberálové se sdružují v Maďarské nezávislé iniciativě (Független Magyar Kezdeményesez)
1992: Strana přejmenována na Maďarskou občanskou stranu (Magyar Polgári Párt)
1998: Strana se sloučila s dalšími maďarskými stranami do Strany maďarské koalice (Magyar Koalíció Pártja)

Od Demokratické aliance k Slovenské demokratické unii
1993: Disidenti z Hnutí za demokratické Slovensko (HZDS) odešli do Aliance demokratů Slovenské republiky, vedené Milanem Kňažkem
1994: Sloučení s další skupinou disidentů do Demokratické unie na Slovensku (Demokratická únia na Slovensku)
2002: Strana se sloučila s SDKÚ (Slovenská demokratická a kresťanská únia)

Aliance svobodného občana (ANO)
2001: Liberálové okolo majitele komerční televize Pavla Ruska založili Alianci nového občana (Aliancia nového občana - ANO)

Sloboda a solidarita (SaS) 
2009: Slovenská mimoparlamentní pravicovo-liberálně orientovaná politická strana, kterou založil ekonom Richard Sulík. 28. března 2009 na ustanovujícím kongrese byl zvolen za předsedu strany.

Progresívne Slovensko (PS) 

2017: Strana registrována.

Za ľudí 

2019: Strana registrována.

Související články
 Dějiny Slovenska
 Seznam slovenských politických stran

Liberalismus
Spřežka

Spřežka je
 spřežka (pravopis) – spojení dvou či více písmen k zápisu jedné hlásky, např. „tsch“ pro vyjádření hlásky „č“ v němčině, viz spřežkový pravopis
 spřežka (složené slovo) – slovo tvořené prostým spojením (spřažením) dvou nebo více slovních tvarů (např. pravděpodobný, zmrtvýchvstání, Skočdopole), nepravá složenina
 příslovečná spřežka, příslovce vzniklé jako spřežka
Lord z Annandale

Lord z Annandale byl šlechtický titul ve Skotsku, který vytvořil pro Roberta II. de Brus skotský král David I. Svatý. Robert obdržel také 200 000 akrů země. V linii tohoto rodu titul vydržel až do smrti krále Roberta de Bruce. 

Rod de Bruce
Dějiny Skotska