Mapa

Mapa je zmenšené, zevšeobecněné a vysvětlené znázornění objektů a jevů na Zemi, ostatních nebeských tělesech nebo nebeské sféře, sestrojené obvykle podle některého ze zobrazení na rovině a vyjadřující pomocí smluvených znaků rozmístění a vlastnosti objektů a jevů vázaných na jmenované povrchy. Pokud se jedná o zobrazení na kouli, nazýváme ji glóbus.

Mapu můžeme označit za model reálného světa, v žádném případě není dokonalým obrazem naší reality. Nelze na ní nalézt vše, ale naopak může znázornit i jevy, které nejsme jinak schopni vnímat. Skutečnost může potlačit i zdůraznit. Souborně informace zaznamenané na mapách označujeme jako „prostorové informace“.

Slovo mapa je punského původu. Výraz mappa označoval kousek plátna, ubrousek.

Zkreslení 

Každá mapa má určité zkreslení, které je dané zvoleným kartografickým zobrazením. Toto zobrazení je způsob, jakým se převádí zobrazení povrchu Země (či jiného nebeského tělesa) z trojrozměrného zakřiveného povrchu referenčního elipsoidu či koule do roviny.

Zkreslení daného kartografického zobrazení deformuje plochy, délky, úhly či tvary zemského povrchu. Zkreslení je tím větší, čím menší je měřítko mapy. Pomocí měřítka nelze z map malých měřítek přesně odečítat ani vzdálenosti ani úhly. Zkreslení nedosahují v celé ploše mapy stejných hodnot, ale mění se. Myšlená spojnice míst se stejným zkreslením se nazývá ekvideformáta.

Různá mapová zobrazení se používají minimálně od 6. století před naším letopočtem, kdy Thalés z Milétu použil gnómonické zobrazení pro hvězdné mapy. Jedno z nejznámějších, Mercatorovo zobrazení, prezentované v roce 1569, se vyznačuje například velkým zkreslením ploch, kdy celky dále od rovníku se jeví větší, než ve skutečnosti jsou.

Druhy zkreslení 
 Délkové zkreslení: Je závislé na poloze bodu a na směru úsečky, která z něho vychází. Určuje se ve směru poledníkovém a rovnoběžkovém.
 Plošné zkreslení: Je poměr plochy na mapě k jejímu obrazu na referenční ploše. 
 Úhlové zkreslení: Je rozdíl velikosti úhlu na zobrazovací ploše a jeho obrazu na referenční ploše.

Obsah map 
Prvky tvořící obsah mapy lze členit podle jejich původu, charakteru a významu na:

Matematické prvky 
Tyto prvky tvoří konstrukční základ mapy. Patří sem:
 kartografické zobrazení
 geodetické podklady (bodové pole)
 měřítko mapy
 souřadnicové sítě
 rám mapy
 klad listů
 kompozice (uspořádání) mapy

Kompoziční prvky 

Kompoziční prvky tvoří kompozici mapy. Některé z nich by měly být až na výjimečné případy součástí každé mapy (minimálně informace o měřítku a legenda mapy). Patří mezi ně:
 mapové pole,
 název mapy,
 legenda,
 informace o měřítku mapy,
 tiráž (informace o zdroji dat a použitém souřadnicovém systému)
 a nadstavbové kompoziční prvky (směrovka, grafy, obrázky aj.).

Fyzickogeografické prvky 
 vodstvo (oceány, moře, řeky, jezera, umělé vodní plochy, atd.)
 reliéf (výškopis, kóty, atd.)
 vegetace (a její typy)
 půdy
 podložní horniny
 další přírodní složky krajinné sféry

Socioekonomické prvky 
 sídla
 komunikace (pozemní, námořní, letecké, atd.)
 socioekonomické jevy a objekty (průmyslové, zemědělské, správní, atd.)
 hranice
 jiné lidské výtvory

Dělení map 
Mapy lze členit z mnoha hledisek (účel užití, způsob vzniku, vyjadřované skutečnosti, měřítka, územního rozsahu atd.).

Podle obsahu 

 topografické (místopisné, podrobné, zobrazující zejména geografickou realitu co nejpodrobněji)
 všeobecně zeměpisné (zobrazují rozsáhlé geografické celky s vysokou mírou generalizace základních fyzickogeografických i socioekonomických prvků)
 tematické (účelové, speciální, s přednostně vymezenou tematikou v rozsahu jednoho nebo skupiny obsahových prvků, ostatní prvky mohou být potlačeny nebo vynechány)
 katastrální (zachycují katastr a pozemky)

Podle rozsahu zobrazeného území 
 mapy světa (planisféry, svět zobrazen na jednom listu)
 mapy zemských polokoulí (hemisféry; západní, východní, severní, jižní polokoule)
 mapy kontinentů, moří a oceánů
 mapy států, jejich skupin či částí (regionů daných politickosprávním, hospodářským nebo fyzicko-geografickým vymezením)

Podle účelu 
 mapy pro státní správu a územní plánování (státní mapová díla, katastrální, technicko-hospodářské, politické)
 mapy pro vědu, kulturu a osvětu (školní, turistické, hospodářské, politické)
 mapy pro obranu státu (vojenské operační, taktické)
 mapy pro výuku (příruční atlasové, nástěnné, politické, slepé)
 mapy pro orientaci (turistické, vodácké, plány měst, automapy, pohledové mapy)
 mapy pro propagační, reklamní a propagandistické účely (agitační, reklamní, propagační)
 mapy pro sport (lyžařské, vodácké, pro orientační běh)
 mapy pro zemědělství a lesnictví (lesnické, zemědělské, myslivecké, fytocenologické)
 mapy pro vodní hospodářství a meteorologii (meteorologické, vodohospodářské)
 mapy pro dopravu (silniční, železniční, letecké, cyklistické)

Podle měřítka 
 mapy malého měřítka (měřítko větší než 1:1 000 000, znázorňují obrovské území, jsou značně zkreslené – zkreslení působí hlavně zakřivení Země)
 mapy středního měřítka (měřítka 1:200 000 až 1:1000 000)
 mapy velkého měřítka (měřítka menší než 1:200 000, zobrazují pouze malá území, jsou minimálně zkreslené – zkreslení způsobuje hlavně členitý georeliéf)

Podle formy záznamu 
 mapy digitální (mapové prvky jsou vyjádřeny v digitální formě, rozčleněny do tematických vrstev a uloženy v paměti počítače)
 mapy analogové (klasické „papírové“ ručně vyhotovené mapy)
 mapové transparenty (diamapy, určené pro promítání)
 mapy reliéfní (plastické mapy, s fyzickým vyjádřením výškové členitosti území)
 tyflomapy (mapy pro nevidomé a slabozraké)

Podle způsobu vzniku 
 mapy původní (vzniklé na základě přímého a původního mapování, viz topografické mapy, též prvotním využitím leteckých a kosmických snímků, nebo prvotním zpracováním statistických údajů, viz tematické mapy)
 mapy odvozené (zpracované na podkladě již existujících map nebo digitálních databází, zpravidla většího měřítka a podrobnějšího obsahu)

Podle časového hlediska 
 mapy statické (zobrazují předměty a jevy k určitému datu)
 mapy dynamické (zachycují vývoj v čase, v časové řadě)
 mapy genetické (vznik a vývoj jevu v čase i prostoru za určité údobí)
 mapy retrospektivní (rekonstrukce stavu objektů v minulosti)
 mapy prognostické (odhad vývoje jevu v budoucnosti)

podle vzniku lze definovat také

 mapy staré (stará mapová díla, vytvořená v minulosti)

 mapy historické (zpětně rekonstruovat stav území v určitém historickém období)

Falzifikace map 
Protože experti v Sovětském svazu byli schopni na základě volně dostupných informací vytvořit jedny z nejpodrobnějších map světa, a protože jakákoliv mapa nese informace, která může být zneužita, začala se ve 30. letech 20. století provádět v Sovětském svazu falzifikace map. Na veřejně dostupných mapách bylo měněno téměř vše, od označení domů a jejich polohy na ulicích po polohu cest a vodních těles. Zkreslování map se v Sovětském svazu provádělo až do devadesátých let 20. století, kdy se začalo pracovat s leteckou a vesmírnou fotografií.

Přesné mapy měla k dispozici pouze armáda a tajné služby. Tyto mapy byly často podrobné do takové míry, kterou neznali ani obyvatelé dané oblasti, např. u silnic byla vyznačena šířka, materiál, podloží a kvalita, u mostů nosnost a stavební materiál, nebo na jaké palivo jsou kamna pastevců v horách.

Podobně se „upravovaly“ údaje v mapách i řadě dalších zemí, V současné době se mění často údaje na mapách digitálních, aby bylo možné prokázat jejich zneužití neoprávněným uživatelem.

Odkazy

Reference

Literatura 
 SEMOTANOVÁ, Eva: Mapy Čech, Moravy a Slezska v zrcadle staletí. Praha: Libri 2001.

Související články 
 Atlas
 Glóbus
 Kartografie
 Mapové zobrazení
 Mapová značka
 Mapování
 Mappa mundi
 Fotogrammetrie
 Katastr nemovitostí České republiky
 Soubor digitálních map Prahy
 Jednotná digitální mapa Prahy
 Stavební plán
 Územní plánování
 Generalizace
 Politická mapa
 Seznam volně dostupných on-line map
 Seznam zkratek na starých mapách

Externí odkazy 
 
 
 
 
 Národní geoportál INSPIRE

 
Kartografie
Diagramy