alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
12. století

Dvanácté století je podle Gregoriánského kalendáře období mezi 1. lednem 1101 a 31. prosincem 1200. Jedná se o druhé století druhého tisíciletí.

Objevy a vynálezy 
 kolem roku 1110 se ve střední Evropě rozšiřuje těžba černého uhlí
 kolem roku 1130 byl v Číně vynalezen střelný prach (některé prameny však uvádějí jeho znalost již kolem roku 1000)
 kolem roku 1130 je v Evropě známa výroba alkoholu pomocí destilace
 kolem roku 1180 první využití větrného mlýna v Evropě

Významné události 

 25. prosince 1100 byl Balduin korunován prvním jeruzalémským králem.
 1102 připojil uherský král Koloman Chorvatsko k Uherskému království.
 1102 dobytím Tripolisu vojsky první křížové výpravy vzniklo Tripolské hrabství.
 1119 byl založen Templářský řád.
 1119–1125 byla pravděpodobně sepsána Kosmova kronika česká.
 1113–1145/1150 vládl v Khmerské říši král Súrjavarman II. Za jeho vlády začala výstavba chrámového komplexu Angkor Vat.
 1121 byl ve Francii založen Premonstrátský řád.
 23. září 1122 byl uzavřen Wormský konkordát mezi císařem Jindřichem V. a papežem Kalixtem II.
 1128 získalo Portugalsko nezávislost na království León.

 1130–1138 trvalo papežské schizma, kdy proti sobě vystupovali papež Inocenc II. a vzdoropapež Anaklet II.
 1135–1154 proběhla v Anglii válka o trůn mezi královnou Matyldou a jejím bratrancem Štěpánem III. z Blois.
 1139 zasedal druhý lateránský koncil.
 11. ledna 1158 byl český kníže Vladislav II. korunován druhým českým králem.
 1145–1148 proběhla druhá křížová výprava vyhlášená papežem Evženem III. po pádu Edessy.
 24. října 1147 se Portugalci vedení králem Alfonsem I. zmocnili Lisabonu.
 1147 vystřídala marockou dynastii Almorávidů dynastie Almohadů.
 23. října 1154 nastoupil na anglický trůn zakladatel dynastie Plantagenetů Jindřich II. Plantagenet. Plantageneti vládli Anglii do roku 1399, ve vedlejších větvích Lancasterů a Yorků pak až do roku 1485.

 2. polovina 12. století ve Francii vznikl Gotický sloh.
 29. prosince 1170 byl zavražděn arcibiskup z Canterbury Tomáš Becket.
 1171 založil Saladin Ajjúbovskou dynastii.
 1173 proběhla první doložená chřipková epidemie.
 29. května 1176 byl císař Fridrich I. Barbarossa poražen vojsky Lombardské ligy v bitvě u Legnana.
 1182 vzniklo Moravské markrabství.
 1185 vznikla Druhá bulharská říše.
 4. července 1187 porazil Saladin křižácká vojska v bitvě u Hattínu.
 29. října 1187 vyhlásil papež Řehoř VIII. třetí křížovou výpravu, která proběhla v letech 1189 až 1192.
 10. června 1190 utonul císař Fridrich I. Barbarossa, účastnící se třetí kruciáty, v řece Salef.
 1198 vyhlásil papež Inocenc III. čtvrtou křížovou výpravu.
 1199 zakázal papež Inocenc III. prostému lidu čtení bible.

Odkazy

Literatura

Externí odkazy 
 

 
Staletí
2. tisíciletí
5. století

5. století je období mezi 1. lednem 401 a 31. prosincem 500 našeho letopočtu. Jedná se o páté století prvního tisíciletí.

Významné události 

 31. prosince 406 překročili Vandalové, Svébové a Alani zamrzlý Rýn, porazili Franky v bitvě u Mohuče a vtrhli do římské Galie.
 407 opustili Británii zbývající římská vojska vedená uzurpátorem Konstantinem III.
 409 založili Svébové své království na Pyrenejském poloostrově.
 410 dobylo vizigótské vojsko vedené Alarichem I. Řím.
 413 začal Augustin z Hippa tvořit své dílo O Boží obci.
 22. června – 10. července 431 proběhl Efezský koncil.
 439 dobyli Vandalové Kartágo.
 20. června 451 byli Hunové poraženi Římany a jejich spojenci v bitvě na Katataunských polích.
 8. října – 1. listopadu 451 proběhl Chalkedonský koncil.
 454 porazila koalice germánských kmenů armádu Hunů v bitvě u Nedao. Tato porážka předznamenala zánik hunské říše.
 455 vyplenili Vandalové vedení Geiserichem Řím.
 476 byl germánským vojevůdcem Odoakerem sesazen poslední západořímský císař Romulus Augustus, čímž Západořímská říše zanikla. Tato událost bývá považována za přelom mezi starověkem a středověkem.
 481 založil Chlodovík franskou říši.
 496 porazili Frankové vedení Chlodovíkem Alamany v bitvě u Tolbiaka.

Významné osobnosti 

 Aetius (cca 396 – 454) – římský vojevůdce a politik
 Alarich I. (cca 370 – 410) – vizigótský král
 Attila (?–453) – král Hunů přezdívaný Bič Boží
 Augustin z Hippa (354–430) – biskup, učitel církve a světec
 Bahrám V. (406–438) – perský král z dynastie Sásánovců
 Bódhidharma – indický buddhistický mnich
 Cyril Alexandrijský (376–444) – alexandrijský patriarcha a učitel církve
 Fa-sien (337–422) – čínský buddhistický mnich a cestovatel
 Geiserich (cca 389 – 477) – král Vandalů a Alanů
 Gelasius I. (?–496) – papež a světec
 Hypatia z Alexandrie (350/370–415/416) – novoplatonská filosofka a matematička
 Chlodvík I. (cca 465 – 511) – zakladatel franské říše
 Jan Kassián (cca 360 – 430/435) – mnich a spisovatel
 Jan Zlatoústý (347/349 – 407) – konstantinopolský arcibiskup a učitel církve
 Jazdkart I. (?–420) – perský král z dynastie Sásánovců
 Svatý Jeroným (cca 347 – 420) – teolog, spisovatel, učitel církve a světec
 Kálidása – indický básník a dramatik
 Lev I. Veliký (cca 400 – 461) – papež
 Mesrop Maštoc (cca 362 – 440) – mnich, teolog a tvůrce arménské abecedy
 Nestorios (cca 381 – cca 451) – konstantinopolský patriarcha označovaný za zakladatele nestoriánství
 Svatý Patrik – mnich a misionář
 Pelagius (360 – cca 418) – mnich, asketik a zakladatel pelagianismu
 Ricimer (cca 405 – 472) – římský vojevůdce germánského původu
 Romulus Augustus (cca 461 – ?) – poslední císař Západořímské říše
 Theodorich Veliký (453–526) král Ostrogótů
 Tyrannius Rufinus (340/345–410) – římský historik a teolog

Odkazy

Literatura

Související články 
 Raný středověk
 Stěhování národů

Externí odkazy 
 

 
1. tisíciletí
Staletí
4. století

4. století je období mezi 1. lednem 301 a 31. prosincem 400 našeho letopočtu. Jedná se o čtvrté století prvního tisíciletí.

Významné události 
 301 se Arménské království stalo prvním státem, kde bylo křesťanství přijato za státní náboženství.
 309 nastoupil na perský trůn velkokrál Šápúr II. z rodu Sásánovců.
 28. října 312 proběhla bitva u Milvijského mostu.
 313 byl vydán edikt milánský, který v římské říši zavedl svobodu vyznání.
 cca 320 se vládcem Guptovské říše nacházející se v severní Indii stal Čandragupta I.
 20. května – 25. července 325 zasedal první nikajský koncil, který mimo jiné řešil otázku ariánství.
 11. května 330 dal římský císař Konstantin I. Veliký přejmenovat řeckou osadu Byzantion na Konstantinopol, z níž se posléze stalo hlavní město východořímské říše.
 cca 375 vytlačili Hunové kmeny Gótů z oblasti Černého moře směrem na západ. Tato událost bývá tradičně označována za počátek tzv. Stěhování národů.
 9. srpna 378 porazili Gótové Římany v bitvě u Adrianopole. V boji padl i římský císař Valens.
 380 ustanovil císař Theodosius I. křesťanství státním náboženstvím římské říše.
 381 proběhl první konstantinopolský koncil.
 383 se odehrála bitva u řeky Fej.
 17. ledna 395 zemřel římský císař Theodosius I., po jehož smrti došlo k rozdělení říše na západní a východní část.

Významné osobnosti 

 Svatý Ambrož (cca 340 – 397) – biskup, církevní otec a světec
 Augustin z Hippa (354–430) – biskup, učitel církve a světec
 Basileios Veliký (cca 330 – 379) – biskup a světec
 Diocletianus (cca 244 – 312/316) – římský císař
 Efrém Syrský (cca 306 – 373) – jáhen a učitel církve
 Fa-sien (337–422) – čínský buddhistický mnich a cestovatel
 Hypatia z Alexandrie (350/370–415/416) – novoplatonská filozofka a matematička
 Iamblichos z Chalkidy – filozof a novoplatonista
 Jan Zlatoústý (347/349–407) – konstantinopolský arcibiskup a učitel církve
 Svatý Jeroným (cca 347 – 420) – teolog, spisovatel, učitel církve a světec
 Konstantin I. Veliký (272/285–337) – římský císař
 Mesrop Maštoc (cca 362 – 440) – mnich, teolog a tvůrce arménské abecedy
 Řehoř z Nazianzu (329–389) – řecký křesťanský teolog a světec
 Theodor z Mopsuestie (329–389) – syrský biskup a teolog
 Theodosius I. (347–395) – římský císař
 Vátsjájana – indický mnich a filozof, autor Kámasútry
 Wulfila (cca 311 – 383) – biskup a misionář

Odkazy

Literatura

Externí odkazy

Související články 
 Stěhování národů

 
1. tisíciletí
Staletí
11. století

Jedenácté století je podle Gregoriánského kalendáře období mezi 1. lednem 1001 a 31. prosincem 1100 našeho letopočtu. Jedná se o první století druhého tisíciletí.

V Evropě bývá jedenácté století považováno za počátek éry vrcholného středověku. Prudký pokles vlivu zaznamenala v této době Byzantská říše tísněná z východu expanzí seldžuckých Turků. Naopak vzrostla moc Normanů, účastnících se bojů s Araby a Turky, a papežů, kteří konfrontovali svůj mocenský vliv s římskými císaři během tzv. boje o investituru. Hospodářský i kulturní růst zažívala v tomto století severoitalská města. V architektuře i výtvarném umění nadále převládal románský sloh.

Čína pod dynastií Sung i arabský svět v této době prožívaly období hospodářského, kulturního a technologického rozvoje. V Americe dosáhla svého vrcholu říše Toltéků.

Významné události 

 25. prosince 1000/1. ledna 1001 byl prvním uherským králem korunován Štěpán I.
 1000 – 1014/1020 sepsala Murasaki Šikibu, dvorní dáma na japonském císařském dvoře, své dílo Příběh prince Gendžiho.
 1001 založil vikinský mořeplavec Leif Eriksson kolonii v severoamerické zemi Vinland.
 6. října 1014 porazil byzantský císař Basileios II. bulharského cara Samuela I. v bitvě u Belasice. Císař po bitvě získal svou přezdívku Bulgaroktonos čili Bulharobijce.
 1018 začlenil byzantský císař Basileios II. Bulgaroktonos poslední části bulharského státu do Byzantské říše. Za Basileiovy vlády se Byzanc stala prvořadou evropskou velmocí.

 12. listopadu 1035 zemřel vikinský král Dánska, Anglie a Norska Knut Veliký. Po jeho smrti se jeho Severská říše rozpadla na Dánské, Anglické a Norské království.
 1054 došlo k Velkému schismatu mezi západní katolickou a východní pravoslavnou církví.
 14. října 1066 porazil Vilém I. Dobyvatel anglosaského krále Harolda II. v bitvě u Hastingsu, načež si podmanil do té doby rozdrobenou Anglii.
 26. srpna 1071 porazili Seldžudští Turci byzantského císaře Romana IV. Diogena v bitvě u Mantzikertu. Expandující Seldžukové obsadili i Palestinu včetně Jeruzaléma.
 1075 vydal papež Řehoř VII. dokument Dictatus papae, čímž vyhrotil spor s římským císařem známý jako boj o investituru.
 1077 uskutečnil římský císař Jindřich IV. cestu do Canossy.
 15. června 1085 byl český kníže Vratislav II. korunován prvním českým králem.
 1083 byl papežem Řehořem VII. svatořečen první uherský král Štěpán I.
 1088 byla v italské Bologni založena nejstarší světová univerzita.
 1094 dobylo křesťanské vojsko, jež vedl Rodrigo Díaz de Vívar známý jako Cid, Maury ovládanou Valencii.
 1095 byla na koncilu v Clermontu papežem Urbanem II. vyhlášena první křížová výprava do Svaté země.
 28. června 1098 dobyla vojska první kruciáty Antiochii. Město se stalo centrem Antiochijského knížectví.
 15. července 1099 dobyla křižácká vojska Jeruzalém. Město se stalo centrem nově ustanoveného Jeruzalémského království.

Významné osobnosti 

 Alexios I. Komnenos
 Boleslav Chrabrý
 Ferdinand I. Kastilský
 Jaroslav I. Moudrý
 Jindřich IV.
 Knut Veliký
 Leif Eriksson
 Robert Guiscard
 Rodrigo Díaz De Vivar – El Cid
 Štěpán I. Svatý
 Urban II.
 Vratislav II.

Odkazy

Literatura

Externí odkazy 
 

 
Staletí
2. tisíciletí
10. století

10. století je podle Gregoriánského kalendáře období mezi 1. lednem 901 a 31. prosincem 1000 našeho letopočtu. Jedná se o desáté a zároveň poslední století prvního tisíciletí.

Významné události 

 Cca 900 zkolabovala nížinná Mayská civilizace. Klasické období v dějinách Mayů vystřídalo období poklasické. Vedle slábnoucí Mayské civilizace pak vrcholu své moci dosáhla kultura Toltéků
 906/907 došlo k zhroucení Velkomoravské říše
 909 získal Fátimovský chalífát samostatnost na Abbásovcích
 910 byl založen klášter v Cluny
 20. srpna 917 porazil bulharský car Symeon I. Byzantince v bitvě u Acheloje
 919 se saský vévoda Jindřich I. Ptáčník stal prvním vládcem Východofranská říše z rodu Otonů
 15. září 921 byla zavražděna kněžna Ludmila, která se stala první českou světicí
 925 byl chorvatský kníže Tomislav papežem Janem X. korunován prvním králem chorvatského království
 927 došlo ke sjednocení Anglického království
 28. září 935 byl zavražděn český kníže Václav I.
 Cca 936 se prvním historicky doloženým králem Dánska stal Gorm Starý
 10. srpna 955 porazil Východofrancký král Ota I. Veliký s podporou českého knížete Boleslava I. Maďary v bitvě na Lechu
 962 se prvním doloženým polským knížetem stal Měšek I.
 963 byla založena Ghaznovská říše
 965 byla Chazarská říše napadena a poražena Kyjevskou Rusí
 V 70. letech byla v Káhiře při mešitě al-Azhar založena universita
 973 došlo k založení pražského biskupství
 988 přijal vládce Kyjevské Rusi Vladimír I. křest
 28. září 995 došlo v Libici nad Cidlinou k vyvraždění českého rodu Slavníkovců
 23. dubna 997 byl během misie u Prusů usmrcen druhý pražský biskup a pozdější světec Vojtěch
 V závěru století svůj největší rozmach zažilo mayské město Uxmal

Odkazy

Literatura

Externí odkazy 
 

 
10
Staletí
9. století

9. století je podle Gregoriánského kalendáře období mezi 1. lednem 801 a 31. prosincem 900 našeho letopočtu. Jedná se o deváté století prvního tisíciletí.

Křesťanská Evropa se v tomto století ocitla pod náporem nájezdů Arabů, Vikingů a Maďarů.

Významné události 

 800 byl franský král Karel Veliký korunován římským císařem.
 26. července 811 porazili Bulhaři Byzantince v bitvě u Plisky. V boji padl také byzantský císař Nikeforos I.
 822–824 proběhla v Byzantské říši občanská válka. Vládci Michaelovi II. se v ní postavil vzdorocísař Tomáš Slovan.
 cca 830 založil chalífa Hárún ar-Rašíd v Bagdádu knihovnu Bajt al-Hikma.
 833 byl moravským knížetem Mojmírem vypuzen kníže nitranského knížectví Pribina. Tento rok bývá pokládán za datum ustanovení Velkomoravské říše.
 843 došlo k uzavření Verdunské smlouvy. Po smrti franského krále a římského císaře Ludvíka I. si v ní jeho tři synové rozdělili Franskou říši. Vznikly tak samostatná Východofranská, Středofranská a Západofranská říše.
 848–852 byly z popudu papeže Lva IV. vybudovány Leonské hradby okolo Vatikánu.
 862 založil pololegendární varjag Rurik dynastii Rurikovců.
 867 byl zavražděn byzantský císař Michael III. Po jeho smrti nastoupil na trůn Basileios I. a Amorejskou dynastii tak na trůně vystřídala dynastie Makedonská.
 871–899 vládl v anglosaském království Wessex Alfréd Veliký.
 cca 872 se vládcem Čech stal první historický doložený český kníže Bořivoj I.
 874 založil Nor Ingolfur Arnarson osadu Reykjavík na Islandu.
 896 se Maďaři vedení Arpádem usadili v Uherské nížině.

Významné osobnosti 

 Ádi Šankara (788–820) – indický filozof
 Al-Džáhiz (776–869) – arabský filozof a spisovatel
 Alfréd Veliký (cca 845 – 899) – král Wessexu
 Arnulf Korutanský (850–899) – východofranský král a římský císař
 Arpád (cca 845 – cca 900) – maďarský náčelník a zakladatel dynastie Arpádovců
 Basileios I. (812–886) – byzantský císař
 Boris I. (?–907) – bulharský kníže
 Cyril a Metoděj – světci a slovanští věrozvěstové
 Harald I. Krásnovlasý (cca 850 – cca 930) – sjednotitel Norska
 Hárún ar-Rašíd (763–809) – bagdádský chalífa
 Karel Veliký (742–814) – franský král a římský císař
 Kliment Ochridský (cca 830 – 916) – biskup, spisovatel a světec
 Krum (?–814) – bulharský chán
 Ludvík I. Pobožný (778–840) – franský král a císař
 Naum (cca 840 – 910) – světec
 Rurik (? – cca 879) – vládce Novgorodu a zakladatel dynastie Rurikovců
 Symeon I. (864/865 – 927) – bulharský kníže a první bulharský car

Odkazy

Literatura

Související články 
 Raný středověk

Externí odkazy 
 

 
1. tisíciletí
Staletí
8. století

8. století je období mezi 1. lednem 701 a 31. prosincem 800 našeho letopočtu. Jedná se o osmé století prvního tisíciletí.

Na počátku tohoto století se Arabům v rámci islámské expanze podařilo obsadit severoafrické pobřeží i Pyrenejský poloostrov a na východě se hranice Umajjovského chalífátu posunuly až k Indii a Číně. Umajjovce vystřídali Abbásovci. Byzantské říši oslabené arabskými výpady se ve druhé polovině 8. století podařilo hospodářsky vzpamatovat za vlády Syrské dynastie. Ve Franské říši postupně Karlovci vystřídali slábnoucí dynastii Merovejců a rozšířili ji v mocnou Karolínskou říši.

Významné události 

 710 se centrem japonského císařství stalo město Nara, v němž byl zbudován palác Heidžó.
 713 zemřel čínský čchanový mnich Chuej-neng.
 717–718 došlo k obležení Konstantinopole, během něhož se hlavní byzantské město neúspěšně pokusili dobýt Arabové Umajjovského chalífátu.
 cca 726 nechal byzantský císař Leon III. Syrský odstranit obraz Ježíše Krista, jež zdobil bránu konstantinopolského paláce, čímž v Byzanci zahájil první vlnu obrazoborectví.
 731 dokončil benediktinský mnich Beda Ctihodný své dílo Historia ecclesiastica gentis Anglorum, popisující rané anglické dějiny.
 732 porazili Frankové vedení Karlem Martelem arabské vojsko v bitvě u Tours.
 740 zvítězilo byzantské vojsko nad Araby v bitvě u Akroinu.
 750 zemřel poslední arabský chalífa z rodu Umajjovců Marván II., načež do čela chalífátu usedla dynastie Abbásovců
 751 porazilo arabské vojsko čínskou Tchangskou armádu v bitvě na řece Talas.
 787 svolala byzantská císařovna Irena druhý nikajský koncil.
 20. července 792 porazili Bulhaři Byzantince v bitvě u Markelli.
 800 byl franský král Karel Veliký korunován římským císařem.

Významné osobnosti 

 Abdulmalik (646–705) – arabský chalífa
 Abú Muslim al-Churásání (cca 727 – 755) – vůdce Abbásovské revoluce
 Alcuin (735 – 801/804) – anglický filosof
 Beda Ctihodný (672–735) – anglický mnich a světec
 Hadrián I. (cca 700 – 795) – pátý nejdéle sloužící papež
 Hárún ar-Rašíd (763–809) – bagdádský chalífa z dynastie Abbásovců
 Hišám (691–743) – arabský chalífa
 Jan z Damašku (cca 650 – 749/754) – byzantský teolog a mnich
 Karel Martel (686–741) – francký majordomus
 Karel Veliký (742–814) – francký král a první středověký římský císař
 Lev III. (cca 750 – 816) – papež
 Leon III. Syrský (cca 675 – 741) – byzantský císař

 Li Po (cca 701 – 762) – čínský básník
 Muhammad ibn al-Kásim ath-Thakaff (695–715) – arabský vojevůdce
 Paolo Lucio Anafesto – napůl legendární první benátský dóže
 Paulus Diaconus (720/730–797/799) – mnich a historik
 Pipin III. Krátký (714–768) – první francký král z rodu Karlovců
 Süan-cung (685–762) – čínský vládce
 Štěpán II. (714/715–757) – papež
 Tárik ibn Zijád (? – cca 720) – arabský vojevůdce
 Tervel (? – cca 721) – bulharský chán
 Tu Fu (712–770) – čínský básník
 Umar II. (682–720) – arabský chalífa
 Vimalamitra (?) – buddhistický mnich a filozof

Odkazy

Literatura

Související články 
 Raný středověk

Externí odkazy 
 

 
1. tisíciletí
Staletí
7. století

7. století je období mezi 1. lednem 601 a 31. prosincem 700 našeho letopočtu. Jedná se o sedmé století prvního tisíciletí.

V tomto století prožívala Byzantská říše hluboký útlum kvůli silnému tlaku Sásánovské říše, Avarů a Slovanů. Římsko-perské války však vyčerpaly nejen východořímskou říši, ale i Sásánovce a proto když na počátku tohoto století došlo na Arabském poloostrově k vzniku islámu, začalo se nové náboženství pod vedením Mohamedových nástupců velice rychle šířit. Stoupenci Alláha záhy ovládli Arabský poloostrov, načež dobyli Blízký východ, severní Afriku a rychle postupovali dál, přičemž kritickým způsobem ohrožovali i oslabenou Byzanc. Ve franské říši oslabovala pod vládou Merovejců centrální moc a dál rostla moc šlechty a majordomů.

Významné události 

 610 se vládcem byzantské říše stal Herakleios, jenž založil dynastii Herakleiovců vládnoucí Byzanci do roku 711.
 618 se v Číně dostala k moci dynastie Tchang, která znovu sjednotila Čínu.
 622 odešel Mohamed spolu se svými následovníky z Mekky do Medíny. Rok hidžry je stanoven za počátek islámského letopočtu.
 626 odrazili Byzantinci pokus Avarů, Slovanů a Peršanů o dobytí Konstantinopole.
 12. prosince 627 zvítězili Byzantinci nad Peršany v bitvě u Ninive.
 629 vypukly byzantsko-arabské války, jež trvaly až do konce 12. století.
 631/632 porazili Slované vedení Sámem franské vojsko v bitvě u Wogastisburgu.
 661–678 vznikla Chazarská říše
 674–678 obléhala arabská vojska Konstantinopol.
 681 uznali Byzantinci v mírové smlouvě nezávislost Bulharů, čímž došlo k rozpadu Starého Velkého Bulharska a vytvoření první bulharské říše.

Významné osobnosti 

 Abú Bakr (573–634) – první chalífa
 Alí (599–661) – arabský chalífa
 Asparuch (cca 640–701) – první bulharský chán a zakladatel první bulharské říše
 Brahmagupta (598–668) – indický matematik a astronom
 Cædmon – anglosaský básník
 Dagobert I. (cca 603–639) – franský král
 Herakleios (cca 575–641) – byzantský císař
 Chálid ibn al-Valíd (592–642) – arabský vojevůdce
 Isidor ze Sevilly (560–636) – učitel církve, encyklopedista a pozdní autor patristické literatury
 Izák Syrský – asketa a mystik
 Kolumbán mladší (cca 540–615) – iroskotský misionář, zakladatel kláštera Bobbio
 Mohamed (570–632) – zakladatel a prorok islámu
 Řehoř I. Veliký (540–604) – papež
 Sámo (? – 658/659) – vládce slovanského kmenového svazu
 Tchaj-cung (599–646) – čínský císař
 Umar ibn al-Chattáb (cca 581–644) – arabský chalífa
 Uthmán ibn Affán (cca 579–656) – arabský chalífa

Odkazy

Literatura

Související články 
 Raný středověk
 Islámská expanze
 Byzantská říše v době Herakleiovců

Externí odkazy 
 

 
1. tisíciletí
Staletí
6. století

6. století je období mezi 1. lednem 501 a 31. prosincem 600 našeho letopočtu. Jedná se o šesté století prvního tisíciletí.

Významné události 

 501–507 dal zakladatel franské říše Chlodvík I. sepsat zákoník Lex Salica.
 507 – cca 551 byly na území dnešního Afghánistánu vytesány sochy Buddhů z Bamjánu.
 525 vypočítal kněz Dionysius Exiguus datum narození Krista, čímž vytvořil křesťanský letopočet.
 cca 529 vznikl benediktinský řád.
 529–534 bylo za vlády byzantského císaře Justiniána v díle Corpus iuris civilis kodifikováno římské právo.
 532 proběhlo v Konstantinopoli povstání Níká proti císaři Justiniánovi.
 541 se v Etiopii objevil mor, který se rychle rozšířil v celém Středomoří. Epidemie byla známa jako tzv. Justiniánský mor.
 2. polovina 6. století slovanské kmeny patrně začaly osídlovat území Čech a Moravy.
 553 zasedal druhý konstantinopolský koncil.
 563 založil Svatý Kolumbán klášter na ostrově Iona.
 568 založili Langobardi své království na Apeninském poloostrově.
 570 se narodil zakladatel islámu Mohamed.
 581 nastoupila v Číně dynastie Suej, jež vládla do roku 618.
 585 ovládli Vizigóti království Svébů.
 589 byl v Číně poprvé použit toaletní papír.

Významné osobnosti 

 Augustin z Canterbury (cca 546 – 604) – mnich, arcibiskup a světec
 Belisar (505–565) – byzantský vojevůdce
 Benedikt z Nursie (cca 470 – cca 543) – mnich, zakladatel řádu svatého Benedikta, světec
 Boëthius (cca 480 – 524/525) – římský teolog a filosof
 Cassiodorus (cca 488 – 583) – římský mnich, filozof a encyklopedista
 Dionysius Exiguus (cca 470 – cca 544) – římský kněz a tvůrce křesťanského letopočtu
 Husrav I. (496–579) – perský král z rodu Sásánovců
 Chlodvík I. (cca 465 – 511) – zakladatel franské říše
 Justinián I. (cca 482 – 565) – byzantský císař
 Kolumbán (cca 540 – 615) – iroskotským misionářem a světec
 Mohamed (570–632) – zakladatel a prorok islámu
 Prokopios z Kaisareie (cca 500 – 565) – byzantský historik
 Řehoř I. Veliký (540–604) – papež
 Řehoř z Tours (539–594) – franský biskup a kronikář
 Taliesin (cca 534 – 599) – velšský básník

Odkazy

Literatura

Související články 
 Raný středověk
 Stěhování národů

Externí odkazy 
 

 
1. tisíciletí
Staletí
Izobarický děj

Izobarický děj je termodynamický děj, při kterém se nemění tlak termodynamické soustavy. Při izobarickém ději je tedy , tedy .

Ideální plyn 
Ze stavové rovnice lze pro ideální plyn odvodit Gay-Lussacův zákon
,
kde  je objem a  je termodynamická teplota plynu. Při izobarickém ději je tedy podíl objemu V a termodynamické teploty plynu T stálý.

Izobara 

Závislost tlaku na objemu při izobarickém ději je v p-V diagramu vyjádřena přímkou rovnoběžnou s osou V, která se označuje jako izobara.

Vlastnosti 
Při izobarickém ději se s teplotou mění objem plynu, a proto plyn koná práci. Podle prvního termodynamického zákona se dodané teplo spotřebuje na zvýšení vnitřní energie i na vykonání práce.

Podle prvního termodynamického zákona lze s využitím stavové rovnice ideálního plynu tedy psát
,
kde  je látkové množství,  je tlak,  je objem,  je teplota,  je molární plynová konstanta
 představuje molární tepelnou kapacitu při stálém objemu a  označuje molární tepelnou kapacitu při stálém tlaku.

Vnitřní energii lze při izobarickém ději určit pomocí měrné tepelné kapacity jako

Z předchozích vztahů je vidět, že práce konaná při izobarickém ději je určena vztahem

Dodáme-li soustavě při izobarickém ději stejné množství tepla jako při ději izochorickém, bude přírůstek teploty plynu při izobarickém ději menší než při izochorickém ději. Pro molární tepelné kapacity tedy platí .

Vztah mezi  a  určuje Poissonova konstanta a Mayerův vztah.

Pro entropii při izobarickém ději platí

Práce plynu při izobarickém ději 
Vzorec

Kde W' je vykonaná práce plynu, p je tlak plynu v uzavřené nádobě pístem a  je změna objemu plynného tělesa.
K tomuto vzorci jsme došli pomocí vzorce , který jsme si upravili na .

Kde F je tlaková síla působící na píst o obsahu S a p je tlak. Uvažujeme, že tlaková síla je stálá.
Při přesunutí pístu ve válcové nádobě o délce  vykonává plyn práci
  
kde  je změna objemu plynu.
Práce vykonaná plynem při izobarickém ději je rovna součinu tlaku plynu a přírůstku jeho objemu.Když objem plynu bude  práce vykonaná plynem bude kladná a když objem plynu bude  práce vykonaná plynem je záporná.

Související články 
 Termodynamický děj
 Gay-Lussacův zákon
 Izobara
 Termodynamika

Externí odkazy 
 

Termodynamické děje
Adiabatický děj

Adiabatický děj je termodynamický děj, při kterém nedochází k tepelné výměně mezi soustavou a okolím. Děj probíhá při dokonalé tepelné izolaci, takže soustava žádné teplo nepřijímá ani nevydává. Za adiabatický lze pokládat takový děj, který proběhne tak rychle, že se výměna tepla s okolím nestačí uskutečnit.

Ideální plyn 
Při vratném adiabatickém ději v ideálním plynu platí
,
kde  je tlak plynu,  je objem plynu a  je Poissonova konstanta. Tento vztah bývá někdy označován jako Poissonův zákon.

Odvození 
Protože při adiabatickém ději nedochází k výměně tepla s okolím, bude . Podle prvního termodynamického zákona pak dostaneme vztah

To lze interpretovat tak, že při adiabatickém stlačování () plyn práci přijímá a dochází tak ke zvětšování vnitřní energie (), čímž se plyn ohřívá. Při rozpínání () plyn naopak koná práci na úkor vnitřní energie (), čímž se ochlazuje. Změna vnitřní energie je tedy rovna práci  vykonané okolím na systému.

Podle stavové rovnice ideálního plynu (její diferenciál je ) lze psát

Využitím Mayerova vztahu a po vydělení  dostaneme

S využitím Poissonovy konstanty lze předchozí vztah zapsat jako

odkud po integraci dostaneme

a po odlogaritmování lze psát
.
Při tomto ději se tedy zachovává jistá veličina, která je funkcí entropie (jak ukáže podrobnější rozbor).

Adiabata 

Závislost tlaku na objemu při adiabatickém ději je v p-V diagramu klesající mocninná křivka zvaná adiabata. Poněvadž , klesá adiabata (z daného stejného počátečního stavu) rychleji než izoterma. V tepelném (T-S) diagramu je adiabata část přímky.

Vlastnosti 
Při adiabatickém ději se práce koná na úkor vnitřní energie. Pro práci vykonanou okolím na ideální plyn tedy bude platit

Z Mayerova vztahu a s pomocí Poissonovy konstanty lze práci vyjádřit ve tvaru

Z této rovnice je možné s pomocí stavové rovnice vyloučit teplotu, tzn. , čímž dostaneme

Pro entropii při vratném adiabatickém ději platí

Při vratném adiabatickém ději se tedy entropie nemění. Děje, při nichž se nemění entropie, bývají označovány jako iz(o)entropické.

Na rozdíl od izotermického děje je pro průběh adiabatického děje třeba zajistit dokonalou tepelnou izolaci. Reálné děje nejsou ani přesně izotermické. Lepším přiblížením reálných dějů jsou procesy polytropické.

Při adiabatické volné expanzi ideálního plynu se teplota mezi počátečním a koncovým stavem nezmění. Plyne to z Gay - Lussacova pokusu.

Odkazy

Související články 
 Termodynamika
 Termodynamický děj

Externí odkazy 
 
 

Termodynamické děje
Franz Anton Leonard Herget

Franz Anton Leonard Herget (6. listopadu 1741 Andělská Hora – 1. října 1800 Praha) byl český matematik a inženýr.

Život 

Franz Herget po absolvování gymnázia studoval nejdříve na teologické a poté na filozofické fakultě pražské univerzity. Rovněž navštěvoval přednášky na technice. Po smrti profesora Schora byl v roce 1767 jmenován ve věku 26 let profesorem inženýrských věd na Stavovské inženýrské škole v Praze, předchůdkyni ČVUT. Součástí výuky byla aritmetika, geometrie a trigonometrie. Od roku 1784 vyučoval praktickou matematiku na filozofické fakultě Karlovy univerzity.

Kolem roku 1780 založil na Malé Straně v Praze na břehu Vltavy nedaleko Karlova mostu cihelnu. Budovy Hergetovy cihelny stojí na Cihelné ulici dodnes a jsou památkově chráněny. Cihly se zde vyráběly s vtisknutým reliéfem s písmeny A H na ložné ploše. V roce 1788 byl jmenován vrchním stavebním ředitelem v Čechách. V letech 1790–1791 vytvořil se svými žáky z inženýrské školy podrobný plán Prahy.

Jeho vnuk Max Herget působil jako podnikatel v průmyslu stavebních hmot a politik. Byl poslancem Českého zemského sněmu.

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
 
 Sága rodu Hergetů. In: Česká televize. Z metropole. Premiéra: 9. 11. 2013, ČT1. iVysílání.

Čeští matematici
Čeští pedagogové
Čeští stavební inženýři
Matematici působící v Česku
Muzeologové
Narození v roce 1741
Narození 6. listopadu
Úmrtí v roce 1800
Muži
Úmrtí 1. října
Hergetové
Pohřbení na Malostranském hřbitově
Řecké písmo

Řecké písmo je nejstarší dosud používané písmo v Evropě. Řecká abeceda se též nazývá podle prvních dvou písmen alfabeta. Používá se téměř výhradně pro zápis řečtiny (s výjimkou koptštiny), i do jiných jazyků však pronikají řecká písmena např. jako matematické symboly. Písmo bylo vyvinuto v geometrickém období (kolem 9. století př. n. l.), pravděpodobně na základě fénického písma, a s několika změnami se používá dodnes.

Z alfabety do značné míry vychází i slovanské písmo cyrilice a nezpochybnitelnou příbuznost vykazuje i latinka. V kódování Unicode jsou znaky řeckého písma umístěny v rozsahu 0370–03FF (hexadecimálně).

Přehled řeckých znaků

Zastaralé znaky

Výslovnost spřežek v moderní řečtině

Řecká abeceda v HTML a Unicode 

Poznámka: Pro velká písmena řecké abecedy v HTML napište první písmeno za & velké.

Mytologie 
V řecké mytologii je prvním Řekem, který začal psát alfabetou, Palamédés, známý vynálezce a objevitel v trojské válce.

Odkazy

Reference

Související články 
 Řecké číslice
 Řečtina
 Seznam písem (abecedně)
 Seznam písem (podle skupin)
 Lingvistika
 Unicode
 SAMPA

Externí odkazy 
 
 
 
 Unicode Řecká abeceda 
 Reckaabeceda.cz – web věnovaný řecké abecedě
 Jak napsat písmena řecké abecedy na klávesnici
 Digama 
 Stigma 
 Héta 
 San 
 Koppa 
 Sampí 
 Šo 

Písma
Abecedy
Abeceda
Matematické symboly
Zemplínská šírava

Zemplínska šírava je přehrada a známá rekreační oblast v okrese Michalovce v Košickém kraji. Je to třetí největší vodní plocha na Slovensku a má rozlohu 33 km², délku 11 km a šířku 3,5 km. Průměrná hloubka je 9,5 m, maximální pak 14 m. Část území je chráněna jako stejnojmenný chráněný areál.

Vodní režim 
Byla postavena v letech 1961 až 1965 a leží nedaleko města Michalovce. Nádrž byla vytvořena hrázemi dlouhými 7346 m a napájí ji převážně řeka Laborec prostřednictvím přivaděče Šíravského kanálu. Vodu odvádí tzv. Zalužický kanál zpět do Laborce a z přehrady též vytéká Čierna voda. Okolí přehrady patří k nejteplejším oblastem na Slovensku.

Znečištění 
Přehradu kontaminovaly polychlorované bifenyly, které se vyráběly v nedalekém Chemku Strážske do roku 1984. Z kontaminovaného odpadového kanálu Chemka se chemikálie uvolňují do řeky Laborec a následně do Zemplínské šíravy.

Chráněné území 
Část území chráněna jako stejnojmenný chráněný areál Zemplínska šírava. Nachází se v katastrálním území města Michalovce a obcí Kaluža, Hnojné, Klokočov, Zalužice, Kusín, Lúčky, Vinné a Jovsa v okrese Michalovce v Košickém kraji. Území bylo vyhlášeno či novelizováno v letech 1968, 1983 na rozloze 622,4876 ha. Rozloha ochranného pásma byla stanovena na 2 037,7532 ha.

Panorama

Reference

Externí odkazy 
 
 Chráněný areál Zemplínska šírava, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

 sirava.net   – Turistický informační portál

Přehradní nádrže na Slovensku
Vodstvo v okrese Michalovce
Povodí Latorice
Zemplín
Bohuslav Hostinský

Bohuslav Hostinský (5. prosince 1884 Praha-Nové Město – 12. dubna 1951 Brno) byl přední český matematik a fyzik.

Život 
Otec Bohuslava Hostinského Otakar Hostinský byl profesorem estetiky na Karlově univerzitě. Bohuslav Hostinský byl nejstarší ze čtyř sourozenců. Po absolvování střední školy studoval Bohuslav Hostinský na pražské filozofické fakultě matematiku a fyziku. V roce 1907 získal doktorát filozofie a ve stejném roce se stal suplujícím učitelem na gymnáziu v Novém Bydžově, odkud přešel v dubnu 1908 na gymnázium v Roudnici a pak do Prahy na gymnázium v Kodaňské. Ve školním roce 1908–1909 studoval na pařížské Sorbonně a tento pobyt ovlivnil celou jeho další práci. Habilitoval se v lednu roku 1912 pro vyšší matematiku na pražské univerzitě. Dne 9. srpna 1920 byl jmenován řádným profesorem teoretické fyziky Přírodovědecké fakulty MU v Brně a ředitelem ústavu. Na tomto místě působil až do své smrti.

Bohuslav Hostinský se věnoval nejprve diferenciální geometrii a pak se zaměřil na ty kapitoly matematiky, které mají význam pro teoretickou fyziku. Věnoval se kinetické teorii plynů, počtu pravděpodobnosti a teorii kmitů. Prostudoval práce ruského matematika Markova a upozornil na ně. Hostinského práce o pravděpodobnostech přechodu a Markovových řetězcech byly pak dále rozpracovávány mnohými zahraničními odborníky. Na jeho podnět byl kdysi zaveden časový signál ve výšce komorního „a“.

Bohuslav Hostinský publikoval asi 140 prací a vydal několik knih:
 Diferenciální geometrie křivek a ploch,
 Mechanika tuhých těles,
 Geometrická pravděpodobnost,
 Opérations infinitésimales linéaires (společně s Volterrou),
 O mnohoúhelnících a mnohostěnech a jiné.

Od vzniku přírodovědecké fakulty až do roku 1948 (s přerušením v letech 1934–1939) byl redaktorem „Spisů“ vydávaných touto fakultou. Byl několikrát děkanem přírodovědecké fakulty a v roce 1929–1930 rektorem. Byl členem mnoha vědeckých společností a v roce 1933 se stal mimořádným členem České akademie věd a umění. Aktivně se podílel na činnosti brněnského odboru Jednoty českých matematiků a fyziků, v těžkých letech 1942–1945 byl jeho předsedou.

Rodinný život 
Dne 19. července 1910 se na Královských Vinohradech oženil s Emilií (Miluší) Veselíkovou (1883–??). Podle policejní přihlášky bylo manželství bezdětné.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 Soupis pražských domovských příslušníků 1830-1910, Hostinský Otakar a jeho rodina

Čeští fyzici
Čeští matematici
Matematici působící v Česku
Matematici 20. století
Rektoři Masarykovy univerzity
Děkani fakult Masarykovy univerzity
Pedagogové na Filozofické fakultě Masarykovy univerzity
Narození v roce 1884
Narození 5. prosince
Narození na Novém Městě (Praha 2)
Úmrtí v roce 1951
Úmrtí 12. dubna
Úmrtí v Brně
Pohřbení na Olšanech
Muži
Rovnoramenný trojúhelník

Rovnoramenný trojúhelník je trojúhelník, který má (alespoň) dvě strany shodné.

Základní pojmy 
Shodné strany se nazývají ramena. Strana, která není shodná s rameny, se nazývá základna. Vrchol naproti základně se nazývá hlavní vrchol.

Vlastnosti 
Kromě vlastností společných pro každý trojúhelník má rovnoramenný trojúhelník navíc tyto vlastnosti:
 Je osově souměrný podle osy procházející hlavním vrcholem a středem základny.
 Úhly při základně jsou shodné.
 Výšky příslušné ramenům jsou shodné.
 Těžnice příslušné ramenům jsou shodné.
 Výška k základně rozdělí rovnoramenný trojúhelník na dva shodné pravoúhlé trojúhelníky.
 Těžnice k základně a výška k základně jsou totožné.
Rovnostranný trojúhelník je speciálním případem rovnoramenného trojúhelníka.

Ilustrace vlastností rovnoramenného trojúhelníka

Obvod 
Obvod rovnoramenného trojúhelníku se počítá jako u klasického:
. Můžeme však provést zjednodušení, neboť zde platí:  (obě ramena mají stejnou délku), proto nejčastěji počítáme se vzorcem: , kde c je základna trojúhelníku a a rameno.

Obsah 
Obsah rovnoramenného trojúhelníka, pokud známe
 stranu  a úhel , je .
 stranu  a úhel , je .

Reference

Související články 
 Planimetrie
 Mnohoúhelník
 Trojúhelník
 Rovnostranný trojúhelník

Externí odkazy 
 

Trojúhelník
Vincenc Jarolímek

Vincenc Jarolímek (také uváděný jako Čeněk Jarolímek, 25. června 1846 Pardubice – 14. prosince 1921 Praha-Vinohrady) byl český matematik.

Život 
Vincenc Jarolímek se narodil v Pardubicích, kde byl jeho otec Vincenc Jarolímek učitelem na hlavní škole a později na reálce. Nižší reálkou prošel v Pardubicích a poté pokračoval ve studiu na vyšší reálce v Kutné Hoře a v Písku. V roce 1863 se stal posluchačem na pražské technice, kde studoval strojnictví. Pod vlivem svého profesora Gustava Schmida opustil nakrátko matematiku a věnoval se strojnictví. V roce 1867 nastoupil jako praktikant do Ringhofferovy strojnické továrny na Smíchově. Láska k matematice a náklonnost k učitelskému povolání však už o rok později převládly a Vincenc Jarolímek přijal místo asistenta deskriptivní geometrie na reálce v Písku. V roce 1869 se tam stává suplentem a čtyři roky nato skutečným profesorem. Rok 1891 znamenal pro Jarolímka jmenování na místo ředitele na reálce v Hradci Králové, odkud v roce 1893 přešel do Prahy na reálku v Karlíně a v roce 1895 na reálku v Ječné ulici. V roce 1904 byl povolán na Moravu, aby se stal po J. Slavíkovi zemským školním inspektorem. Současně pak od roku 1905 působil na České vysoké škole technické v Brně, kde se habilitoval pro syntetickou geometrii. V roce 1907 vyvstala na pražské technice potřeba nové stolice pro deskriptivní geometrii. Vincenc Jarolímek byl jmenován řádným profesorem a jeho působiště se přesunulo z Moravy do Čech, kde ostatně daný předmět od roku 1906 suploval. Zde setrval až do roku 1915, kdy odešel do penze.

Z mnoha spolků v nichž se Vincenc Jarolímek aktivně angažoval lze jmenovat následující: dopisující člen České akademie, člen Jednoty českých matematiků a fyziků nebo mimořádný člen Královské české společnosti nauk.

Vincenc Jarolímek je autorem učebnic Deskriptivní geometrie pro vyšší školy reálné (1875) a dále učebnic geometrie pro různé třídy reálných škol. Společně s B. Procházkou vydal v roce 1909 učebnici Deskriptivní geometrie pro vysoké školy technické. Nákladem České matice technické vyšly rovněž čtyři svazky spisu Základové geometrie polohy v rovině a v prostoru.

Zemřel roku 1921 a byl pohřben na Vinohradském hřbitově.

Ocenění díla 
 V roce 1914 mu byl udělen čestný titul doktora technických věd (Dr.h.c.) Českého vysokého učení technického v Praze .

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 

Čeští vysokoškolští pedagogové
Čeští matematici
Držitelé čestných doktorátů ČVUT
Narození v roce 1846
Úmrtí v roce 1921
Muži
Narození 25. června
Narození v Pardubicích
Úmrtí na Vinohradech
Úmrtí 14. prosince
Pohřbení na Vinohradském hřbitově
Rovnostranný trojúhelník

Rovnostranný trojúhelník je trojúhelník, který má všechny tři strany shodné.

Vlastnosti 
Kromě vlastností společných pro každý trojúhelník má rovnostranný trojúhelník navíc tyto vlastnosti:

 Rovnostranný trojúhelník je osově souměrný se 3 osami souměrnosti, které procházejí vždy vrcholem a středem protější strany.
 Všechny vnitřní úhly jsou shodné a jejich velikost je 60°.
 Všechny výšky a těžnice jsou shodné.
 Těžnice a výška příslušné téže straně jsou totožné.
 Střed kružnice vepsané, střed kružnice opsané, průsečík těžnic (těžiště) a průsečík výšek (ortocentrum) splývají.
 Výšku lze vypočítat jako 
 Poloměr kružnice vepsané je roven třetině výšky, tj. .
 Poloměr kružnice opsané je dvakrát větší, tj. 
 Vzdálenost těžiště od libovolné strany je taktéž , vzdálenost těžiště od jakéhokoli vrcholu je .

Obvod 
Obvod rovnostranného trojúhelníku o se vypočte podle vzorce:

, kde a je délka strany rovnostranného trojúhelníku.

Obsah 
Vzhledem k tomu, že všechny výšky jsou shodné a jejich velikost je , potom pro obsah S platí:

Související články 
 Rovinné geometrické útvary
 Mnohoúhelník
 Trojúhelník
 Rovnoramenný trojúhelník

Externí odkazy 
 

Trojúhelník
František Kadeřávek

František Kadeřávek (26. června 1885 Praha – 9. února 1961 Praha) byl český matematik a pedagog.

Život 
Po maturitě na reálce v Ječné ulici v Praze, v roce 1902, zahájil František Kadeřávek studia na strojním odboru České vysoké škole technické v Praze. Rozsah učiva probíraného na technice neuspokojoval zcela Kadeřávkovy požadavky, a tak se ještě mimo to věnoval podrobněji matematice, stereotomii, elektrodynamice a jiným předmětům. V letech 1905–1907 byl posluchačem i Filozofické fakulty Karlo-Ferdinandovy univerzity, kde studoval odborné matematické předměty u profesora K. Petra a profesora Jana Sobotky. V roce 1908 dosáhl aprobace pro vyučování matematiky a deskriptivní geometrie na středních školách (krátce učil na gymnáziu v Ječné). V té době již dva roky působil jako asistent deskriptivní geometrie u profesora K. Pelze na české technice v Praze. V roce 1910 byl František Kadeřávek promován doktorem technických věd a o dva roky později (1912) se na technice habilitoval pro obor syntetické geometrie. Uznáním jeho práce byl návrh na místo mimořádného profesora deskriptivní geometrie na České vysoké škole technické v Praze, kterým byl jmenován v roce 1917. V roce 1920 byl pak jmenován řádným profesorem.

Po rezignaci Antonína Engela dne 26. května 1945 byl zvolen rektorem ČVUT, ale dne 3. srpna 1945 pro nemoc odstoupil. Mimo techniku František Kadeřávek ještě přednášel na Akademii výtvarných umění v Praze.

Dílo 
František Kadeřávek byl jedním z několika významných českých geometrů na přelomu 19. a 20. století. Jeho práce se zabývají projektivní geometrií kuželoseček a kvadrik, geometrickými příbuznostmi, zborcenými plochami, křivkami a plochami součtovými, teorií osvětlování a dalšími oblastmi deskriptivní geometrie. V roce 1929–1930 vydal společně s J. Klímou a J. Kounovským dvoudílnou učebnici Deskriptivní geometrie. Mimo to je František Kadeřávek autorem knih Perspektiva, příručka pro architekty, malíře a přátele umění (1922), Relief, příručka pro sochaře a architekty (1925) a Geometrie a umění v dobách minulých (1935). František Kadeřávek se věnoval i historické práci, zajímal se zejména o historii pražské techniky. Práce z této oblasti už však nedokončil.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 Soupis pražských obyvatel, Kadeřávek František, 1885

Čeští matematici
Čeští vysokoškolští pedagogové
Čeští svobodní zednáři
Rektoři ČVUT
Narození 26. června
Narození v roce 1885
Narození v Praze
Úmrtí 9. února
Úmrtí v roce 1961
Úmrtí v Praze
Muži
Synagoga v Krnově

Krnovská synagoga je význačná kulturní památka, jež se nachází na východním okraji městského jádra, na nároží ulic Soukenické č. 28/čp. 83 (nejprve Tempelring, potom Tuchmacherring, pak Gottwaldova třída) a Barvířské za budovou České pošty v Soukenické ulici č. 28/čp. 83.

Historie a popis 
Synagoga v Krnově byla postavena jako náhrada starší modlitebny v letech 1871-2 místním stavitelem Ernestem Latzelem a vysvěcena 5. června 1872 brněnským rabínem Dr. Baruchem Placzkem. Jedná se o stavbu v novorománském slohu s maurskými prvky v interiéru. Synagoga je připomínkou tehdejší prosperity místní židovské komunity, v jejíchž řadách bylo mnoho významných krnovských podnikatelů a osobností. Přestala sloužit bohoslužbám v roce 1938, kdy Krnov obsadila německá armáda. Jako jedna z mála synagog v regionu byla uchráněna před zničením v době nacistické okupace – na rozdíl od synagog v Hlubčicích, Ostravě, Opavě, Olomouci, které byly zapáleny a srovnány se zemí. Jeden svitek Tóry zachránil místopředseda krnovské židovské obce Karl Fried. Poté byla budova vzhledem k výhodné poloze blízko centra města adaptována na městskou tržnici. Po válce sloužila nejprve jako sklad, od roku 1960 jako státní okresní archiv nově vzniklého okresu Bruntál. Po povodni v roce 1997, která poškodila archiválie i samotnou stavbu, byla synagoga vyklizena.

Je to samostatně stojící, dvoupodlažní halová budova obdélného půdorysu, s dvojicí věží na východním průčelí. V interiéru zaujme pozornost dřevěný kazetový malovaný strop a dřevěná galerie pro ženy na litinových sloupech po třech stranách sálu.

Budova byla v letech 1958–1987 chráněnou nemovitou kulturní památkou.

21. století 
Budovu v 90. letech 20. století restituovala Židovská obec Olomouc, která ji v roce 2002 předala Federaci židovských obcí v ČR. Od podzimu 2003 se do synagogy začal pomalu navracet duchovní a kulturní život: pořádaly se koncerty se zaměřením na hebrejské písně, vystoupení židovských tanců, připomínky židovských svátků a další aktivity; souběžně se realizovala postupná památková obnova. V letech 2012-14 došlo k velkorysé komplexní rekonstrukci ke kulturně-společenským účelům v rámci projektu Revitalizace židovských památek v ČR zvané též 10hvězd. Templ, který provozuje občanské sdružení Krnovská synagoga, hostí stálou muzejní expozici "Židovští průmyslníci, podnikatelé a vynálezci".

Galerie

Odkazy

Reference

Literatura 
 KUČA, Pavel. Otisky poutníka Ahasvera: z historie židovské obce v oblasti Krnova, Bruntálu, Budišova nad Budišovkou a Osoblažska. Moravský Beroun : Moravská expedice ; Krnov : Občanské sdružení Krnovská synagoga, 2002. 
 
 KLENOVSKÝ, Jaroslav: Encyklopedie židovských památek Moravy a Slezska, Grada Praha 2018, 384 stran, ISBN 978-80-271-0642-4

Související články 
 Synagoga v Opavě
 Seznam židovských památek v Moravskoslezském kraji

Externí odkazy 
 
 Občanské sdružení Krnovská synagoga
 Revitalizační projekt 10 hvězd – Krnov

Krnov
Náboženství v Krnově
Kulturní památky v Krnově
Krnov
Krnov
Krnov
Stavby v Krnově