alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
El sopar de filòsofs

El sopar dels filòsofs és un exemple de paradoxa que conté una abraçada mortal (o deadlock), proposat i resolt per Edsger Dijkstra el 1965. Cal dir que aquest problema és una adaptació d'un altre en què pensadors xinesos menjaven amb dos bastonets, on és més lògic l'ús del bastonet del filòsof veí per poder menjar.

Descripció 

Un cert nombre 'n' de filòsofs estan asseguts entorn d'una taula rodona. Davant de cada filòsof hi ha un plat, a l'esquerra i a la dreta de cada filòsof hi ha una forquilla, de tal manera que hi ha 'n' forquilles. Al centre de la taula hi ha una gran plata de spaghetti.

Cada filòsof o bé pensa o bé menja. Per menjar un filòsof ha de servir-se primer els spaghetti, per la qual cosa necessita agafar les forquilles que té a la dreta i a l'esquerra. Quan s'ha servit el filòsof deixa lliure una de les forquilles i menja amb l'altra, que allibera en acabar de menjar.

La paradoxa s'esdevé quan tots els filòsofs volen menjar alhora, i tots agafen primer la forquilla de la mateixa banda. Aleshores tenim tots els filòsofs amb una forquilla a la mà i esperant que el filòsof del costat deixi la forquilla. Però perquè el filòsof del costat deixi la forquilla és necessari que el filòsof del seu costat deixi la forquilla, cosa que no passarà fins que el filòsof del seu costat deixi la forquilla...

Evitar l'abraçada mortal 
Una forma d'evitar l'abraçada mortal seria que la meitat dels filòsofs agafin primer la forquilla de la seva dreta i l'altra meitat la de la seva esquerra.

Una altra forma d'evitar-la seria que un filòsof o bé agafi totes dues forquilles o bé no n'agafi cap.

Lògica
Komárom

Komárom - Komárno  - és una antiga ciutat d'Hongria situada a totes dues vores del Danubi, a mig camí entre Budapest i Bratislava (a uns 100 km de cada ciutat). Després de la I Guerra Mundial, les regions del Regne històric d'Hongria situades més al nord i poblades principalment per eslaus que avui formen l'estat d'Eslovàquia, es van independitzar i es va unir amb Bohèmia i Moràvia formant Txecoslovàquia. Komárom, llavors, tot i ser aclaparadorament magiar, va quedar dividida entre dos estats; així la part al nord del Danubi, on es troba el centre històric, va passar a dependre de Txecoslovàquia, mentre que els barris més nous, al sud, van romandre a Hongria.

Actualment la part hongaresa es troba a la província de Komárom-Esztergom i té uns 20.000 habitants. La part eslovaca, oficialment Komárno, té gairebé 36.000 habitants distribuïts de la següent manera:

 magiars 60,1%
 eslovacs 34,7%
 gitanos 1,2%
 txecs 1,0%
 Altres 3,0%

A 3 km. hi ha la Fortalesa de Monostor.

Fills il·lustres 
 Gyula Beliczay (1835-1893), enginyer i compositor musical.

Enllaços externs 

 web de la ciutat hongaresa (En hongarès)
 web de la ciutat eslovaca (En eslovac i hongarès)

Ciutats d'Hongria
Passos fronterers entre Hongria i Eslovàquia
Hódmezővásárhely

Hódmezővásárhely ( alemany: Neumarkt an der Theiß, romanès: Ioneşti croat: Vašarhelj) és una ciutat autònoma del sud d'Hongria. Té una població de poc més de 48.000 habitants. Està situada a la vora del riu Tisza.

Geografia i clima 
Hódmezővásárhely es troba a 25 km de Szeged, a la província de Csongrád. Ocupa una superfície de poc més de 48.000 hectàrees. El seu territori es troba a una mitjana de 80–85 m per sobre el nivell del mar.

El clima és continental suau, amb hiverns freds i estius calorosos. La temperatura mitjana és d'11,6 °C. La ciutat gaudeix de 2.100 hores de sol a l'any.

Història 
El territori del que avui és el terme municipal, ja estava habitat des de fa milers d'anys. Durant el  de la nostra era, van començar a arribar els primers magiars, que es van trobar amb una població majoritàriament eslava, que fugia dels atacs dels búlgars. Tot just abans de les invasions dels tàtars i els mongols de 1241 hi havia un mínim de set pobles amb església, que van desaparèixer. Després el territori va ser repoblat, però les tropes otomanes van tornar a arrasar el territori quan hi havia no menys de vint pobles amb església.
La ciutat, tal com es coneix avui, es va començar a desenvolupar durant el , concretament l'any 1437, quan Hód, Vásárhely, Tarján i Ábrány van formar un mercat en comú sota el nom de Hódvásárhely. Fins a l'any 1552 la ciutat formava part de Transsilvània. Els turcs la van conquerir, i pocs anys després la van destruir. Durant 150 anys, va ser pràcticament un lloc fantasma que patia regularment atacs de tàtars, turcs i mongols. L'any 1699 marca el nou començament de 'Hódmezővásárhely, ja que van establir-s'hi nous colons que es dedicaven a la ramaderia nòmada.

L'any 1848, va esclatar la guerra per la independència contra Àustria, que va ser àmpliament recolzada a la regió.

A mitjans del , cap a l'any 1860 es va canalitzar el riu Tisza, la qual cosa va afavorir l'arribada de nous habitants al municipi. L'any 1890 ja era la quarta ciutat més gran d'Hongria, amb més de 55.000 habitants. Per desgràcia l'estat de benestar de què gaudia Hódmezővásárhely va acabar amb les dues guerres mundials. Als anys seixanta del  l'economia local va començar a aixecar el cap. L'establiment de grans companyies en la província va reduir l'atur, però no va ser fins als anys 80 que es va arribar a un nivell de cert benestar.

L'any 1990, després de la caiguda del comunisme, la ciutat va rebre el títol de Ciutat Autònoma, i també va ser la primera d'Hongria a rebre la Bandera d'Honor del Consell Europeu.

Ciutats Agermanades 
 Baja
 Arad
 Baia Mare
 Haarlemmermeer
 Hechingen
 Kelmė
 Senta
 Sokobanja
 Solotvyno
 Tamar
 Vallauris
 Zgierz

Galeria

Enllaços externs 

 Pàgina web oficial de la ciutat 

Ciutats d'Hongria
Veszprém

Veszprém (província), província d'Hongria 
 Veszprém (ciutat), ciutat d'Hongria 
 MKB Veszprém, equip d'handbol hongarès de la ciutat de Veszprém
Oncovirus

Els Oncovirus és grup especial de virus que quan infecten cèl·lules tenen la capacitat d'alterar el cicle cel·lular induint el desenvolupament de tumors. Els millor caracteritzats són els retrovirus, els quals durant la infecció, integren el seu ADN al genoma de la cèl·lula hosta i per un event estrany de recombinació són escindits novament del genoma enduent-se amb sí un segment de l'ADN de la cèl·lula hosta. Si aquest segment conté seqüències reguladores d'un pas crític de la divisió cel·lular, el virus en infectar altres cèl·lules afectará aquest procés fent que elles es dividisquen sense control i es generen tumors.

Virologia
Lentivirus

Els lentivirus (de lenti, prefix llatí de lent i virus) són un gènere de virus de la família dels retrovirus que causen malalties cròniques i mortals caracteritzades per llargs períodes d'incubació "silenciosa", afectant a humans i altres espècies de mamífers. El lentivirus més conegut i estudiat és el Virus de la Immunodeficiència Humana (VIH), causant de la SIDA. Els lentivirus també tenen com a hostes els simis (VIS), les vaques, les cabres, els cavalls, els gats (VIF) i les ovelles. També se n'ha descobert en micos, lèmurs, lèmurs voladors malais (que no són ni lèmurs ni un primats), conills i fures. Els lentivirus es troben distribuïts mundialment i, contràriament al que es pensava, diversos estudis evidencien que el seu origen no és relativament recent sinó que varen emergir fa milions d'anys.

Els lentivirus tenen la capacitat d'integrar quantitats significativament grans d'ADN complementari dins el genoma de les cèl·lules hostes i poden infectar eficientment cèl·lules que no es troben en divisió, motiu pel qual són un dels mètodes més eficients per lliurar gens en teràpia gènica. Poden esdevenir endogens si integren el seu genoma a les cèl·lules germinals d'un hostes, provocant que la seva descendència l'hereti.

És habitualment emprat com a vector viral en teràpia gènica per transmetre material genètic en forma d'ADN o ARN en el control de malalties com la SIDA, el Parkinson i alguns tipus de càncers.

Morfologia 
Els virions lentivirals són virus embolcallats, rodejats per una bicapa lipídica que prenen de les seves cèl·lules hostes durant el procés de gemmació pel qual són alliberats. Són lleugerament pleomorfs, esfèrics i mesuren entre 80 i 100 nanòmetres de diàmetre. Les projeccions de l'embolcall fan que la superfície sembli rugosa, o amb petites "espines" (d'uns 8 nm) disperses uniformement al seu embolcall. La nucleocàpside (nucli del viró) és isomètrica. Els nuclis són concèntrics i tenen forma allargada o troncocònica.

Classificació 
Els lentivirus es classifiquen en cinc serotipus, reflectint els hostes vertebrats als quals infecten: primats, oví i cabrum, equí, felins (domèstics) i boví. Els lentivirus primats es distingeixen per usar la proteïna CD4 de les cèl·lules hostes del sistema immunitari que infecta com a receptor primari i per l'absència de l'enzim dUTPasa. Alguns serotips tenen antígens gag reactius (per exemple els lentivirus ovins, caprins i felins).

S'ha trobat anticossos contra els antígens gag a lleons i altres felins grans indicant l'existència d'un altre virus pendent d'identificar relacionat amb els lentivirus felins i els ovins i caprins.

Bioseguretat 
Els lentivirus i vectors lentivirals de tercera generació es troben catalogats com a agents biològics de risc tipus 3, és a dir que poden causar malalties greus als humans i per tant poden representar un risc pels treballadors o propagar-se a la comunitat. En la manipulació de lentivirus s'exigeix per directiva europea l'ús de laboratoris de nivell de contenció biològica (NCB) tipus NCB-2 i pràctiques operatives NCB-3 en el cas de lentivirus humans o de simi.

Referències 

Retrovirus
Palestina (desambiguació)

Palestina, regió geogràfica entre la mar Mediterrània i el riu Jordà
 Estat de Palestina, acceptat l'any 2012 com a estat observador no membre per l'Organització de les Nacions Unides
 Territoris Palestins Ocupats, territoris ocupats per Israel que aspiren a esdevenir un estat independent, administrats per l'Autoritat Palestina de Cisjordània i la Franja de Gaza
 Palestina (província romana), província romana establerta cap a l'any 135 i existent fins a la seva fragmentació al segle IV
 Palestina Primera, província romana creada al segle IV per la divisió de la província de Palestina
 Palestina Segona, província romana creada el 358 per la divisió de la província de Palestina 
 Palestina Salutaris, província romana que abraçava la zona del Neguev, Sinaí i el sud-oest de la moderna Jordània, al sud de la mar Morta
 Mandat Britànic de Palestina
Veszprém (província)

Veszprém (en eslovac Vesprím) és el nom d'una província hongaresa (megye) situada a l'oest del país. Ocupa els turons de Bakony i la vora nord del llac Balaton. Aquesta província comparteix fronteres amb les de Vas, Győr-Moson-Sopron, Komárom-Esztergom, Fejér, Somogy i Zala. La capital és Veszprém i la segona ciutat és Pápa. El riu Marcal marca la frontera occidental. Té una superfície de 4613 km² i una població de 375.000 habitants.

El 4 d'agost de 2010 es va produir un accident mediambiental a la localitat d'Ajka.

Referències

Vegeu també 
 Accident mediambiental d'Ajka

Províncies d'Hongria
Veszprém (ciutat)

Veszprém és una ciutat autònoma d'Hongria situada al centre-oest, molt a prop del llac Balaton, a una distància d'uns 110 km de Budapest. Té una població de gairebé 65.000 habitants. És també capital administrativa de la província que porta el seu nom.

Veszprém és coneguda entre els aficionats a l'esport pel seu equip d'handbol.

Enllaços externs 

 Informació de Veszprém  

Ciutats d'Hongria
Buda

Toponímia:
 Buda (ciutat), antiga ciutat hongaresa que actualment forma part de Budapest
 Cantó de Buda a Budapest.
 Illa de Buda al Delta de l'Ebre
 Haren-Buda, al riu Zenne
 Religió:
 Buda o Siddharta Gautama, fundador del budisme
 Buda (il·luminat), en la doctrina budista, títol donat a qui rep el nirvana.
Fag T4

El fag T4 d'enterobacteris és un fag que infecta bacteris d'E. coli.

Es un virus d'ADN de doble cadena de la subfamília Tevenvirinae de la família Miovírids. T4 és capaç de sotmetre's només a un cicle de vida lític i no al cicle de vida lisogènic. L'espècie s'anomenava anteriorment bacteriòfag T-even, nom que també engloba, entre altres soques (o aïllats), el Fag T2 d'Enterobacteri, Fag T4 d'Enterobacteri i Fag T6 d'Enterobacteri.

Bacteriòfag significa "menja-bacteris", i els fags són ben coneguts per ser paràsits intracel·lulars obligats que es reprodueixen dins de la cèl·lula hoste i s'alliberen quan l'hoste és destruït per lisi. La seqüència completa del genoma del Fag T4 conté 168.903 parells de bases i codifica uns 300 productes gènics. Aquests virus virulents es troben entre els virus més grans i complexos coneguts i un dels organismes model millor estudiats. Han tingut un paper clau en el desenvolupament de la virologia i la biologia molecular.

El seu cicle vital (des que entra al bacteri fins a la seva destrucció) dura vora de 30 minuts (a 37 °C) i consta de:

 Adsorció i penetració (s'inicia immediatament).
 Segrest de l'expressió gènica de l'hoste (s'inicia immediatament).
 Síntesi d'enzims (s'inicia al cap de 5 minuts).
 Replicació d'ADN (s'inicia al cap de 10 minuts).
 Formació de virus (s'inicia al cap de 12 minuts).

El fag T4 té algunes característiques úniques com:
 Introns a l'estil eucariota.
 Alta velocitat de còpia d'ADN amb només 1 error cada 300 còpies.
 Mecanismes especials de reparació.

Referències 

Bacteriòfags
Virus d'ADN bicatenari
Csongrád

Csongrád és una província o megye del sud d'Hongria. Té una superfície de 4263 km² i fa frontera amb les províncies de Bács-Kiskun, Jász-Nagykun-Szolnok i Békés i els estats de Romania i Sèrbia. El riu Tisza creua la província de nord a sud. Les ciutats més importants són:
 Szeged
 Hódmezõvásárhely
 Csongrád (ciutat)

Els habitants d'aquesta província són coneguts a la resta del país pel seu dialecte, que molt sovint canvia la pronunciació de la lletra E per la Ö.

Províncies d'Hongria
Cosmos (desambiguació)

El cosmos és l'Univers, especialment quan se'l considera com un sistema ordenat i harmoniós. De vegades, el terme cosmos es fa servir només per a l'Univers observat, mentre que el terme Univers es refereix a tot l'existent s'haja descobert o no. En aquest sentit, 'Cosmos' és l'"Univers conegut".)
 Cosmos: Un viatge personal era una sèrie de televisió de tretze capítols produïda per Carl Sagan i Ann Druyan. El llibre que acompanyava la sèrie tenia simplement el nom de Cosmos.
 Cosmos: A Space-Time Odyssey actualització del 2014 de la sèrie de televisió anterior, també de tretze capítols presentada per Neil deGrasse Tyson.
 Cosmos: Possible worlds és la continuació de Cosmos: A Space-Time Odyssey, estrenada el 2020 i també presentada per Neil deGrasse Tyson.
 Cosmos va ser un llibre de divulgació científica basats en les sèries anteriors.
 Cosmos era el nom genèric per una sèrie de satèl·lits llançats per la Unió Soviètica. Es pensa que la majoria d'ells eren satèl·lits de reconeixement militar.
 Cosmos és una gènere de plantes de la família Asteraceae.
Magalhães (desambiguació)

Biografies:
Federico Magallanes González (1976), futbolista uruguaià
Fernão de Magalhães (~1480-1521), navegant portuguès que, a les ordres de Castella, que dirigí l'expedició que feu la volta al món per primera vegada 
 Gonçalves de Magalhães (Río de Janeiro, 1811 – Roma, 1882), metge, professor, diplomàtic, polític
 Pero de Magalhães Gândavo (1540-1580), historiador i cronista portuguès
 Astronomia:
 Núvols de Magalhães, grup de galàxies pròximes a la Via Làctia
Gran Núvol de Magalhães, galàxia irregular que orbita al voltant de la Via Làctia 
 Petit Núvol de Magalhães, galàxia nana que sembla orbitar voltant la Via Làctia 
 Magellan, sonda espacial d'exploració del planeta Venus
 Esports: Club Deportivo Magallanes, club de futbol de Santiago de Xile 
 Esdeveniments:Expedició de Magalhães-Elcano (1519-1522), expedició iniciada per Fernão de Magalhães i continuada per Juan Sebastián Elcano coneguda per haver estat la primera circumnavegació reeixida del planeta 
 Toponímia:
 Estret de Magallanes, cos d'aigua que connecta l'oceà Atlàntic i el Pacífic 
Regió de Magallanes i de l'Antàrtica Xilena, regió de Xile
 Estádio Dr. Magalhães Pessoa, estadi de futbol de Leiria (Portugal)
 Zoologia:
 Cotorra de Magallanes (Enicognathus ferrugineus), ocell de la família dels psitàcids que habita boscos, praderies i ciutats 
 Oca de Magallanes (Chloephaga picta), ocell de la família dels anàtids que habita planures semiàrides de muntanya des del sud de Xile
 Pluvial de Magallanes, ocell de l'Amèrica del Sud, de nom científic Pluvianellus socialis
 Gavina de Magallanes (Leucophaeus scoresbii), ocell marí de la família dels làrids d'hàbits costaners
 Picot de Magallanes
 Pingüí de Magallanes (Spheniscus magellanicus), ocell marí de la família dels esfeníscids
Caragol (desambiguació)

Zoologia: 
 Caragol, gastropoda amb closca.
 Caragol de terra, mol·luscs gastròpodes de l'ordre dels pulmonats, que han desenvolupat un pulmó per a respirar l'aire atmosfèric
 Anatomia:
 Caragol o còclea, cavitat interna de l'orella que té forma espiral
 Gastronomia:
 Caragol (gastronomia), element habitual en la gastronomia de diversos països
 Caragols a la llauna, plat típic de la cuina catalana
 Geografia:
 S'usa caragol com a gentilici satíric d'algunes poblacions, entre elles Almassora.
 Enginyeria:
 Caragol (mecànica), barra cilíndrica amb guies concèntriques, utilitzada en premses o per a unir o fixar dues o més peces
 Caragol de banc
 Caragol de bola
 Caragol de Palmer, instrument de mesura
Balança

Constel·lació de la Balança, constel·lació zodiacal 
 Balança de pagaments, instrument estadístic de la comptabilitat estatal 
 Balança (instrument), instrument per mesurar la massa o el pes d'un objecte 
 Balança de torsió, instrument per mesurar forces 
 Balança (joc), joc infantil basat en un ressort sobre el qual s'asseu un infant
 Balança (astrologia), signe astrològic de l'oest de Lliura del zodíac tropical
Llista de constel·lacions per àrea

Aquesta és una llista de les 88 constel·lacions modernes segons la seva àrea en l'esfera celeste, mesurada en graus quadrats.

Notes

Vegeu també 
 Taula de Constel·lacions

constel·lacions
Gaspé

Gaspé és una ciutat situada a l'extrem de la Península de Gaspé, a l'est del Quebec. L'any 2001, Gaspé tenia 14.932 habitants.

Gaspé és el lloc on Jacques Cartier va prendre possessió de Nova França (el Canadà actual) en nom del rei de França, Francesc I, el 24 de juliol de 1534.

Enllaços externs 

   Ville de Gaspé

Ciutats del Quebec
Jesús (desambiguació)

Jesús de Natzaret és la figura central del cristianisme i una gran profeta de l'Islam.

Jesús també pot referir-se a:

Personatges 
 Jesús (nom), com a nom i cognom, derivat del nom llatí  Iesus  i el grec  (  ).
 Jesús Ben Sira (fl. Segon segle BCE), escriptor religiós, autor del Llibre de l'Eclesiàstic
 Crist, un títol per a Jesús en el Nou Testament
 Jesús històric, reconstruccions erudites de la vida hipotètic de Jesús, incloses les fonts no bíbliques
 Jesús Barrabàs (Mateu 27: 16-17 marge), criminal indultat
 Èlimes Bar-Jesús, un jueu en els Fets dels Apòstols, capítol 13, que es va oposar al missioner Pau a Xipre
 Jesús el Just (Colossencs 4:11), cristià a Roma esmentat per Pau
 Jesús fill d'Ananies (mort c. 73), nacionalista jueu esmentat per Josep

Jesús 
 Jesús Malverde, el llegendari bandit-sant mexicà
 Jesús (nascut 1977), nom artístic de lluitador americà Aaron Aguilera
 Jesús Rodríguez, diversos personatges

Sobrenoms 
 "Jesus", Chris Ferguson (nascut 1963), jugador de pòquer americà que destaca pel seu cabell llarg castany i barba

Geografia 
 Jesús, districte de la ciutat de València.
 Jesús, entitat municipal descentralitzada del municipi de Tortosa.
 Jesús, parròquia i nucli de població de Santa Eulària des Riu, municipi de l'illa d'Eivissa.
 Jesús i Maria, nucli de població del municipi de Deltebre.
 Illa Jésus, l'illa principal de la ciutat de Laval, al nord de Mont-real
 Jesús (Lauricocha), municipi del Perú

Cultura 
 Jesús, obra teatral de Frederic Soler.
 Jesus (pel·lícula), film del 1999
Padmé Amidala

Padmé Amidala és un personatge de l'univers fictici de La Guerra de les Galàxies.

Va començar la seva carrera política a una edat extremadament jove. Als 14 anys ja era reina del planeta Naboo i va haver d'afrontar una de les situacions més tenses que el verd planeta havia sofert en segles. Va vèncer la Federació de Comerç amb l'ajuda dels Gungan consolidant una digna victòria per al seu planeta, demostrant que els exèrcits androides de Nute Gunray no eren oponents per als Naboo. Padmé acostumava a usar cimbells en situacions perilloses. Sabé era una de les seves cinc dames acompanyants de la reina, ella prenia el lloc d'Amidala, permetent que la reina s'ocultés entre les altres dames. D'aquesta manera la veritable reina romania segura en situacions tenses. Entre les altres dames de companyia a part de Sabé es trobaven: Eirtae, Yane, Rabe i Sache.

Una vegada finalitzat el seu segon període consecutiu de govern va prendre el lloc de senadora de Naboo davant de la República Galàctica i es va traslladar a Coruscant, deixant el càrrec a la reina Jamillia. Deu anys després de la Batalla de Naboo, va sofrir certs atemptats politics on va morir Cordé, una de les seves dames de companyia que servia d'esquer. Després d'un altre atac fallit perpetrat per Zam Wesell (amb l'ajut d'un ASN-121), va ser rescatada per Anakin Skywalker i Obi-Wan Kenobi, que van acabar resolent el conflicte. Durant la seva estada a Coruscant, Padmé tenia una dama de companyia que es va tornar la seva amiga i confident: Dormé. Ella es va quedar al costat del representant Jar Jar Binks i el Capità Typho quan Padmé va viatjar a Naboo en companyia d'Anakin Skywalker. Temps després Amidala va ser al coliseu d'Execució de Geonosis, on gairebé perd la vida, però novament aconsegueix sortir airosa.

Un parell d'anys després, acabant les Guerres Clon, Padmé va donar a llum un parell de bessons: Luke Skywalker i la Princesa Leia Organa. Ambdós van ser separats dels seus pares i van créixer en famílies diferents, per ser protegits. Finalment Padmé va morir deixant orfes de mare als seus dos fills. Anakin Skywalker no va arribar a saber que la seva esposa va morir en donar a llum, ja que L'Emperador li va dir que ell l'havia matat en el seu moment de fúria.

Una contradicció en la història de La Guerra de les Galàxies és que, a la trilogia original, la princesa Leia diu que recorda la seva mare com una dona "bonica, amable, però molt trista". Tanmateix, sembla difícil que Leia pugui recordar la seva mare, ja que va morir durant el seu naixement.

Personatges de la Guerra de les Galàxies
Reines fictícies
Chewbacca

Chewbacca és un personatge fictici a la sèrie de pel·lícules de La Guerra de les Galàxies. L'enorme i pelut wookiee és originari del planeta Kashyyyk. És un company inseparable de Han Solo, el copilot i mecànic de la nau Falcó Mil·lenari. Algunes de les seves habilitats són que té una força excepcional i que és un tirador de primera. Va lluitar en les guerres dels clon juntament amb el mestre Jedi Yoda i el dirigent militar Tarfful.

Biografia de ficció 
Chewbacca va néixer el 22 ABY al planeta Kashyyyk. Fa 2,20 metres d'alçada, és de l'espècie dels wookiee i està afiliat a l'Aliança Rebel i a la Resistència. És d'una gran noblesa i està sempre disposat a ajudar i protegir a qui considera part de la seva família i a lluitar per les causes que creu justes.
De molt jove va explorar tots els racons del seu planeta natal, va viatjar a diversos planetes de la galàxia i va lluitar contra esclavistes trandoshans.

Quan el planeta Kashyyyk va ser esclavitzat per l'Imperi Galàctic, Chewbacca va ser rescatat per un jove pilot imperial, (Han Solo), a qui deu, doncs, la vida. Després de conèixer Luke Skywalker i la princesa Leia Organa, tots dos van ingressar a l'Aliança Rebel després d'una curta vida de traficants. Així, la nau de Han Solo, el Falcó Mil·lenari, es va convertir en una de les naus insígnia de la rebel·lió. Batalla rere batalla van contribuir a la caiguda de l'Imperi Galàctic a Endor, on van desactivar el generador d'escut de la segona Estrella de la Mort. Va lluitar a les guerres clon juntament amb el mestre Jedi Yoda i el dirigent militar Tarfful. Durant aquesta batalla van morir molts soldats wookiees.

Referències 

Personatges de la Guerra de les Galàxies
República de Xina

República de la Xina, més coneguda com a Taiwan, estat insular d'Àsia
 República Popular de la Xina, estat continental asiàtic de caràcter comunista
 República de la Xina (1912–1949), república que pervisqué entre el final de la dinastia Qing i el final de la guerra civil xinesa
Mandarí

El mandarí és una llengua sinítica. La varietat estandarditzada del mandarí és alhora la llengua oficial de la República Popular de la Xina i de la República de la Xina, així com de Singapur (on és cooficial amb l'anglès, el tàmil i el malai), i també és parlat a Indonèsia (Java i Bali), Malàisia (península de Malaca), Brunei, el Vietnam, Laos, Cambotja, Tailàndia, les Filipines, Mongòlia, Rússia (part asiàtica), Líbia, Maurici, Moçambic, Zàmbia, Estats Units, Canadà, Austràlia i el Regne Unit. És una de les sis llengües oficials de les Nacions Unides. Amb 845 milions de parlants (com a llengua materna, i 915 comptant els que l'utilitzen com a llengua vehicular) és, de fet, la llengua més parlada del món.

Nom 
Les varietats del mandarí estàndards de la República Popular de la Xina i Taiwan es diuen "pǔtōnghuà" (普通话, parla comuna) i "guóyǔ" (国语, llengua nacional) respectivament. El terme xinès més general que abasta totes les varietats del mandarí, és "běifānghuà" (北方话, parla del nord) o "guānhuà" (官话, parla dels mandarins), els quals termes refereixen a tots els dialectes de la llengua, que és originària del nord i del sud-oest de la Xina.

Els mandarins eren els antics alts funcionaris de la Xina; la llengua que empraven els mandarins per als assumptes oficials es va imposar en molts casos per tota la Xina en substitució de les llengües xineses locals, i és per això que aquesta llengua va rebre el nom xinès "guānhuà" (és a dir, la "llengua dels mandarins" i, per tant, l'"idioma mandarí"). La paraula ha arribat al català a partir del portuguès mandarim, d’origen índic, a través del malai menteri. Com que les seves varietats natives sovint eren mútuament inintel·ligibles, aquests funcionaris es comunicaven utilitzant una llengua koiné basada en diverses varietats del nord. Quan els missioners jesuïtes van aprendre aquesta llengua estàndard al , la van anomenar "mandarí", pel seu nom xinès Guānhuà () o llengua dels funcionaris.

Fonologia 
La síl·laba en mandarí distingeix entre un atac inicial consonàntic no obligatori, una aproximació mitjana possible entre l'atac i la vocal o diftong que fa de nucli sil·làbic, un nucli sil·labic obligatori i una final possible que és una nasal (excloent /m/) o una aproximant.

L'inventari del mandarí estàndard modern ve donat per:

  es transcriu sovint com a  (una fricativa retroflexa sonora), tot i que aquesta transcripció diferent del fonema es deu a certa variació entre els parlants, en realitat ambdós al·lòfons s'han de considerar com el mateix fonema.

Dialectes 

El mandarí és la llengua xinesa més estesa, al centre, al sud-oest, al nord-oest, al nord-est xinès, raó per la qual actualment serveix de base per a definir la llengua estàndard. A causa de la important extensió que assoleix aquest bloc dialectal, existeixen diverses variacions regionals.

Dins del mandarí hi ha una gran variació fonològica, tant en la fonologia segmental com en la realització dels tons. El següent quadre reprodueix alguns dels pronoms personals:

Vegeu també 
 Xinès
 Cantonès
 sichuanès

Notes

Referències

Bibliografia 
 
 

Xinès
Memòria cau

La memòria cau, o memòria  (en francès i anglès), és una memòria d'alta velocitat instal·lada en el mateix processador i en la qual s'emmagatzemen les dades que el microprocessador necessita utilitzar immediatament i aquelles que són llegides amb més freqüència.

Aquesta memòria augmenta notòriament la velocitat de funcionament de l'ordinador.

En el moment que el microprocessador necessita una dada, la va a buscar
a aquesta memòria ultra-ràpida; en el cas que no la trobés, la buscaria
a la memòria RAM; finalment, en cas que tampoc la trobés allà i el sistema operatiu suportés memòria virtual, accediria al disc dur. S'ha de tenir en compte que la memòria RAM és aproximadament unes 10 vegades més lenta, per la qual cosa el microprocessador podria quedar bloquejat si intentés extreure totes les dades directament de la RAM.

També existeix el concepte de nivells de memòria cau. Cadascun dels nivells posseeix una memòria cau. Així doncs, quan el processador necessita una dada, la buscarà al primer nivell de memòria cau, si no la troba la buscarà en el següent nivell, i així successivament fins que la trobi. El primer nivell de memòria cau és menut però molt ràpid, el segon és més gran però més lent i així successivament.

En l'actualitat, els processadors comercials incorporen fins a dos nivells de memòria cau, però n'hi ha destinats per a servidors que en porten fins a tres.

Composició interna 
La memòria cache està estructurada per cel·les, on cada cel·la emmagatzema un byte. L'entitat bàsica d'emmagatzematge la conformen les files, anomenats també línies de cache. Per exemple, una cache L2 de 512 KB es distribuïx en 16.384 files i 63 columnes.

Quan es copia o s'escriu informació de la RAM per cada moviment sempre cobreix una línia de cache.

La memòria cache té incorporat un espai d'emmagatzematge anomenat Tag RAM, que indica a quina porció de la RAM es troba associada cada línia de cache, és a dir, traduïx una adreça de RAM en una línia de cache concreta.

Vegeu també 
 Memòria intermèdia
 Fitxers temporals

Referències

Enllaços externs 
 Memòria cau a la Neoloteca del Termcat

Memòria informàtica
Dades informàtiques
Vili

En la mitologia escandinava Vili és el germà d'Odin i de Ve, amb els qui va matar Ymir i va usar el cadàver per crear el món.

Referències 

Mitologia germànica
Déus de la mitologia nòrdica
Bòltorn

En la mitologia escandinava, Bòltorn era un dels gegants descendents d'Ymir, així com pare de Bestla, i, per tant, avi matern d'Odín, de Vili i de Ve.

Referències 

Mitologia germànica
Frigg

En la mitologia escandinava, Frigg és una deessa de l'amor i la fecunditat, sent la principal entre les deesses. És l'esposa d'Odin, mare de Bàlder i filla de Fiorgyn. Coneixia el fat de tots els homes, encara que no el deia mai ni pot canviar-lo mai. Habitava un estatge que es deia Fènsalir, un terme que sobta, ja que significa “les sales del fangar”. Ella fou qui feu jurar a totes les coses de la creació que no farien mal a en Bàlder quan aquest va tenir un somni que presagiava la seva pròpia mort, i totes les coses l'hi juraren llevat del vesc. Loki, disfressat de vella, va aconseguir enganyar Frigg perquè li revelés aquest secret i després usà el vesc per fer que el déu Hod, el déu cec, hi matés involuntàriament en Bàlder.

Etimologia 
El mot Frigg procedeix del proto-germànic ˈfrɪɪ̯jō (gen.: *ˈfrɪɪ̯jōz). El mot està emparentat, etimològicament, amb el sànscrit Priyā ‘estimada’. En el si del germànic, el mot està emparentat amb l'antic verb germànic per a estimar: *ˈfrijōn. Del participi de present d'aquest verb en deriven mots com ara l'alemany Freund ‘amic’ i l'anglès friend ‘íd.’. El verb *ˈfrijōn, en emprar-se eufemísticament amb el significat de copular, va acabar adquirint aquest significat a la majoria de llengües germàniques -o significats igualment obscens, com el de l'alemany freien ‘anar de putes’; cf. també el substantiu alemany Freier ‘client de puta’-, raó per la qual totes les llengües germàniques l'acabaren substituint per nous termes. Malgrat el significat obscè que pugui tenir, el verb, tanmateix, continua essent un verb ben viu a moltes de llengües germàniques: cf. el neerlandès vrijen, baix-alemany mitjà vrîgen o vrîen, alemany freien, frisó occidental frije; suec fria (fria till en flicka ‘demanar una noia en matrimoni’). En anglès antic el tenim com a fréoġan o fríġan.

La deessa Frigg, per tant, originàriament era una deessa de l'amor i, com a tal, no sorprèn que els pobles germànics triessin la seva predecessora germànica, ˈfrɪɪ̯jō, com a equivalent de la deessa llatina Venus a l'hora de donar nom al di-vendres, el dies Veneris o dia de Venus del romans: els mots alemany Frei-tag, neerlandès Vrij-dag, anglès Fri-day, suec Fre-dag, frisó occidental Free-d i baix-alemany mitjà vrîdach o vrîgedach signifiquen tots ells dia de ˈfrɪɪ̯jō.

Malgrat la semblança fonètica, el nom d'aquesta deessa no té res a veure amb el de la deessa Freyja, un antic substantiu que significava La Senyora.

Vegeu també 
 Quallallet

Referències

Bibliografia 
 

Mitologia germànica
Déus de la mitologia nòrdica
Vé (déu)

En la mitologia escandinava, Vé (/ˈweː/) és un dels Æsir i germà d'Odín i de Vili, amb els quals va matar Ymir i va utilitzar-ne el cadàver per crear el món.

Déus de la mitologia nòrdica
Escut de Puiggròs

L'escut oficial de Puiggròs té el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, un mont d'or movent de la punta carregat de 3 estrelles d'atzur i sobremuntat d'un sextifoli d'argent. Per timbre una corona mural de vila.

Història 
Va ser aprovat el 15 de març de 1996.

El mont és un element parlant, que simbolitza el "puig gros" del nom de la població. La flor com a sextifoli i les tres estrelles són un senyal tradicional de l'escut de la localitat, i probablement són una al·lusió a la Mare de Déu, patrona de la vila.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de les Garrigues

Referències 

Puiggros
Puiggròs
Bandera de Puiggròs

La bandera oficial de Puiggròs té la descripció següent:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, bicolor horitzontal verda i groga, amb el sextifoli blanc de l'escut de diàmetre 1/4 de la llargària del drap, centrat a la meitat superior, i tres estrelles de sis puntes blau clares, de diàmetre 1/6 de la llargària del drap, centrades respectivament, en els tres terços verticals de la meitat inferior.

Història 
Es va aprovar el 2 d'abril del 1998 va publicar al DOGC núm. 2626 el 24 d'abril del mateix any. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de les Garrigues
 Escut de Puiggròs

Referències 

Puiggros
Puiggròs
Escut del Soleràs

L'escut oficial del Soleràs té el següent blasonament:

Escut carionat: d'atzur, una creu papal d'argent acostada de 2 sols d'or. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 14 de setembre de 1995.

La creu papal és el senyal tradicional de l'escut del poble, i és l'atribut de sant Gregori, el patró de la localitat. Els dos sols a banda i banda són un element parlant, referent al nom de la població.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de les Garrigues

Referències 

Soleras
El Soleràs
Bandera del Soleràs

La bandera oficial del Soleràs té la descripció següent:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, bicolor vertical blau clara i blanca, amb dos sols grocs de diàmetre de 5/22 de l'alçària del drap, centrats a la part blava, el de dalt a la meitat superior i el de baix a la inferior.

Història 
Es va aprovar el 3 de juliol del 1998 i es va publicar en el DOGC núm. 2688 el 24 de juliol del mateix any. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de les Garrigues
 Escut del Soleràs

Referències 

Soleras
El Soleràs
Escut de Tarrés

L'escut oficial de Tarrés té el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, una torre oberta d'or acompanyada d'una flor de lis, a la destra, i d'una rella d'argent, a la sinistra. Per timbre, una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 16 de maig de 1990.

La torre és un senyal parlant, una mica forçat, referit al nom del poble; també pot al·ludir a l'antic castell de Tarrés. La flor de lis és l'atribut de la Mare de Déu, patrona de la localitat, i la rella és el símbol de sant Isidre, de molta devoció dins el poble, ja que és el patró de la pagesia (Tarrés és un poble dedicat principalment a l'agricultura, on destaquen els cereals, el raïm, les ametlles i les olives).

Vegeu també 
 Escuts i banderes de les Garrigues

Referències 

Tarres
Tarrés
Bandera de Tarrés

La bandera oficial de Tarrés (Garrigues) té la següent descripció:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verda, amb un pal central groc d'amplada 2/9 del total de l'ample del drap, amb dos pals blancs d'amplada 1/18 a cada costat, cadascun separat a 1/18 del pal groc.

El pal groc simbolitza la torre de l'escut, de la qual deriva el nom del municipi. Els dos pals blancs, pels sants patrons, Santa Maria i Sant Isidre, que a l'escut són simbolitzats per una flor de lis i una rella.
Es va publicar en el DOGC el 14 de juny de 1991.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de les Garrigues

Referències 

Tarres
Tarrés
Escut de Cubelles

L'escut oficial de Cubelles (Garraf) té el següent blasonament:
Escut caironat: 1r. de sinople, un castell d'or tancat de gules; 2n. d'or, 4 pals de gules. Per timbre, una corona mural de vila.

Història 
Va ser aprovat el 15 de gener de 1993 i publicat al DOGC el 25 de gener del mateix any amb el número 1699.

S'hi veu el castell de Cubelles, que fou una possessió dels reis. Per aquesta raó es representen els quatre pals de les armes reials de Catalunya a l'escut de la vila, que va esdevenir «carrer de Barcelona» (cosa que implicava que tenia els mateixos privilegis que la ciutat comtal) l'any 1418.

Està relacionat amb l'escut de Vilanova i la Geltrú.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Garraf
 Bandera de Cubelles

Referències 

Cubelles
Cubelles
Bandera de Cubelles

La bandera oficial de Cubelles té la descripció següent:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, dividida horitzontalment en dues parts iguals, la part superior de color verd fosc, amb el castell groc tancat de vermell de l'escut, al centre, d'una altura de 8/18 de la del drap, i separat dels extrems inferior i superior per 1/36 de la mateixa altura; i la inferior parlada, amb cinc pals grocs i quatre de vermells.

Va ser aprovada el 22 de desembre de 1999 i es va publicar en el DOGC el 17 de gener del 2000 amb el número 3057. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Garraf
 Escut de Cubelles

Referències 

Símbols del Garraf
Cubelles
Cubelles
Escut d'Olivella

L'escut oficial d'Olivella té el següent blasonament:

Escut caironat: de gules, una clau amb la dent a dalt i mirant cap enfora, i un bàcul de bisbe d'or passats en sautor, la clau en banda per damunt del bàcul en barra, cantonats al cap d'una creu patent d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 23 de gener de 1992 i publicat al DOGC el 5 de febrer del mateix any amb el número 1551.

La clau i el bàcul són els atributs de sant Pere (patró del poble), com a guardià de les portes del Cel i primer bisbe de la cristiandat. La creu del damunt és un senyal tradicional de l'escut de la localitat; de fet, l'antic castell d'Olivella (del segle X) havia estat una possessió dels bisbes de Barcelona.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Garraf

Referències 

Olivella
Olivella
Escut de Sant Pere de Ribes

L'escut oficial de Sant Pere de Ribes té el següent blasonament:

Escut caironat partit: al 1r, d'atzur, un castell obert d'or; el 2n, faixat de 8 peces d'or i de gules. Per timbre, una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 25 de juliol del 2002 i publicat al DOGC el 8 d'agost del mateix any amb el número 3695.

El poble va néixer al voltant del castell de Ribes, d'origen islàmic, que fou comprat pels bisbes de Barcelona l'any 990; aquest és el castell representat a l'escut. A la segona partició apareix el faixat d'or i de gules tradicional dels escuts d'armes de Sant Pere de Ribes, que no se sap del cert a què fa referència.

Escuts anteriors 
Sant Pere de Ribes ha tingut altres escuts abans que l'actualment vigent.

El primer escut del qual es té constància es troba al Portal de les Ànimes de l'Església Vella. L'església data del 1664.

Els escuts anteriors tenien les quatre faixes a la primera partició (actualment és un faixat de 8 peces d'or i gules) i el castell a la segona. La forma de l'escut també ha variat; el 1929 era caironat, com l'actual.

L'escut anterior a l'actual ha estat l'utilitzat fins al 8 d'agost del 2002, però encara se'n poden veure a la Casa de la Vila, a la vestimenta dels Gegants de Ribes, al ceptrot de la diablessa del Ball de Diables de Ribes i a moltes camises dels balladors dels balls populars de Ribes, tant a la Festa Major de Sant Pau el 25 de gener com a la de Sant Pere el 29 de juny.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Garraf

Referències 

Sant Pere de Ribes
Sant Pere de Ribes
Escut de Vilanova i la Geltrú

L'escut oficial de Vilanova i la Geltrú (Garraf) té el següent blasonament:
Escut caironat truncat: 1r d'atzur, un castell d'or obert; 2n d'or, 4 pals de gules. Per timbre, una corona mural de vila.

Història 
Va ser aprovat el 6 de setembre del 1994 i publicat en el DOGC el 19 del mateix mes amb el número 1949.

L'escut de la vila presenta tradicionalment el castell de la Geltrú (del segle XI) i les armes reials de Catalunya, en record de la jurisdicció de la Corona sobre la localitat. La carta municipal fou concedida per Jaume I el 1274, i Vilanova de Cubelles va esdevenir un «carrer de Barcelona» (una vila amb els mateixos drets que la capital) per privilegi atorgat per Alfons IV el 1418.

Està relacionat amb l'escut de Cubelles.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Garraf
 Bandera de Vilanova i la Geltrú

Referències 

Vilanova i la Geltru
Vilanova i la Geltrú
Bandera de Vilanova i la Geltrú

La bandera oficial de Vilanova i la Geltrú té la descripció següent:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, bicolor horitzontal, la part superior blava fosca amb un castell groc al centre, d'altura 8/18 de la del drap; la part inferior groga amb quatre pals vermells.

Va ser aprovada el 8 de març de 1999 i publicada en el DOGC el 29 de març del mateix any amb el número 2857. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Garraf
 Escut de Vilanova i la Geltrú

Referències 

Símbols del Garraf
Vilanova i la Geltru
Vilanova i la Geltrú
Escut de Barberà de la Conca

L'escut oficial de Barberà de la Conca té el següent blasonament:

Escut caironat: d'atzur, 2 barbs nedant contrapassant d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

Els dos barbs són un senyal parlant relatiu al nom de la localitat.

Història 
Va ser aprovat el 13 d'octubre del 1988.

Vegeu també 
 Bandera de Barberà de la Conca
 Escuts i banderes de la Conca de Barberà

Referències 

Barberà de la Conca
Barbera de la Conca
Bandera de Barberà de la Conca

La bandera oficial de Barberà de la Conca (Conca de Barberà) té la següent descripció:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blau clar, amb dues faixes blanques, cadascuna de gruix 1/12 de l'alçària del drap i separades per un espai del mateix gruix, al centre.

Va ser aprovada en el ple de l'ajuntament del 23 d'octubre de 2002, i publicat en el DOGC el 24 de desembre de 2002.

Vegeu també 
 Escut de Barberà de la Conca
 Escuts i banderes de la Conca de Barberà

Referències 

Barbera de la Conca
Barberà de la Conca
Escut de Conesa

L'escut oficial de Conesa té el següent blasonament:

Escut caironat: d'argent, una muralla oberta de 2 torres de sable acompanyada al cap d'una creu llatina patriarcal patent de gules. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 27 de març del 1996.
Conesa és un poble voltat de muralla, de la qual encara en resten dues portes. Aquest tros de muralla és el que es representa a l'escut. El poble va pertànyer, successivament, als Cervera, als Queralt i al monestir de Santes Creus, simbolitzat aquí per la creu llatina patriarcal.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Conca de Barberà

Referències 

Conesa
Conesa
Bandera de Conesa

La bandera oficial de Conesa té la següent descripció::
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca amb la muralla de dues torres obertes de l'escut, negra i maçonada de blanc al centre, i amb la creu llatina patriarcal patent vermella del mateix escut a dalt i equidistant de les dues torres; la muralla d'alçària 1/3 de la del drap; les torres centrades sobre les divisòries dels terços verticals, d'alçària 12/27 de la del drap i amplària 7/40 de la llargària del mateix drap, i la creu situada a 1/18 de la vora superior, d'alçària 1/4 de la del drap i amplària 1/18 de la llargària del mateix drap.

Va ser aprovada el 21 de novembre de 2000 i publicada al DOGC el 13 de desembre del mateix any amb el número 3284.

Vegeu també 
 Escut de Conesa
 Escuts i banderes de la Conca de Barberà

Referències 

Conesa
Conesa
Escut de Forès

L'escut oficial de Forès té el següent blasonament:

Escut caironat truncat: 1r d'argent, 2n de gules; ressalta sobre la partició una espasa flamejada d'or. Per timbre, una corona mural de poble.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Conca de Barberà

Història 
Va ser aprovat el 14 de maig del 2001.

L'espasa flamejant és l'atribut de l'arcàngel sant Miquel, patró del poble.

Referències 

Fores
Forès
Escut de Llorac

L'escut oficial de Llorac té el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, un llorer nodrit d'or. Per timbre, una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 3 de juliol de 1992.

El llorer és un senyal parlant al·lusiu al nom del poble.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Conca de Barberà

Referències 

Llorac
Llorac
Escut de Passanant i Belltall

L'escut oficial de Passanant i Belltall té el següent blasonament:

Escut caironat: d'argent, un castell de gules obert sobremuntat d'una rodella de gules amb una creu de Malta i acostat de 2 cérvols de gules. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 26 de març de 1997.

S'hi representa el castell de Passanant, cap del municipi. Del , va pertànyer als Cervera (els dos cérvols de gules sobre camper d'argent provenen de les armes parlants d'aquesta família) i, des de 1261, a l'orde dels Hospitalers, simbolitzats aquí per la creu de Malta.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Conca de Barberà

Passanant i Belltall
Passanant i Belltall
Escut de les Piles

L'escut oficial de les Piles té el següent blasonament:

Escut caironat: de gules, 2 piles apuntades d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 23 de desembre de 1996.

Les dues piles són un senyal parlant referent al nom de la localitat. Els esmalts, argent i gules, provenen de les armes dels Timor, senyors del castell del poble.

Vegeu també 
 Bandera de les Piles
 Escuts i banderes de la Conca de Barberà

Referències 

Piles
Les Piles