František Xaver Šalda

František Xaver Šalda (známý také jako F. X. Šalda; 22. prosince 1867 Liberec – 4. dubna 1937, Praha) byl český literární kritik, novinář a spisovatel.

Životopis 
Pokřtěný Franciscus Aloiysius Šalda se narodil v rodině poštovního oficiála Františka Šaldy a Marie rozené Kleinerové v Liberci. Rodina se s otcovou službou brzy přestěhovala do Čáslavi, kde František absolvoval obecnou školu a roku 1878 odjel do Prahy studovat Akademické gymnázium, bydlel tehdy u svého staršího bratra ve Vlašské ulici na Malé Straně. Po třech letech přestoupil na reálné gymnázium v Žitné ulici v Praze II. Dále studoval práva, ale studium nedokončil. V roce 1910 však obhájil na filosofické fakultě doktorát z umělecko-historické problematiky (s přihlédnutím ke dříve publikovaným textům z literární a umělecké kritiky).

Habilitoval se a od roku 1919 působil jako profesor románských literatur na Filozofické fakultě Univerzity Karlovy v Praze.

Vážné nervové onemocnění (mielitis traversa) jej trápilo od 80. let 19. století; stálé bolesti ovlivnily
také jeho kritický vztah k lidem a ke skutečnosti. Od roku 1899 mu částečné ochrnutí těla také omezovalo pohyb. Proto žil sám, kromě milostného vztahu k Růženě Svobodové bližší vztahy nenavazoval. Přátelským kontaktům v kulturním světě se ale nevyhýbal. Zemřel svobodný a bezdětný. Ve své závěti učinil generálním dědicem Jedličkův ústav pro zmrzačené děti. Přál si, aby se jeho vila rozezvučela smíchem a zpěvem drobných obyvatelů.

Tvorba 
Někdy bývá považován za vůdčí osobnost literární generace 90. let. Byl spoluautorem Manifestu České moderny.
V letech 1894–1908 psal pro redakci Ottova slovníku naučného hesla z české, německé, francouzské a anglické literatury a ze světového malířství.
Psal do mnoha časopisů (Literární rozhledy, Novina, Česká kultura, Kmen, Volné směry, Literární listy), kde se věnoval otázkám a problémům výtvarného umění, literatury, kultury i politiky.
Od roku 1925 vydával časopis Tvorba (časopis pro kritiku a umění; zajímavostí je, že na podzim 1928, tedy v době, kdy byl perzekvován komunistický tisk, předal časopis Juliu Fučíkovi, který jej s přestávkami řídil až do roku 1938). V letech 1928–1937 vydával Šaldův zápisník, ve kterém uveřejňoval především své umělecké kritiky a eseje, ale také básně, prózu a politickou publicistiku. Pohřben je na Hostivařském hřbitově.

Dílo 
Jeho dílo vyznačuje kritická reakce na pozitivismus. K jeho nejdůležitějším inspiračním zdrojům tohoto frankofila patřilo křesťanství, vitalismus, Nietzscheho filosofie, dále literárně teoretické spisy některých francouzských autorů, kteří z původně pozitivistického východiska naznačovali meze striktně pozitivistického přístupu (Taine, Guyau, Hennequin, Thibaudet).

Největšího významu dosáhl ve svých pracích o literatuře, především v kritikách. Je považován za zakladatele české moderní kritiky. Byl pravděpodobně nejvýraznějším, nejoriginálnějším a nejlepším českým kritikem v meziválečném období.

Jeho kritiky pomohly prosadit se mladým umělcům (velmi rychle dovedl rozpoznat talent). Kriticky posuzoval i nepodařené sbírky básníků, jejichž jiných děl si vážil.

Požadoval, aby umění vycházelo ze života, bylo vnitřně pravdivé a neomezené žádnými ideologickými požadavky. Byl představitelem tzv. duchovědného směru: vycházel ze subjektivního osobního prožitku a zaujetí dílem, současně vysvětloval objektivní záležitosti literárních jevů.

Překládal také z francouzštiny a angličtiny, zredigoval dopisy Jaroslava Vrchlického a řídil Melantrichovu knižnici.
 Strom bolesti (1921) – básnická sbírka
 Analysa (1891) – povídka
 Život ironický a jiné povídky (1912) – soubor povídek
 Dřevoryty staré a nové
 Loutky i dělníci boží (1918) – román milostný o dvou dílech.

Drama 
 Zástupové (1921)
 Dítě (1923)
 Tažení proti smrti (1926) – komedie o třech aktech.

Literární věda (eseje, úvahy) 
 Boje o zítřek (1905) – v tomto díle shrnul své názory na literární kritiku. Ta má být literární tvorbě inspirací, proto musí být založena na pochybnosti a zároveň na hledání i kladných stránek díla.
 Žádal novou tvarovou řeč.
 Kritik musí mít osobní a prožitý poměr k umění.
 Musí být vnímavý, citlivý a senzitivní (prožívá pocity).
 Kritiku považoval za druh umění.
 Kritik musí být schopen přebásnit dílo a přenést ho ve vyšší duchovnější typ.
 Musí mít nejen soucit, ale i odvahu a chuť nalézat pravdu.
 Moderní literatura česká (1909) 
 Vědecká kritika (1896) – překlad díla stěžejního Emila Hennequina (francouzský pozitivista)
 Duše a dílo (1913) – problematika romantismu v poezii, hledá duchovní podstatu básníkovy tvorby. Ocenil zde Rousseaua, Máchu a Němcovou.
 Antonín Sova (1924)
 Juvenilie: stati, články a recense z let 1891-1899 (1925) 
 O nejmladší poezii české (1928)
 Básnická osobnost Dantova (1921)
 Mácha snivec a buřič (1936)
 Básnický typ Jiřího Wolkra
 O poetismu (1927)
 Dva představitelé poetismu
 Nová proletářská poezie
 O tzv. nesmrtelnosti díla básnického (1928)
 O nejmladší poezii české (1928)
 Krásná literatura česká v prvém desetiletí republiky (1930)
 Jean Arthur Rimbaud, božský rošťák, obsáhlá studie (1930)
 O naší moderní kultuře divadelně dramatické (1937) 
 Kritické glosy k nové poezii české (1939) – posmrtně
 Výbor z kritické prózy (1939) 
 Přátelství z konce století: vzájemná korespondence F.X. Šaldy se Zdenkou Braunerovou (1939) 
 Syntetism v novém umění – první kritická stať; literatura má být živoucí, díla mají zachycovat vše v pohybu
 Listy o poesii a kritice: vzájemné dopisy F.X. Šaldy a F. Chudoby (1945)

Citáty 
„Miluji, můj ubohý příteli –
a svět má náhle smysl,
život má náhle smysl,
i smrt bude míti smysl…“

„Podivná věc, není u nás strany politické, sebenepatrnější, která by měla ve svém programu antisemitismus, nenávist rasovou, a záští rasové; a bývá to často uváděno jako naše politické plus před jinými zeměmi… a naše republika platí ve střední Evropě za zemi přímo filosemitskou… Žije tedy ve skrytu duše našich lidí nenávist k Židům, která propukne v příhodnou chvíli a zatemní jinak případ jasný, jako že dvakrát dvě jsou čtyři? Co mne děsí je právě ta skrytost…“

Odkazy

Reference

Literatura 
  Dostupné online
  Dostupné online
 GÖTZ, František, TETAUER, Frank. České umění dramatické, Část I. – činohra. Praha : Šolc a Šimáček, 1941, str. 234–8
 
 
 
 
 MERHAUT, Luboš. Cesty polemiky. Praha: Univerzita Karlova, Filozofická fakulta, 2021. ISBN 978-80-7671-020-7 (print), ISBN 978-80-7671-021-4 (online)
 
 Antonín Dolenský: Kulturní adresář ČSR, vyd. Českolipská knih– a kamenotiskárna, Česká Lípa, 1936, str.  529
 František Xaver Šalda: Výbor z kritické prózy, uspořádal František Chudoba, Praha : Státní nakladatelství, 1939
 
 
 Frank Tetauer: F. X. Š. in: Ročenka k jubileu Městských divadel pražských 1907 – 1937, Kruh solistů MDP, knihtiskárna Politika, Praha, 1938, str. 47–50
 
 Václav Černý: Tvorba a osobnost, Odeon, 1992, dvoudílný výbor z textů „jediného Šaldova docenta“ - především díl první, oddíl druhý

Související články 
 Seznam českých spisovatelů
 Česká literatura v letech 1900–1945
 Pozitivismus

Externí odkazy 
 
 
 
 
 
 Kompletní dílo F. X. Šaldy
 Společnost F. X. Šaldy
 F. X. Šalda na webu Bohuslava Brouka
 František Xaver Šalda na WorldCat Identities
 Články F. X. Šaldy ve Slově a slovesnosti (dostupné on-line)

Čeští literární kritici
Kritici poezie
Pozitivističtí spisovatelé
Čeští esejisté
Čeští novináři
Narození v roce 1867
Narození 22. prosince
Narození v Liberci
Úmrtí v roce 1937
Úmrtí 4. dubna
Úmrtí v Praze
Pohřbení na Hostivařském hřbitově
Muži
Osobnosti na československých poštovních známkách
Teoretici designu