alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Abuja

Abuja (vyslov abudža) či Abudža je hlavním městem Nigérie. Má  obyvatel. Jeho rozloha je 250 km², resp. 713 km².

Historie 
V roce 1976 bylo rozhodnuto o přesunutí hlavního města z Lagosu do nově zbudované metropole v centrální části země, v tzv. Federal Capital Territory. Jedná se o vybudování nové metropole na zelené louce, podobně jako například město Brasilia. Abuja se stala hlavním městem v roce 1991.

Dodnes se nepodařilo městu vetknout opravdu metropolitní ráz. Po dlouhou dobu byla Abuja téměř prázdným městem, do kterého se přestěhovali úředníci z Lagosu. Mnoho zahraničních velvyslanectví bylo do Abuji přesunuto, ale řada zemí si v Lagosu ponechala alespoň konzulát.

Zajímavost 
K panoramatu Abuji neodmyslitelně patří 400 m vysoká skála Zuma – monolit vzniklý erozí. Skála Zuma se nachází u hlavní silnice z Madally do Kaduny, asi 15 km západně od sídelní části Abuji Gwarimpy.

Partnerská města 
  Buffalo, New York, USA
  Toronto, Kanada

Externí odkazy 
 
 Informační server hlavního města
 Turistické informace

Města v Nigérii
Hlavní města v Africe
Vzniklo 1976
Hlavní města států Commonwealthu
Federální distrikty
2G

2G (nebo 2-G) je zkratka pro 2. generaci bezdrátové telefonní technologie mobilního telefonu. GSM 2G je schopen přenášet data, SMS,  digitální hlasový hovor, či ostatní základní pomocná data, jako např. datum a čas. Služby 2G byly v USA často uvedeny jako Personal Communications Service (PCS). Technologie 2G jsou rozděleny do standardů založených na TDMA nebo CDMA v závislosti na typu multiplexování. První komerční spuštění 2G bylo roku 1991 ve Finsku.

Ukončení podpory 2G 
Roku 2017 některé státy začaly systémy 2G vypínat. Nástupcem 2G byly sítě 2.5G a 3G (třetí generace). I tyto sítě se ale postupně vypínají a přechází se na 4G a 5G.

V prosinci 2021 udělil ČTÚ jako podmínku přidělení kmitočtu 2100 MHz operátorovi O2 zachování podpory 2G alespoň do roku 2028. Na technologii 2G jsou závislé nejrůznější služby, například alarmy, dálkové ovládání domácností (otevírání vrat prozvoněním, zapínání topení, signalizace výpadků napájení apod.) nebo IoT zařízení. Laciné moduly poskytující GSM služby pro zajištění komunikace skrz mobilní síť (posílání SMS, prozvánění, datové připojení), podporují sítě 2G a 3G. V Česku však byla 3G síť vypnuta v roce 2021 a GSM moduly s podporou 4G/LTE (nebo dokonce 5G) jsou dražší. Operátoři T-Mobile a Vodafone nemají v ČR povinnost podporovat sítě 2G tak dlouhou dobu a z tohoto důvodu nabízí v roce 2022 specializované tzv. Machine SIM už pouze operátor O2. Po ukončení podpory 2G v ČR bude nutné všechna stará GSM zařízení vyměnit nebo upravit alespoň pro podporu sítí 4G.

Hlavní 2G standardy 
 GSM (založen na TDMA), pochází z Evropy, ale používá se celosvětově (v roce 2020 drží 90 % trhu)
 IDEN (založen na TDMA), proprietární síť používána Nextelem ve Spojených státech a Telusem v Kanadě
 IS-136 neboli D-AMPS, (založen na TDMA, obecně označován jako TDMA v USA), používán v Americe
 IS-95 neboli cdmaOne, (založen na CDMA, obecně označován jako CDMA v USA), používán v Americe a částech Asie
 PDC (založen na TDMA), používán výhradně v Japonsku

Reference

Standardy mobilních telefonů
Zkratky
Propp

Příjmení Propp nosí více různých osobností:

 Vladimir Jakovlevič Propp (1895–1970) – ruský lingvista
 Brian Propp (1959) – kanadský hokejista

Externí odkazy
Řízení letového provozu České republiky

Řízení letového provozu České republiky, státní podnik (ŘLP ČR, s.p.) je český státní podnik pověřený státem (viz Chicagská úmluva, ICAO) k poskytování „letových provozních služeb“ (Air Traffic Services) – ve vzdušném prostoru (airspace) nad územím České republiky.

Fungování 
Jejími hlavními nástroji řízení je „letecká pevná telekomunikační služba“ (Aeronautical Fixed Telecommunication Network), „letecká pohyblivá telekomunikační služba“ a „letové provozní služby“.

Piloti pohybující se v informační oblasti (FIR) (FIR Praha je tvořena hranicemi ČR) slyší pokyny ŘLP hlavně na radiových frekvencích oblastní služby řízení (ACC), letadla provádějící přiblížení na přistání se spojují s přibližovací službou řízení (APP) a letadla v těsné blízkosti letišť a na letištích se spojují s TWR (tower, řídící věž). Jde o tzv. služby ATS, Letové provozní služby, jejichž výkonní představitelé jsou ATCOs (Air Traffic Controllers) řídící letového provozu.

Nástroje pro sledování polohy jsou primární přehledový radar PSR – pracuje s přímými radarovými odrazy a sekundární přehledový radar SSR – pomocí dotazovače (interrogator) spolupracuje s S módovým odpovídačem (transponderem) umístěným na palubě letadel.

Řídící letového provozu řídí také pohyb letadel na letištní
pohybové ploše (Movement Area), která sestává z odbavovací plochy (Apron) a provozní plochy (Manoeuvring Area), která sestává z RWY (Runway(s), VPD – vzletová a přistávací dráha/hy) a TWY (Taxiways) – pojížděcí dráhy.

Letiště, letištní budovy, letištní plochy a radionavigační příslušenství bylo v majetkové správě jiné organizace než ŘLP, a sice České správy letišť.

V únoru 2007 zahájilo provoz IATCC Praha (Národní Integrované středisko řízení letového provozu), v Jenči, kde je kromě administrativního zázemí podniku umístěna služba oblastního řízení a přibližovací služba, které předtím sloužily v Technickém bloku (budově TWR Ruzyně). Slovo „integrované“ mělo značit sloučení sídla civilní a vojenské služby řízení, k čemuž ale dosud nedošlo.

Ekonomické výsledky 
Více než 90 procent tržeb podniku je tvořeno příjmy z poplatků za navigační služby ve vzdušném prostoru nad ČR. Hospodářský výsledek před zdaněním se v posledních letech pohyboval následovně:
 2013: 508 milionů Kč
 2014: 536 milionů Kč
 2015: 407 milionů Kč
 2016: 479 milionů Kč
 2017: 484 milionů Kč
 2018: 369 milionů Kč
 2019: 239 milionů Kč
 2020: –1 556 milionů Kč
 2021: –710 milionů Kč
 2022: 130 milionů Kč

Odkazy

Reference

Související články 
 Česká správa letišť
 ICAO
 Seznam leteckých zkratek

Externí odkazy 
 
 

Řízení letového provozu
Letecká doprava
Letectví v Česku
Státní podniky České republiky
Organizace v okrese Praha-západ
Jeneč
Organizace založené roku 1914
Čeští organizátoři veřejné dopravy
Firmy založené roku 1993
Příměří

Příměří (angl. armistice) je dohoda o zastavení válečných akcí. Může být uzavřeno na dobu určitou nebo i neurčitou a může mít jak globální (obecné příměří), tak lokální (místní příměří) platnost. Z formálního hlediska je nelze považovat za ukončení války, může mu ale předcházet a je-li obecné a trvá-li až do okamžiku uzavření mírové smlouvy, může být považováno za faktický konec války.

Za příměří nelze označovat krátkodobé přerušení boje neboli zastavení palby (angl. truce), které se uskutečňuje prostřednictvím parlamentářů jen na určitém úseku válečné fronty. Činí se např. za účelem sebrání raněných nebo získání prostoru k vyjednávání o evakuaci daného prostoru. Příměřím není ani další možnost ukončení válečných operací, kapitulace, která je prostým vzdáním se všech vojenských sil nepříteli. Uzavřením příměří se vojáci žádné ze stran nestávají válečnými zajatci a jejich vojenský materiál kořistí druhé strany.

Místní příměří platí pouze pro určitou oblast nebo jen pro určitý druh ozbrojených sil, např. jen pro válečné loďstvo. Obecné příměří lze sjednat i na dobu neurčitou, vždy však pro celé válečné území a pro všechny vojenské jednotky. Zatímco místní příměří sjednávají velitelé příslušné oblasti, resp. druhu vojska, obecné příměří už může obsahovat kromě vojenských podmínek i politická ujednání a proto je uzavírají zmocněnci příslušných vlád (zmocněni k tomu ovšem mohou být i vojenští velitelé). Kromě zastavení palby jsou stanoveny další konkrétní povinnosti stran, např. výměna zajatců, stažení vojsk za určitou linii apod.

Reference

Externí odkazy 
 

 
Válečné právo
Mezinárodní vztahy
Vojenská terminologie
Vojenská věda
Letecké eso

Letecké eso je od dob první světové války čestné označení stíhacího pilota, který dosáhne pěti sestřelů nepřátelských letadel. Tento termín se začal za první světové války používat ve Francii, kde tímto způsobem chtělo vedení armády zvýšit morálku svých stíhacích letců. Historicky prvním esem se stal Lieutenant Adolphe Pégoud. Tuto terminologii rychle převzala i letectva jiných států. Později se po vzoru vzdušných sil začal termín eso používat i u jiných zbraní, např. tankové eso nebo ponorkové eso.

V letech druhé světové války se termín letecké eso ještě rozšířil; některá letectva – například United States Army Air Forces – užívala termínu pozemní eso (pilot, který zničil příslušný počet letadel protivníka na zemi), lokomotivní eso apod. Američané za druhé světové války počítali letadla zničená ve vzduchu i na zemi dohromady, aby motivovali své piloty k nebezpečným hloubkovým náletům na nepřátelská letiště. Po válce ale bylo toto počítání zrušeno a tak mnoho amerických pilotů o svůj status leteckého esa přišla. Německé letectvo – Luftwaffe – pro své nejúspěšnější piloty používalo termínu „Experten“, experti. Nejúspěšnější stíhacím esem všech dob se stal německý letec Erich Hartmann, který většinu války sloužil u 52. stíhací eskadry – Jagdgeschwader 52, tedy JG 52 (352 sestřelů).

Nejúspěšnějším československým stíhacím esem se stal Karel Kuttelwascher, jenž za druhé světové války sloužil především u britské 1. stíhací perutě Královského letectva – Royal Air Force, u nějž dosáhl dvaceti sestřelů a je jediným československým dvojnásobným držitelem britského Záslužného leteckého kříže (DFC and Bar). Nejvíce sestřelů dosáhl Ján Režňák, jenž sloužil v čs. armádě v letech 1938–1939 a pak po válce do 1948. Svých sestřelů ale dosáhl jako letec Slovenských vzdušných zbraní na východní frontě. Nejčastěji udávaný celkový počet československých leteckých es je 29. Je možné se setkat i s jinými údaji. To je způsobeno (nejen u československých pilotů) nejednotným přístupem různých zemí k započítávání pravděpodobných sestřelů a sestřelů ve spolupráci.

Československá letecká esa 
Udáván je celkový počet sestřelů i se spoluúčastí.

Reference

Externí odkazy 
 
 Podrobné, převážně statistické informace o leteckých esech
 Podrobné informace o československých leteckých esech
 Československá esa, včetně životopisů
  

 
Letecká ocenění
Vojenské letectví
Letecká terminologie
0G

0G (nebo 0-G) je zkratka pro v podstatě 0. generaci bezdrátové telefonní technologie mobilního telefonu. Byl to ovšem standard používaný v radiotelefonu, který někteří lidé měli ve svém automobilu před vynalezením mobilního telefonu.

Jednou z používaných technologií byla Autoradiopuhelin (ARP), spuštěná v roce 1971 ve Finsku. Byla to první komerční síť mobilních telefonů vůbec.

V Československu byl od roku 1987 oficiálně spuštěn systém AMR neboli Automatický městský radiotelefon TESLA.

Standardy mobilních telefonů
Zkratky
Näsinneula

Näsinneula (finsky Näsiská jehla) je rozhledna stojící nad jezerem Näsi v Tampere ve Finsku. Se svými 168 m je druhou nejvyšší stavbou v severní Evropě. Byla otevřena roku 1971 jako součást zábavního parku Särkänniemi. Ve výšce 124 m nad zemí je na ní otočná restaurace. Jedna její otočka trvá tři čtvrtě hodiny. Na vrcholu jsou světla oznamující počasí.

Rozhlednu navrhl architekt Pekka Ilveskoski a byla v roce 1970 vyhlášena finskou Betonovou stavbou roku.

Pata rozhledny je 35 m nad úrovní jezera Näsi. Dva výtahy vyvážejí návštěvníky do výšky 120 m, kde se nachází kavárna Pilvilinna. Otočná restaurace je o patro výše. Jízda výtahem trvá 27 sekund, přičemž nejvyšší rychlost je asi 22 km/h. V případě výpadku proudu je věž díky dieselovým agregátům soběstačná.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Oficiální stránky rozhledny (finsky, anglicky, švédsky)

Betonové rozhledny ve Finsku
Rozhledny v Pirkanmaa
Budovy a stavby s otočnými restauracemi
Tampere
Liška obecná

Označení liška obecná je české druhové jméno pro dva druhy organismů:

 Liška obecná (šelma) – psovitá šelma, Vulpes vulpes
 Liška obecná (houba) – jedlá houba, Cantharellus cibarius

Externí odkazy
Cauchyovská posloupnost

Cauchyovská posloupnost (také bolzanovská posloupnost) je taková posloupnost prvků metrického prostoru (tj. množiny, na které je definována vzdálenost mezi každými dvěma prvky), jejíž členy se k sobě blíží libovolně blízko. Každá konvergentní posloupnost je nutně cauchyovská. Obráceně to platí pouze v úplném metrickém prostoru – v úplném metrickém prostoru má každá cauchyovská posloupnost limitu.

Definice 
V metrickém prostoru M s metrikou  je posloupnost  cauchyovská, pokud pro každou libovolně malou (ale nenulovou) vzdálenost platí, že od jistého bodu jsou všechny členy posloupnosti k sobě blíže než je tato vzdálenost. Tuto tzv. Bolzanova-Cauchyho podmínku lze formálně zapsat
.

Definici lze aplikovat i na racionální a reálná čísla (jakožto jednorozměrný metrický prostor s eukleidovskou metrikou):
Posloupnost  racionálních nebo reálných čísel je cauchyovská, pokud ke každému  existuje index  takový, že jím počínaje jsou všechny následující členy od sebe vzdáleny o méně než :
. 

Množina racionálních čísel není úplná, takže cauchyovská posloupnost racionálních čísel nemusí mít limitu (může konvergovat k iracionálnímu číslu). Množina reálných čísel úplná je, takže každá cauchyovská posloupnost reálných čísel má limitu.

Důsledky definice 
 Každá konvergentní posloupnost v metrickém prostoru je cauchyovská, tzn. Bolzanova-Cauchyho podmínka je nutná podmínka konvergence, nikoli však obecně postačující (viz příklad racionálních čísel). Metrický prostor , v kterém má každá cauchyovská posloupnost limitu, která náleží do tohoto metrického prostoru , se nazývá úplný metrický prostor.
 Každá konvergentní posloupnost reálných čísel je cauchyovská a naopak. Bolzanova-Cauchyho podmínka je nutná a postačující podmínka konvergence v reálném oboru. Cauchyovská posloupnost racionálních čísel však může mít iracionální limitu.
 Každá cauchyovská posloupnost je omezená. Z Bolzanovy–Weierstrassovy věty pak plyne, že každá cauchyovská posloupnost reálných čísel je už konvergentní, tzn. že prostor reálných čísel je úplný.

Příklady 
 Harmonická posloupnost  je cauchyovská.
 Důkaz: Pro libovolně zvolené  lze vždy najít  tak, že pro libovolná  platí
 .
 Posloupnost racionálních čísel  je cauchyovská, ale její limita je Eulerovo číslo, což je číslo iracionální. Prostor racionálních čísel (s eukleidovskou metrikou) proto není úplný metrický prostor.

Použití 
Pomocí cauchyovské posloupnosti se definuje úplný metrický prostor. V něm cauchyovské posloupnosti a konvergentní posloupnosti splývají. To pak přináší výhodu při určování, zda posloupnost má limitu, neboť stačí ověřit, zda je cauchyovská, bez nutnosti samotnou limitu zjišťovat, jako např. u Banachovy věty o pevném bodě.

Související články 
 Limita posloupnosti
 Úplný metrický prostor

Matematické posloupnosti a řady
Kritéria konvergence
Augustin Louis Cauchy
Jóko Óta

Jóko Óta (18. listopadu 1906 – 10. prosince 1963), byla japonská spisovatelka.

Dílo 
Její dílo se téměř výhradně věnuje svržení atomové bomby na Hirošimu, o zničení Hirošimy informovala jako první v eseji Záblesk jako na dně mořském, který vyšel v japonských novinách Asaki 30. srpna 1945.

 Město mrtvol - psáno 1945, vydáno 1948
 Lidské cáry - 1951
 Poloviční lidé - 1954
 Město a lidé ve večerním bezvětří

Odkazy 
 Japonská literatura
 Druhá světová válka v literatuře
 Seznam japonských spisovatelů

Japonští spisovatelé
Narození v roce 1903
Úmrtí v roce 1963
Ženy
Liška

Liška má více významů.

Příroda 
 liška (šelma)
 liška obecná (šelma) (Vulpes vulpes)
 liška polární (Vulpes lagopus)
 liška chama (Vulpes chama)
 liška šedá (šelma) (Urocyon cinereoargenteus)

 liška (houba)
 liška obecná (houba) (Cantharellus cibarius)
 liška nálevkovitá (Cantharellus tubaeformis)
 liška Friesova (Cantharellus friesii)
 liška žlutavá (houba) (Cantharellus aurora), též liška nažloutlá
 liška šedá (houba) (Pseudocraterellus cinereus)

Lidé 
 viz Liška (příjmení)

Umění 
 Liška Bystrouška – kniha Rudolfa Těsnohlídka
 Příhody lišky Bystroušky – opera Leoše Janáčka

Geografie 
Hory a vrchy
 Liška (Hřebeny) – vrch na Hřebenech (642 m n. m.)
 Liščí hora – hora v centrálních Krkonoších  (1363 m n. m.)
 Liščí hora (Krkonošské podhůří) – asi 8 km severovýchodně od Dvora Králové n. L., 1 km jižně od Hajnice (612 m n. m.)

Místní názvy
 Zelená liška – místo v Praze na Pankráci na rozhraní Nuslí, Krče a Michle
 dřívější název vesnice Pušperk, části obce Poleň v okrese Klatovy

Astronomie 
 souhvězdí Lištičky – nevýrazné souhvězdí severní oblohy

Přenesené významy 
 Zikmundovi Lucemburskému se od mládí říkalo „liška ryšavá“ kvůli rezavým vlasům
 chytrák, vychytralý člověk – „liška podšitá“, „lišák“
 zapadlý kraj – „dávají tam lišky dobrou noc“
 liška (káva) – vadné černé či nedopražené světlé kávové zrno (má vyšší obsah sirných sloučenin způsobujících nepříjemnou chuť a zápach kávy)

Externí odkazy
Autoradiopuhelin

ARP (název Autoradiopuhelin pochází z finštiny, česky Radiotelefon do auta) byla první komerčně ovládaná veřejná mobilní síť ve Finsku. Technologie vychází z nulté generace (0G), a i když měla buňky, přechod mezi nimi nebyl souvislý. Síť byla navržena v roce 1968 a výstavba začala roku 1969. Spuštěna byla v roce 1971 a dosáhla 100% pokrytí v roce 1978 se 140 základnovými stanicemi. Síť ARP byla uzavřena na konci roku 2000 společně s NMT9000.

ARP byl úspěch a dosáhl velké popularity (10800 uživatelů v roce 1977, 35000 v roce 1986), ale nakonec se stal příliš přeplněným a byl postupně nahrazen modernější technologií NMT. Nicméně ARP bylo dlouho jedinou mobilní sítí se 100% pokrytím a je stále populární mezi několika skupinami uživatelů.

ARP fungoval na frekvenci 150 MHz (147.9 - 154.875 MHz). Přenosový výkon se pohyboval mezi 1 až 5 watty. Používal se poloduplexní přenos, což znamená že nešlo vysílat a přijímat zároveň. Byl analogový, neměl žádné kódování, takže hovory mohly být odposlouchávány. Začínalo se s ručním přepínacím zařízením, ale v roce 1990 již bylo vše zautomatizováno, i když v té době klesl počet uživatelů na 980. ARP nepodporoval předávaní, takže se hovory přerušovaly při přesunu do nové buňky. Dosah buňky byl přibližně 30 km.

ARP mobilní terminály byly velmi velké a vešly se pouze do kufrů aut, se sluchátky a mikrofonem poblíž řidičova sedadla. ARP bylo také nákladné.

Standardy mobilních telefonů
303. stíhací peruť

303. stíhací peruť Královského letectva, též 303. (polská) stíhací peruť či (pro polské letectvo) 303 dywizjon myśliwski Warszawski im. Tadeusza Kościuszki byla založena 2. srpna 1940 jako druhá stíhací peruť exilového polského letectva ve Velké Británii. Jako součást 11. skupiny Velitelství stíhacího letectva RAF byla jednotka za bitvy o Británii nasazena na přístupech k Londýnu, což jejím příslušníkům umožnilo dosáhnout mimořádně vysokých počtů sestřelů. Často bývá udávaná jako vůbec nejúspěšnější stíhací peruť Královského letectva za bitvy o Británii, když od 30. srpna do 10. října 1940 dosáhla 126 potvrzených, 13 pravděpodobných sestřelů a 9 poškozených strojů Luftwaffe a do konce války dalších 171 potvrzených, 22 pravděpodobných sestřelů a 16 poškozených strojů Luftwaffe. Výzbroj jednotky se vyvíjela od původního typu Hawker Hurricane Mk.I, přes typy Spitfire Mk.I, Spitfire Mk.V až po Spitfire Mk.IX a na konci války pak typ Mustang Mk.IV. Peruť působila ještě po válce krátkou dobu v rámci Královského letectva, oficiálně byla rozpuštěna 11. prosince 1946.

K největším osobnostem 303. stíhací perutě patřil český stíhač Josef František (17), leteckými esy se kromě něj stali ale i následující příslušníci jednotky: Witold Urbanowicz (17), Jan Zumbach (12), Mirosław Ferić (8), Zdzisław Henneberg (8), Eugeniusz Szaposznikow (8), Athol Forbes (8), Bolesław Drobiński (7), Marian Bełc (7), Witold Łokuciewski (9), John A. Kent (11), Ludwik Paszkiewicz (6) a Stanisław Karubin (7).

Neoficiálním znakem perutě byla čepice Kościuszkových povstalců ležící na dvou zkřížených, nastojato postavených kosách. To vše na kruhovém poli tvořeném sedmi červenými a šesti bílými svislými pruhy. Kruhový znak byl pak lemován po obvodu třinácti modrými pěticípými hvězdami. Tyto motivy americké vlajky měly symbolizovat boj za svobodu a byly převzaty od 111. stíhací letky letectva meziválečného Polska, původně založené americkými dobrovolníky v době rusko-polské války.

Polské letectvo ve Velké Británii disponovalo následujícími stíhacími perutěmi: 302. stíhací peruť, 303. stíhací peruť, 306. stíhací peruť, 307. stíhací peruť, 308. stíhací peruť, 309. stíhací peruť, 315. stíhací peruť, 316. stíhací peruť a 317. stíhací peruť.

V kultuře 
 Hurikán – britský film režiséra Davida Blaira z roku 2018
 Dywizjon 303 – polský film režiséra Denise Deliće z roku 2018

Externí odkazy 
 
 303. (polská) peruť RAF (1940-1946) na www.valka.cz
 Čeští RAFáci - Grafický přehled služby našich pilotů u 303. čs. stíhací perutě

Polské perutě v RAF
Zaniklé organizace v Polsku
Vojenské jednotky založené roku 1940
Vojenské jednotky zaniklé roku 1946
Lebesgueův bod

Pojem Lebesgueův bod zobecňuje v matematické analýze vlastnost spojitých funkcí, že jejich integrál přes malou kouli dělený objemem této koule se pro dostatečně malé poloměry blíží k hodnotě funkce ve středu koule.

Definice 

Bod  je Lebesgueův bod funkce , právě když

.

Věta o Lebesgueových bodech 

Buď . Pak skoro všechny body  jsou Lebesgueovy body funkce .

Související články 

 Lp prostor
 Lebesgueův integrál

Matematická analýza
302. stíhací peruť

302. stíhací peruť Královského letectva, též 302. (polská) stíhací peruť či (pro polské letectvo) 302 dywizjon myśliwski Poznański byla založena 13. července 1940 jako první stíhací peruť exilového polského letectva ve Velké Británii. Jejím prvním bojovým stanovištěm se stalo východní pobřeží Velké Británie. Později se přemístila na výhodnější pozice – do Duxfordu a Leconfieldu, kde měli její příslušníci více možností se vyznamenat za leteckých bojů bitvy o Británii. Nikdy ale jednotka nedosáhla takového věhlasu jako její „sesterská“ 303. peruť.

Výzbroj perutě postupně tvořily letouny typu Hawker Hurricane různých verzí, dále Spitfire Mk.II, Spitfire Mk.V, Spifire Mk.IX, válku pak skončila na letounech Spitfire Mk.XVI. Peruť působila ještě po válce krátkou dobu v rámci Královského letectva, oficiálně byla rozpuštěna 18. prosince 1946.

K největším osobnostem 302. stíhací perutě patřil Wacław Król.

Polské letectvo ve Velké Británii disponovalo následujícími stíhacími perutěmi: 302. stíhací peruť, 303. stíhací peruť, 306. stíhací peruť, 307. stíhací peruť, 308. stíhací peruť, 309. stíhací peruť, 315. stíhací peruť, 316. stíhací peruť a 317. stíhací peruť.

Externí odkazy 
 

Polské perutě v RAF
Vojenské jednotky založené roku 1940
Vojenské jednotky zaniklé roku 1946
ARP

Zkratka ARP může označovat:

 Address Resolution Protocol – síťový protokol pro zjišťování MAC adres.
 Arapaho – indiánský jazyk s ISO 639 alpha-3 kódem arp.
 ARP (Anti-Revolutionaire Partij; Antirevoluční strana) – zkratka nizozemské politické strany 
 Arpeggio – rozložené hraní akordů harfovým způsobem.
 Autoradiopuhelin – první komerční mobilní telefonní síť, provozovanou ve Finsku.
 Arp (protein) – skupina proteinů 
 Atlas of Peculiar Galaxies – astronomický katalog galaxií sestavený Haltonem Arpem
Gentoo (správce souborů)

gentoo je svobodný správce souborů pro UNIX. Přes stejné jméno nemá nic společného se stejnojmennou distribucí GNU/Linuxu, kromě toho, že je její součástí. Ve skutečnosti se takto projekt jmenuje déle než existuje tato distribuce. Je napsán v jazyce C za použití knihovny GTK+. Jedná se o správce souborů se dvěma panely. Místo klasického rozbalovacího menu nabízí na spodní liště řadu konfigurovatelných tlačítek (za pomoci shellu a interních příkazů se zde dá napsat prakticky libovolný příkaz. Mnoho lidí jej také preferuje pro jeho rychlost a relativně malý kód. Slovo gentoo odkazuje též na anglické pojmenování tučňáka oslího (symbol operačního systému Linux – tučňák Tux je fiktivní osoba vycházející z tučňáka kroužkového).

Externí odkazy 
 
 Stránka projektu

Správci souborů
Software pro Unix
Svobodný software v C
Ptakopyskovití

Ptakopyskovití jsou jednou ze dvou čeledí savců z řádu ptakořitných a obsahují všechny druhy ptakopyska (druhou čeledí jsou ježurovití). Do této čeledi patří dva rody, vyhynulý rod Obdurodon a právě rod obsahující ptakopyska: Ornithorhynchus.

 Ptakopyskovití (Ornithorhynchidae)
 Rod Obdurodon – starodávná větev této čeledi
 Druh Obdurodon dicksoni †
 Druh Obdurodon insignis †
 Druh Obdurodon/Monotrematum sudamericanum †
 Rod Ornithorhynchus
 Druh ptakopysk podivný Ornithorhynchus anatinus

Druh Obdurodon sudamericanum je v některých taxonech zařazován do samotného rodu Monotrematum pod názvem Monotrematum sudamericanum.

Další dva rody, Steropodon a Teinolophos, mohou také patřit do čeledi ptakopyskovitých. Každopádně se jedná o velmi staré rody a vědecká literatura naznačuje, že sice těsně souvisí s čeledí ptakopyskovitých, ale nejsou její součástí. Jsou častěji zařazováni do samostatné čeledi Steropodontidae.

Externí odkazy 
 

Ptakořitní
Benno Ohnesorg

Benno Ohnesorg (15. října 1940, Hannover – 2. června 1967, Berlín) byl student romanistiky a germanistiky na Svobodné univerzitě v Západním Berlíně, byl obětí studentských protestů a bouří pozdních šedesátých let v Německu.

Život 
Benno Ohnesorg, nenápadný student, člen evangelické studentské obce v Západním Berlíně, se 2. června 1967 poprvé ve svém životě zúčastnil veřejné demonstrace, konající se jako protest proti návštěvě perského šáha Muhammada Rezy Pahlavího v Západním Berlíně. Během této demonstrace došlo ke srážkám s policií, při kterých byl Ohnesorg zastřelen.

O průběhu demonstrace, organizované Socialistickým německým studentským svazem SDS, existovalo zprvu mnoho rozporných názorů, ovlivněných tehdejší horlivou diskusí o studentských akcích v bulvárním tisku, trochu světla přinesla až pozdější šetření. Demonstranti byli zřejmě zahnáni do slepé uličky, kde byli napadeni policií s obušky.
Benno Ohnesorg, který chtěl pomoci jednomu na zemi ležícímu demonstrantovi, byl zastřelen zezadu do hlavy. Policie zprvu odmítla zavolat záchrannou službu; i nemocniční sestra, která pak Ohnesorga ošetřovala, nesla stopy ran obušků. Ohnesorg zemřel během převozu do nemocnice. Policista Karl-Heinz Kurras, který Ohnesorga zastřelil, byl odsouzen ke dvěma a půl roku vězení, byl však po čtyřech měsících propuštěn a později opět přijat do policejní služby. Zpravodajství v tisku i televizi až po delší době přineslo poněkud přesnější průběh událostí.

Tyto události silně radikalizovaly další průběh studentských akcí a vývoj mimoparlamentní opozice APO.

S dlouhým časovým odstupem, teprve v r. 2009, ukázalo celý případ v novém světle zjištění, že střílející západoberlínský policista byl agentem Státní bezpečnosti NDR (Stasi). Nezamýšlený důsledek spolupráce přiměl Stasi na čas přerušit s Kurrasem kontakty, neboť nechtěla být s událostí a jejími následky spojována.

Film 
Smrt Benno Ohnesorga je zobrazena v úvodu filmu Baader Meinhof Komplex.

Odkazy

Externí odkazy 
 

Narození v roce 1940
Úmrtí v roce 1967
Muži
Němci
Lidé zastřelení policií
Narození 15. října
Úmrtí 2. června
Narození v Hannoveru
Úmrtí v Berlíně
Olověná léta
Zavraždění studenti
Předmostí (vojenství)

Předmostí označuje malou opevněnou enklávu na jinak nepřátelském území. Jeho smyslem je vytvořit předpoklady pro následný průnik a expanzi na tomto území. Předmostí zpravidla neexistují dlouho – obvykle jsou po maximálně několika dnech existence buďto zlikvidována, nebo expandují do okolí. Předmostí, které se příliš dlouho nerozšiřuje, riskuje buď to, že nepřítel shromáždí dost sil k jeho likvidaci, nebo že je obklopí a uzamkne polními opevněními, čímž zcela znemožní jeho expanzi a zcela je tak znehodnotí.

Klasické příklady předmostí vznikají v případě překračování vodních toků (řeka, průplav, potok) nebo vylodění na březích rozsáhlých vodních ploch (velké jezero, břeh moře). Jako ideální případ lze považovat překročení Suezského průplavu Egypťany za války Jom Kippur – předmostí bylo několik hodin po svém vzniku bleskově rozšířeno. Příkladem nepovedeného předmostí je předmostí u Anzia (viz vylodění u Anzia), kde Američané příliš dlouho váhali s expanzí do vnitrozemí a umožnili tak německým jednotkám uzamknout je uvnitř perimetru. Ještě hůře dopadla předmostí vzniklá při vylodění u Gallipoli a při bitvě o Tangu, která musela být po těžkých ztrátách vyklizena.

Mezi různými typy předmostí existují samozřejmě podstatné rozdíly, nicméně určité požadavky jsou obecné:

 předmostí musí být zřízeno v prostoru, který je relativně dostupný a kde nehrozí riziko, že by byl snadno odříznut nepřítelem
 při jeho vytváření i následné expanzi je třeba vytvořit značnou lokální převahu na zemi, ve vodě i ve vzduchu
jednotky tvořící předmostí musí mít čas a možnost předmostí vytvořit a dostatečně opevnit
 předmostí musí mít dostatečnou hloubku – aby umožnilo vcelku klidné vylodění jednotkám druhého sledu
 předmostí musí vzniknout v prostoru, odkud je možno snadno expandovat
 předmostí musí vzniknout v místě, kde je možno relativně snadno vylodit těžkou techniku. Nejlepší je přístav, ovšem za určitých okolností není nutný. Během Vylodění v Normandii si Spojenci přivezli s sebou vlastní plovoucí přístavy.

Poněkud specifický případ představuje předmostí vytvořené pouze za pomocí vzdušného výsadku. Obvykle je zapotřebí skutečně extrémní převaha jedné strany, aby se k němu mohla odhodlat s nějakým pozitivním výsledkem. Obvykle se vyžaduje, aby v rámci předmostí bylo obsazeno kvalitní letiště, i tak ale jsou podobné akce na pováženou, neboť obvykle ani v těchto případech není snadné dopravit potřebné těžší zbraně. Příkladem úspěšné operace vedené pouze parašutisty je německé obsazení Kréty, pokud jsou ovšem jako přijatelná cena brány těžké ztráty mezi elitními parašutisty.

Související články 
 výsadek
 obojživelná operace

Externí odkazy 
 

Vojenská terminologie
Kavkazská Albánie

Kavkazská Albánie je severovýchodně od Arménie malé historické území ve východním Kavkazu, jež je dnes součástí západního Ázerbájdžánu a na němž se od 2. století př. n. l. po 8. stol. n. l. rozkládalo stejnojmenně označované království.

Kavkazská Albánie nemá nic společného s Albánií evropskou. Název Albánie je starořecký a označuje horskou zemi.

Historie 

Od 1. století n. l. zde existovalo samostatné království, které zaniklo v roce 510, když jej dobyli Sásánovci. Albánci v této době byli pod silným kulturním vlivem sousední Arménie, od které převzali (podle Fausta Byzantského) křesťanství, písmo a jazyk. Arménská církev také kontrolovala albánskou církevní organizaci.

Pro toto úzké spojení s Arménií byly dějiny Arménie a kavkazské Albánie spojeny. V roce 628 založil byzantský císař pravděpodobně arménského původu Herakleios království kavkazské Albánie a ustanovil v něm za vládce dynastii Mihranovců, která zde vládla i později pod kontrolou chalífů až do roku 821, kdy tento stát definitivně zaniká.

Významným dějepiscem tohoto království byl Movses Kalankatuaci neboli Dasxuranci (10. století), který napsal Dějiny kavkazských Albánců.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

Zaniklé státy Asie
Dějiny Arménie
Pravěk a starověk na území Ázerbájdžánu
Kavkaz
Droid

Droid je ve sci-fi literatuře označení pro inteligentního robota se schopností se přemisťovat. Název je odvozen od slova android , což je humanoidní typ inteligentního robota (týká se vzhledu – podobný člověku), droid však nemusí být nutně humanoid. Zato i droid má značně autonomní vlastní umělou inteligenci, ba i uvědomění sebe sama a vlastní vůli. Pro svět Star Wars vytvořil droidy pracovník speciálních efektů John Stears a na slovo droid má registrovanou ochranou známku společnost Lucasfilm Ltd.

První použití 
Termín droid se poprvé objevil v roce 1952 v sci-fi povídce autorky Mari Wolfové "Roboti světa! Povstaňte!", publikované v "If Worlds of Science Fiction", červenec 1952. Napsala: "Jack zavrtěl hlavou. "To je šílené. Rojí se po celém Carron City. Zastavují roboty na ulicích -- domácí roboty, komerční droidy, prostě všechny."

Star Wars 
V sérii Star Wars se objevuje rozmanitá škála droidů, kteří plní různé úkoly. Humanoidní robot C-3PO je "protokolární droid", který se specializuje na překlad, etiketu a místní zvyklosti; R2-D2 a BB-8 jsou příkladem "astromech droida", což jsou "údržbářští roboti obecně používaní pro údržbu a opravy hvězdných lodí a odvozené technologie"; a HK-47 je příklad humanoidního vojenského robota, který je sestrojen jako násilný zabiják.

Příklady droidů 
Naše technologie ještě k samostatné uvědomělé umělé inteligenci nedospěla, příklady droidů jsou tedy jen fiktivní.

 Příklady nejznámějších astromech droidů jsou R2-D2, BB-8 a android C-3PO ve Star Wars, příkladem tamějšího bojového droida je Vulture droid.
 Jiným příkladem droida schopného měnit si své cíle je WALL-E.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

-
Fiktivní technologie
Fiktivní roboti
Deprese (rozcestník)

Deprese (z latinského deprimere, utlačovat, umlčovat < de + primere, dolů + tlačit) je pojem označující obecně pokles.

 deprese – v psychiatrii dlouhotrvající porucha psychiky projevující se pokleslou náladou
 deprese (meteorologie) – v meteorologii obvykle označuje tlakovou níži neboli cyklónu
 deprese, sníženina – v geografii a geomorfologii označuje vhloubený povrchový tvar
 deprese (ekonomie) – v ekonomii velký úpadek
 kapilární elevace a deprese – ve fyzice
 záporný náměr – ve vojenství

Externí odkazy
306. stíhací peruť

306. stíhací peruť Královského letectva, též 306. (polská) stíhací peruť či (pro polské letectvo) 306 dywizjon myśliwski Toruński byla založena 28. srpna 1940 jako třetí stíhací peruť exilového polského letectva ve Velké Británii. Její aktivita na konci roku 1940 nebyla příliš vysoká, piloti většinou prováděli pouze hlídkové lety při střežení námořních konvojů. Její hlavní činností v dalším průběhu druhé světové války byly útoky na cíle v okupované západní Evropě.

Výzbroj jednotky se vyvíjela od původního typu Hawker Hurricane Mk.I a Mk.II, přes typy Spitfire Mk.II, Spitfire Mk.V až po Spitfire Mk.IX a na konci války pak typ Mustang Mk.III. Peruť působila ještě po válce krátkou dobu v rámci Královského letectva, oficiálně byla rozpuštěna 6. ledna 1947.

Největší osobností 306. stíhací perutě byl nejúspěšnější polský stíhač Stanisław Skalski, skutečné letecké eso. Skalski ale u jednotky nepůsobil po celou válku.

Neoficiálním znakem perutě byl bílý, zlatě lemovaný kosočtverec se stylizovanou divokou kachnou a medvědem, znak původní předválečné toruňské stíhací perutě polského letectva.

Polské letectvo ve Velké Británii disponovalo následujícími stíhacími perutěmi: 302. stíhací peruť, 303. stíhací peruť, 306. stíhací peruť, 307. stíhací peruť, 308. stíhací peruť, 309. stíhací peruť, 315. stíhací peruť, 316. stíhací peruť a 317. stíhací peruť.

Externí odkazy 
 
 http://www.topsid.com/index.php?war=polsko&unit=stanislawskalski

Polské perutě v RAF
Hlava (rozcestník)

Hlava má více významů:

 hlava – v anatomii vrchní či přední část těla, která obsahuje mozek, ústa a další smyslové orgány 
 lidská hlava 
 V rozsáhlejších dokumentech (například některých zákonech) se jako hlavy označují hlavní části, český překlad slova kapitola
 odvozené slovo podobného významu je pak záhlaví

politika
 Česká hlava, nejvyšší české vědecké vyznamenání
 hlava státu
 hlava vlády, šéf exekutivy sátu

technika
 Obecně svrchní část nějakého předmětu respektive technické části:
 hlava válce
 hlava motoru
 hlava hřebíku, nýtu, šroubu 
 hlava sekery, kladiva či palice
 armaturní hlava – vydělená ovládací část rozvodu páry u parních kotlů
 hlava (záznamová technika)
 mazací hlava, čtecí hlava, záznamová hlava
 přeneseně z minulého významu se hlava používá jako část adresy sektoru určující kolikátá hlava disku může daný sektor číst – viz článek Cylindr-Hlava-Sektor
 hlavová stanice – železniční stanice, odkud vlaky odjíždějí stejným směrem jako přijely 
 komínová hlava – část komínu nad střechou

stavebnictví
 kočičí hlavy – dlažební kostka z křemence 

astronomie
 mlhovina Koňská hlava – temná mlhovina v souhvězdí Orionu

heraldika
 hlava štítu – heroldské znamení v horní části štítu

numismatika
 hlava – lidové pojmenování pro lícovou část mince (častěji užíván výraz panna).

místopisný název
 Barania hlava – přírodní rezervace v okrese Banská Bystrica
 Dračia hlava – věže v dlouhém Dračím hřebeni ve Vysokých Tatrách
 Hlava (Brdská vrchovina) – vrchol v Brdech, jihovýchodně od Strašic v okrese Rokycany
 Kamenná Hlava – zaniklá šumavská osada v okrese Prachatice,
 Kobylí hlava – přírodní rezervace u obce Hluk v okrese Uherské Hradiště
 Kobylí hlava (Jizerská tabule)
 Kobylí hlava (Příhrazské skály) – samostatná skalní věž
 Kobylí Hlava – část města Golčův Jeníkov
 Kočičí hlava (České středohoří) – vrch v Českém středohoří
 Ptačí hlava – poloostrov v severozápadní části ostrova Nová Guinea

příjmení 
 Hlava (příjmení) – české příjmení
 Jaroslav Hlava (1855–1924) – český lékař, patologický anatom
 Hlavův ústav
 Jiří Hlava (1945–2021) –  český jazzový trumpetista
 Lukáš Hlava (* 1984) – český skokan na lyžích
 Pavel Hlava – český amatérský kameraman
 Pavel Hlava (sklář) (1924–2003) – významný český sklářský výtvarník

umění
 Hlava (film) – americká filmová komedie z roku 1968
 Hlava XXII – český titul románu od Josepha Hellera 
 Mazací hlava – americký surrealistický hororový film

Související články 
 Hlavice
 Hlávka

Externí odkazy
Arménština

Arménština je jazyk arménského národa. Hovoří jím Arméni jak ve své domovině, tak v rozsáhlé diaspoře. Patří mezi satemovou skupinu indoevropských jazyků. Hovoří se jí alespoň od 6. století př. n. l., první dokumenty v klasickém jazyce (grabar) jsou však až z doby po zavedení arménského písma na začátku 5. století zásluhou Mesropa Maštoce. Grabar, který se dodnes používá jako církevní a liturgický jazyk arménských křesťanů, se v průběhu staletí vyvíjel, až vznikl tzv. „laický“ jazyk (ašcharhabar). Když pomineme početné dialekty, existují dnes dvě základní varianty moderní arménštiny, jak literární, tak mluvené:
 západní větev, užívaná v diasporních komunitách blízkovýchodního původu
 východní větev, která je oficiálním jazykem Arménské republiky a hovoří se jí i v Íránu a v zemích bývalého SSSR.

Příklady

Číslovky

Užitečné fráze

Vzorový text

Externí odkazy 

 
 

 
Klasické indoevropské jazyky
Jazyky Arménie
Živé jazyky
Jazyky Asie
Enlil

Enlil – sumersky i akkadsky, akkadsky také Ellil, řecky Illionos. Sumersko-akkadský bůh; druhý nejvyšší bůh. Vzhledem k tomu, že An (nejvyšší bůh) byl neaktivní, vystupoval Enlil prakticky jako nejvyšší bůh.

Enlil byl držitelem tabulek osudu, čímž osud určoval, tato funkce patřila z hlediska tehdejších představ k jedné z nejzákladnějších, neboť mohl určovat nejen osudy lidí a bohů, ale i neživých věcí. Dále byl pán větru, předsedal radě bohů. 

Jeho vystupování vůči lidem bylo často tvrdé, lze říci, že nepatřil k bohům, kteří měli lidi v přílišné lásce. Jeho tresty a názory často tlumila jeho žena Ninlil popřípadě Enki.

V Babylóně tyto funkce z velké části převzal bůh Marduk.

Rodinné poměry 
 Otec: An, jindy též Enki
 Matka: Ninki
 manželka: Ninlil
 Bratr: Enki
 děti: Iškur
 Namtar (s Ereškigal)
 Nanna – též Su’en (s Ninlil)
 Nergal (s Ninlil)
 Ningirsu
 Ninurta
 Ninazu (s Ninlil)
 Enbilulu – (s Ninlil)

Symboly 
Jeho symbolem byla rohatá tiára, se kterou bývá zobrazován. Jeho posvátným číslem bylo číslo „50“, pravděpodobně proto dostal Marduk v eposu Enúma eliš (tento epos byl napsán jako zdůvodnění Enlilova sesazení z postu nejvyššího boha), právě padesát jmen. 
Za posla a rádce bývá zpravidla označován Nusku (někdy i jeho syn).

Mýty 
 Enlil a Ninlil – mýtus zachovaný v několika opisech o 154 řádcích. Ninlil byla mladá, matka ji radila, ať nechodí na jedno místo k řece, aby ji Enlil neoplodnil a neutekl, ona tam chodí Enlil se jí po kratší zápletce znásilní a poté ji opustí. Mezitím je padesáti bohy prohlášen za nečistého (pravděpodobně za znásilnění Ninlil) a musí (pravděpodobně) odejít do podsvětí (není tak úplně jasné, co tam měl dělat). Ninlil ho šla hledat, nejprve se zapírá, ale když zjistí, že je s ním těhotná milují se znovu a zplodí Nergala, jelikož Enlil jde do podsvětí, opět Ninlil opouští a Ninlil jde za ním, cestou se různě setkávají a zplodí ještě Ninzua a Enbilula. Tím, že ho Ninlil následovala až do podsvětí je očištěn a může se i s těhotnou Ninlil (těhotná je tak, že později porodí pouze boha Nanna) vrátit zpět. Bozi Ninzu, Enbilulu a Nergal jsou stvořeni, aby se mohli (těhotná Ninlil a Enlil) vrátit zpět. Ninzu, Enbilulu a Nergal zůstávají v podsvětí (většinou).
 Zpěv o motyce – zde je Enlil považován za organizátora světa a člověka
 Epos o Atrachasísovi – Enlil chce vyhubit lidstvo nejprve morem a poté (když to morem nevyjde) potopou
 Epos o Gilgamešovi – zde odsoudil Enkidua k smrti
 Enlil a Sud – zachovaný v několika opisech, obsahuje 175 řádků.

Reference

Související články 
 Sumer
 Sumersko-akkadská mytologie
 Sumersko-akkadská literatura

Externí odkazy 
 
 anglicky – mýty spojené s Enlilem  
 Enlil a Ninlil; Enlil a Sud – výběr mezi akkadštinou a angličtinou 
 Další mýty – výběr mezi akkadštinou a angličtinou , , 

Sumersko-akkadští bohové
Sumerská mytologie
Arménské písmo

Arménské písmo ( – Hayoc' grer) bylo vytvořeno Mesropem Maštocem kolem roku 405, aby bylo možné napsat arménský překlad Bible. Původ písmen není zcela jistý, ale s největší pravděpodobností vycházel z abecedy řecké. Ačkoli oba dnešní dialekty arménštiny, západní i východní, používají stejnou abecedu, výslovnost některých písmen je odlišná.

Během let se změnilo nejen pořadí jednotlivých písmen, ale i jejich počet. Nejvíce nových písmen bylo přijato během středověku, a to kvůli tomu, aby se jimi mohly vyjádřit cizí hlásky. Znaky se používaly i na zápis arménských číslic. Arménským písmem píše, nebo psalo několik dalších jazyků (například kurdština během sovětské éry, nebo lomavrenština).

Související články 
 Písmo
 Arménština
 Arménské číslice
 Gruzínské písmo

Externí odkazy 
 

Písma
Písmo
Arménština
Jan Čapek

Jan Čapek je jméno několika osobností:

 Jan Čapek ze Sán  († po 1445) – husitský polní velitel a vůdce sirotků
 Jan Čapek (táborita) (14. – 15. stol.) – český spisovatel a kněz, spoluzakladatel táboritů
 Jan Vratislav Čapek (1842–1909) – českoamerický novinář a spisovatel
 Jan Čapek (legionář) (1876–1918) – spoluzakladatel čs. legií v Itálii
 Jan Čapek (teolog) (* 1934) – český evangelický farář a teolog
 Jan Čapek (designér)
 Jan Čapek (právník) – meziválečný brněnský advokát, prezident Moravské advokátní komory
 John Capek (* 1946) – australský hudební skladatel a klávesista českého původu
Jan Čapek (legionář)

Poručík i.m. Jan Čapek (17. června 1876, Michle u Prahy – 17. června 1918 na Piavě) byl československý legionář.

Život 
Před 1. světovou válkou pracoval jako rukavičkářský dělník a pak důlní dozorce v Orlové ve Slezsku. Byl členem Sokola.

Během války se dostal do italského zajetí. V roce 1917 spoluzaložil v zajateckém táboře Santa Maria Capus Veter Československý dobrovolnický sbor, který měl za úkol prosazovat myšlenku vzniku a nasazení samostatného československého vojska v Itálii.

Tento sbor měl strukturu vojenské organizace. Italové ale měli obavy, že po československých legiích by se s podobnými požadavky ozvali i Jihoslované, kteří by mohli získat zásluhy o vítězství, čímž by byly ohroženy italské požadavky na získání Dalmácie. Proto Čapek a ČNR v čele s T. G. Masarykem usilovali, aby byl po dohodě s vedením České národní rady využit tento sbor jako pracovní jednotka.

Na podzim 1917 utrpěli Italové těžké ztráty, což vedlo Italy k povolení československých průzkumných jednotek. Navíc přicházely zprávy o úspěších ruských legií. To nakonec vedlo k vytvoření československé divize. Ta byla nasazena v bojích na Piavě, které přinesly potvrzení kvalit českých vojáků. Během bojů, dne 17. června 1918, v den svých narozenin, Jan Čapek padl.

Posmrtné uznání 
Jeho ostatky byly převezeny 2. července 1922 do Prahy a pak pohřbeny na hřbitově v Orlové, v Pomníku padlým za Těšínsko. Pomník je evidován v Centrální evidenci válečných hrobů vedené ministerstvem obrany.

34. pěší pluk byl nazván plukem „Střelce Jana Čapka“ na jeho paměť.

V Českých Budějovicích byla po něm pojmenována ulice.

Povýšení a medaile 
Janu Čapkovi byla posmrtně udělena hodnost poručíka a italská stříbrná medaile Za statečnost.

Pamětní deska v Čapkově ulici 
Dne 12. června 1926 byla na domě čp.176 v Čapkově ulici 5 v Praze 4 Michli slavnostně odhalena (veřejně přístupná) bronzová pamětní deska s bustou a s textem: „Jan Čapek vzorný Sokol, organisátor italských legií narodil se v tomto domě 17 VI.1876. Padl u Fossalty dne 17 VI.1918“. Autorem díla je akademický sochař Jaroslav Hruška.

Odkazy

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
 Poručík in memoriam Jan Čapek – přetisk na valka.cz, článek původně vyšel ve čtrnáctideníku A-report 1/2004, str. 35, připravil -ma- (zde ve formátu PDF)
 

Českoslovenští legionáři v Itálii
Oběti první světové války
Členové Sokola
Narození 17. června
Narození v roce 1876
Narození v Michli
Úmrtí 17. června
Úmrtí v roce 1918
Úmrtí v Itálii
Muži
Anzu

Anzu (sumersky též Imdugud; akkadsky Anzú, Zú), byl zoomorfní (přírodní) démon v sumerské a akkadské mytologii, který se objevil již ve 4. tis. př. n. l. v Uruku, od 26. stol. př. n. l. se používá jméno Anzu.

Většinou byl zobrazován jako orel s lví hlavou a roztaženými křídly, ve spárech drží jeleny (zřídka i jiná divoká zvířata). Jeho prvotní role byla kladná, jelikož žil v dalekých horách a lesích, pomáhal najít cestu zbloudilým lidem, byl ochráncem města Lagaš, vzorně se staral o své děti, atp. Kolem roku 3000 př. n. l. se pohled na Anzua mění a stává se zlým démonickým zvířetem, tuto změnu nám žádný nalezený mýtus neobjasňuje a neexistují na ni ani nějaké seriózní teorie.

Podle Mýtu o Anzuovi ukradl Enlilovi (zde již Enlil nevystupuje jako jeho otec) tabulky osudu a odletěl s nimi do hor, to způsobilo porušení božského řádu na zemi. Bohové se proto na radě usnesli na tom, že je nutno Anzua zničit. Jelikož však pomocí těchto tabulek odvracel útoky bohů, odmítli někteří bohové na Anzua útočit. Nakonec se bohové Ningursua a Adada spojili sedmi větry a Anzua porazili. Nevíme jak, protože konec mýtu se nezachoval, každopádně je jisté, že byl poražen.

Jeho otec byl v kladném pojetí: Enlil

Dinosaurus tohoto jména 
V březnu 2014 byl popsán nový svrchnokřídový oviraptorosaur ze souvrství Hell Creek, který dostal rodové jméno Anzu.

Mýty 
 Mýtus o Anzuovi
 Epos o Gilgamešovi

Související články 
 Sumersko-akkadská literatura
 Sumersko-akkadská mytologie
 Epos o Gilgamešovi
 Fénix
 Feng-chuang
 Benu
 Rarog
 Pták Ohnivák

Externí odkazy 
 

Sumersko-akkadští démoni
Mytičtí ptáci
Bitva o Tangu

Bitva o Tangu byl vojenský konflikt mezi Velkou Británií a Německým císařstvím během první světové války. Odehrála se mezi 2. a 4. listopadem 1914 v oblasti východoafrického přístavu Tanga v dnešní Tanzanii.
 
Obojživelná operace, která měla obsadit centrum německé správy v Německé východní Africe a ukončit válku v této oblasti, skončila naprostou katastrofou, když německý velitel Paul von Lettow-Vorbeck smetl téměř osmkrát silnější britské jednotky zpět do moře a zmocnil se kořisti, která mu umožnila vést boj po celý zbytek války a poutat tak na sebe mnohonásobně početnější síly Dohody.

Bitva představovala jednu z nejostudnějších porážek vojsk Dohody za celou první světovou válku a je často uváděna jako vzorový příklad toho, jak se věci nemají dělat, od výběru jednotek až po konkrétní chyby velitelů. Geoffrey Regan začlenil popis jednání britské strany při plánování a provedení operace jako obzvlášť otřesný příklad diletantismu do své Guinnessovy knihy válečných omylů.

Před bitvou 
Od srpna 1914 existoval válečný stav mezi Německem a Velkou Británií, který se navzdory neutralitě Konga (Berlínská konference) rozšířil do kolonií. Nepřátelství mezi koloniálními silami v Keni a německé východní Africe bylo zpočátku omezeno na menší pohraniční bitvy, protože obě strany byly vojensky slabé.

Nasazené síly a ztráty 
Velká Británie v boji nasadila 8000 vojáků, převážně Indů, Paul von Lettow-Vorbeck asi 1100 mužů, převážně askaríjů. Britské ztráty činily asi 360 mrtvých a 490 těžce raněných, německé 61 mrtvých a 81 zraněných. Do německých rukou padly stovky pušek, desítky kulometů a asi 600 000 nábojů.

Literatura

Externí odkazy 
 

Bitvy Německa během první světové války
Bitvy Spojeného království během první světové války
Bitvy Tanzanie během první světové války
Bitvy roku 1914
bitva o Tangu