alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
O

O je 15. písmeno latinské abecedy. O je samohláska.

 V biochemii je O symbol pro aminokyselinu pyrolysin.
 V češtině je o předložka – viz heslo o ve Wikislovníku.
 V chemii
 O je značka kyslíku.
 názvoslovná předpona o- (ortho) označuje sousední polohy (1,2) benzenoidního cyklu
 V informatice se používá O na porovnávání rychlostí růstu funkcí v rámci asymptotické složitosti.
 V kinematografii je O název amerického filmu z roku 2001.
 V matematice
 𝕆 obvykle označuje množinu oktonionů.
 o někdy označuje nulový vektor.
 Óčko je název české televizní hudební stanice.
 V astronomii je O označení jedné ze spektrálních tříd hvězd.
 V literatuře je Příběh O autorky Pauline Réage jednou z nejznámějších knih, zabývajících se sadomasochismem.

Související články 

 0 (nula)
 ° (stupeň)
 ∅ (prázdná množina)
 ů (u s kroužkem)

Externí odkazy
Alpinismus

Alpinismus je druh horolezectví provozovaný v horách. Název pochází ze jména horstva Alp, kde klasické horolezectví vzniklo, ale s rozšířením horolezectví se význam rozšířil na stejnou činnost v libovolných horách.

Alpinismus zahrnuje široké spektrum činností v horách – lezení skalních cest překonávaných volným lezením, technické lezení po umělých pomůckách, výstupy ve sněhu, ledu a po ledovcích, pohyb na lyžích (skialpinismus), pěší přechody. Spojujícím prvkem je horský terén velehorského rázu.

Externí odkazy 
 
 

Horolezectví
Pobyt v přírodě

sv:Klättring#Alpin klättring
1414



Události 
České země
 11. října – Jan Hus se vydává na cestu do Kostnice na koncil. Do města dorazil 3. listopadu.
 morová epidemie na českém území

Svět
 16. listopadu – zahájen koncil v Kostnici, který má vyřešit problém v katolické církvi – trojpapežství

Probíhající události 
 1405–1433: Plavby Čeng Chea
 1406–1428: Čínsko-vietnamská válka

Narození 
 21. července – Sixtus IV., papež († 1484)
 9. listopadu – Albrecht III. Achilles, braniborský kurfiřt, markrabě braniborsko-ansbašský a braniborsko-kulmbašský, krosenský kníže a slezský zemský hejtman († 1486)
 Anna Brunšvicko-Grubenhagensko-Einbecká, bavorská vévodkyně († 4. dubna 1474) 
 Giovanni Conti, italský kardinál († 1493)

Úmrtí 
Česko
 11. října – Stanislav ze Znojma, český filozof a teolog, mistr Univerzity Karlovy, stoupenec anglického reformátora Jana Viklefa (* asi 1351)

Svět
 leden – Devlet Hatun, manželka osmanského sultána Bajezida I. a matka sultána Mehmeda I. (* ?) 
1. března – Viridis Visconti, rakouská vévodkyně (* asi 1350)
 10. června – Beatrix Norimberská, vévodkyně rakouská, štýrská a korutanská a hraběnka tyrolská (* ok. 1360)
 6. srpna – Ladislav I. Neapolský, neapolský král (* červenec 1376)
 ? – Teodor Koriatovič, kníže Podolí (* 1331)

Hlavy státu 
 České království – Václav IV.
 Svatá říše římská – Zikmund Lucemburský
 Papež –
 Anglické království – Jindřich V.
 Francouzské království – Karel VI.
 Polské království – Vladislav II. Jagello
 Uherské království – Zikmund Lucemburský
 Byzantská říše – Manuel II. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
15. století
Režisér

Režisér je tvořivý umělec syntetizující jednotlivé složky a prvky dramatické struktury do ideově a stylově jednotného, celistvého díla (divadelního, filmového, televizního, rozhlasového). Jde o vedoucí osobnost týmu uměleckých pracovníků ve všech dramatických uměních. Osoba režiséra se může překrývat s osobou autora námětu díla, na kterém pracuje. Funkce i práce režiséra se označuje jako režie.

Odvětví režisérů

Filmový režisér
Divadelní režisér
Televizní režisér
Hudební režisér
Dabingový režisér
Rozhlasový režisér

Reference

Související články

Filmový režisér
Režie
Kinematografie
Divadlo

Externí odkazy
 
 
 

 
Umělecké profese
Filmové profese
Režie

Režie (z franc. régie, samostatné a odpovědné vedení, z lat. regere, panovat, vládnout) je umělecká tvůrčí činnost ve filmové, divadelní, rozhlasové nebo televizní tvorbě, která spočívá v celkové organizaci filmového (jevištního atd.) dění, v konzistentní interpretaci scénáře či adaptovaného díla, v jeho inscenaci a zprostředkování jeho myšlenky divákovi. Člověk vykonávající tuto činnost je režisér, který zejména ve filmu platí za hlavního autora díla.

Filmový režisér a jeho štáb 
Ve filmové tvorbě je režisér součástí hlavního výrobního štábu a současně vedoucí tzv. podštábu režiséra, do kterého spadá pomocný režisér, asistent režie, popř. praktikant režie, skriptka, kostymér, kostýmní výtvarník a fotograf. Tito členové štábu jsou současně jeho přímými podřízenými. Nadřízeným režiséra je vedoucí výrobního štábu, ale jen v ekonomických a technických otázkách realizace, kdežto umělecké stránky díla jsou plně v kompetenci režiséra.

Režisér se práce na filmu (televizní/rozhlasové hře) účastní od prvního dne přípravných prací přes výběr herců a prostředí a přes vlastní natáčení a montáž až do schválení díla (u klasického filmu typicky na dvou pásech) a předání všech podkladů objednavateli díla nebo do filmových laboratoří.

Další významy slova 
 Pojmem režie se také označuje oddělená místnost, kde režisér sedí například při řízení (režírování) přímého televizního či rozhlasového přenosu nebo vícekamerového záznamu. Totéž platí i pro pracoviště zvukařů v nahrávacích studiích (zvuková režie) nebo při ozvučování velkých společenských prostor.

 Termín režie se používá v oboru televizní techniky i pro samostatné (například přenosné) zařízení pro živý střih videa a zvuku. Lze na něm zpravidla i s možností použití jednoduchých obrazových triků kompletně odbavit televizní přenos z několika kamer či záznamových zařízení.

 O událostech veřejného a politického života se říká, že jsou režírované nebo "v něčí režii", když se předpokládá, že je naplánoval a řídí někdo, koho pak není na scéně vidět.

Významní režiséři

Odkazy

Reference

Související články 
 Režisér
 Filmová produkce
 Seznam českých režisérů a režisérek

Filmové profese
Divadlo
Milimetr

Milimetr je jednotka délky, značí se mm. Jeden milimetr je tisícina metru: 1 mm = 0,001 m.

Udávání rozměrů v milimetrech je běžné například ve strojnictví. V milimetrech za určitou dobu se také udává množství srážek v meteorologii. Jeden milimetr srážek znamená, že na každý metr čtverečný napršel jeden litr srážek (neboť 1 mm × 1 m² = 0,001 m³ = 1 l).

Odkazy

Související články 
 Řádová velikost (délka)

Externí odkazy 
 

Jednotky délky
Soustava SI
Subatomární částice

Subatomární částice je dříve používané označení skupiny částic menších než atom.

Mezi subatomární částice patří například
 elektrony tvořící elektronový obal atomu
 nukleony tvořící atomové jádro
 protony
 neutrony

Pojem nebyl přesně vymezený, zpravidla se mezi ně počítaly pouze částice hmoty, tj.:
 baryony,
 mezony,
 leptony,
a z principu by sem patřily i nově objevené exotické
 tetrakvarky,
 pentakvarky,
 hexakvarky;
z částic polí se mezi ně zpravidla řadil foton.

Po prokázání kvarkové struktury hadronů se pak tato nižší hierarchická úroveň – kvarky – nazývala „subelementární“ částice.

Ve fyzice se dnes, kdy je známo víc o kvantové podstatě interakcí, označení „subatomární částice“ ani „subelementární částice“ příliš nepoužívá, častější je pojem elementární částice pro polní částice i částice hmoty obou hierarchických úrovní (i přes problematičnost přívlastku elementární pro částice složené z kvarků).
Používá se i pouhé zkrácené „částice“, když je z kontextu zřejmé, co se tím myslí.

Poznámky

Reference

Související články 
 Elementární částice
 Kvarky
 Leptony

Externí odkazy 
 

Fyzika částic
P

P je 16. písmeno latinské abecedy. Stejně zapisovaný znak Р v cyrilici odpovídá písmenu R v latince.

 V gramatice
 p. je zkratka výrazu „pan“, „pán“ (pro „paní“ se užívá zkratka pí, bez tečky).
 p. je zkratka slova pod v názvech obcí („Bělá p. Bezdězem“, „Třebechovice p. Orebem“, „Stráž p. Ralskem“ aj.).
 Ve fyzice
 P0 je značka příkonu
 p je značka tlaku.
 p je značka hybnosti.
 P je značka výkonu.
 P je značka elektrické polarizace.
 p je označení pro proton (někdy též p+, zatímco p− označuje jeho antičástici antiproton).
 p je označení kvantových stavů s orbitálním momentem hybnosti (resp. vedlejším kvantovým číslem) l=1;
 odtud p je označení atomového orbitalu odpovídajícího l=1;
 V soustavě SI
 P je značka předpony soustavy SI pro 1015, peta.
 p je značka předpony soustavy SI pro 10−12, piko.
 Jako označení měny je p označením britské pence (např. 25p).
 V logice se p používá jako proměnná pro nějaký predikát.
 V matematice
 pomocí P nebo p se označuje pravděpodobnost nějakého jevu.
 ve statistice se p nebo p-value používá k označení pravděpodobnosti při testování hypotéz, znamená nejnižší možnou hladinu významnosti, při které lze ještě zamítnout nulovou hypotézu.
 ℙ označuje množinu všech prvočísel.
 V informatice je P označení pro třídu složitosti obsahující problémy řešitelné v polynomiálním čase na deterministickém Turingově stroji.
 V chemii
 P je značka fosforu.
 p je název orbitalu a s ním spojené skupiny prvků v periodické tabulce.
 názvoslovná předpona p- (para) označující protilehlé polohy (1,4) benzenoidního cyklu 
 V biochemii je P označení aminokyseliny prolin.
 V biblistice označuje tzv. Kněžský kodex, jeden z pramenů Pentateuchu.
 Ve spojení se značkou potvrzující kašrut znamená, že výrobek je košer pro svátek pesach.
 P. uváděné před jménem je označením katolického kněze (z latinského pater – otec).
 Ve výživě je P vitamín – viz vitamín P.
 V silniční dopravě označuje písmeno P parkoviště.
 P je mezinárodní poznávací značka Portugalska.
 Na registrační značce P značí Plzeňský kraj.
 V šachu se p někdy používá pro označení pěšce.
 V jazycích (X)HTML je <p> element pro vyznačení odstavce.
 V typografii je P v kroužku ℗ označení pro autorská práva výkonného umělce u hudebního díla.
 Při čištění textilu je P v kroužku Ⓟ označení pro tzv. suché čištění.
 Ve slangu P (péčko) může označovat
 drogu pervitin (perník).
 pornografický film, časopis apod.

V arménském písmu písmenu P odpovídá písmeno Պ (պ) (dle české výslovnosti bez přídechu) nebo písmeno Փ (փ) (dle anglické výslovnosti s přídechem).

Externí odkazy
Wattův odstředivý regulátor

Wattův odstředivý regulátor se používá ke stabilizaci otáček parního stroje. Byl zaveden v roce 1788 Jamesem Wattem. Skládá se ze dvou závaží, která rotují a jsou poháněna strojem, jehož otáčky mají být regulovány. Čím rychleji tato závaží rotují, tím větší je vlivem odstředivé síly jejich výchylka od svislé osy rotace. Uvedené vychýlení je nad jejich ukotvením převedeno na svislý pohyb, který je dále pákou a táhlem převeden k ventilu přivádějícímu páru ke stroji. Je tak realizována mechanická záporná zpětná vazba, která dovoluje působením poměrně malých sil regulovat velmi výkonný stroj.

Odkazy

Související články 
 regulátor vrtule

Externí odkazy 
 

Parní stroj
Akční členy
James Watt
Dvojčinný parní stroj

Dvojčinný parní stroj je takový parní stroj, u něhož pára koná práci na obou stranách pístu. 

Pomocí  šoupátka je tlaková pára střídavě přiváděna před píst i za píst pracovního válce.  Je tak možné, aby píst vyvíjel tah, či tlak na ojnici při pohybu oběma směry. Stroj se tak chová jako jednočinný stroj o dvojnásobném počtu válců. Proti jednočinnému stroji je sice třeba zajistit utěsnění pístové tyče pomocí ucpávky a složitější šoupátko, ale za to je získán dvojnásobný výkon na stejný objem válce a pravidelnější chod.

Dvojčinný parní stroj vynalezl James Watt.

Parní stroj
James Watt
Stabilní parní stroj

Stabilní (nebo také stacionární) parní stroj je umístěný na jednom místě, obvykle v budově či místnosti, zvané strojovna, s níž je pevně spojen.

Bývá tvořen tzv. fremou, což je rám stroje, která bývá usazena na vyzděném nebo vybetonovaném soklu.
Stroj se skládá z tepelně odizolovaného válce, křižáku, který bývá tvořen litinovým odlitkem a přírubou pevně připojený k válci, a setrvačníkem, jehož ložiska jsou též pevně ukotvena k betonovým základům.

Pokud nemá jednu určitou funkci (například pohon generátoru, těžního stroje, čerpadla), je jeho mechanická práce obvykle rozváděna do okolí transmisemi.

Parních strojů tohoto typu se dochovalo poměrně velké množství, je možno je vidět například v muzeích, vzniklých z původních provozů. Často se k nim ale bohužel nedochovaly parní kotle, protože po ukončení provozu byl stroj sice ponechán ale kotelna byla většinou přestavěna k jinému účelu. Dochovalé stroje v dobrém technickém stavu jsou při ukázkách poháněny stlačeným vzduchem z kompresoru. V Čechách jsou zachovalé velké stacionární parní stroje jako exponáty v hornickém muzeu v Příbrami nebo v Ekotechnickém muzeu v Praze - Bubenči. V druhém jmenovaném lze nalézt též původní kompletní kotelnu i s parními kotly. Jejich dobrý stav umožňuje příležitostný ukázkový provoz.

Související články 
 Parní stroj

Externí odkazy 
 

Parní stroj
Parník

Parník je loď poháněná parním strojem či parní turbínou. Nejznámější podobou parníku z minulosti je kolesový parník. Šroubové parníky byly pak ve velkém stavěny od 19. až do poloviny 20. století. První parník sestrojil Robert Fulton roku 1803.

V současné době je tímto slovem neodborně označována i motorová loď pro hromadnou dopravu osob.

Parníky v Česku 

Parníky brázdily od 19. století i vody Vltavy a Labe, z Prahy po Vltavě na Slapskou přehradu nebo po Labi od saských Drážďan přes Děčín, Litoměřice a Mělník a po Vltavě až po Prahu. V některých úsecích (například jižně od Prahy) měly původně i nemalý dopravní význam, protože podél řek vedlo méně silnic a železnic.

Jedním z prvních, kdo experimentoval s paroplavebními pokusy byl Josef Božek, který předvedl skutečnou paroloď v Praze ve Stromovce 1. června 1817. K praktickému využití parníků ale došlo až o dvě desetiletí později. Nemalou měrou k tomu přispělo odstranění četných cel, které do té doby značně komplikovala a zdržovala plavbu po Labi. Toto uvolnění plavby na lodi posléze využila skupina pražských podnikatelů a v květnu 1822 byla založena Pražská plavební společnost, později přejmenovanou na Pražskou společnost pro plavbu parní a plachetní.

První český parník Bohemia byl na vodu spuštěn v roce 1841. Pravidelnou plavbu provozoval na Labi mezi Obřístvím a Drážďanami.

V roce 1865 byla založena Pražská společnost pro paroplavbu na řece Vltavě, důležitou roli v tomto sehrál pozdější primátor František Dittrich. Prvním parníkem, který byl po udělení koncese císařem Františkem spuštěn na vodu, byl parník Praha – Prag. I přes ekonomické problémy v roce 1866 v době prusko-rakouské války se společnosti dařilo velmi dobře a koncem století se flotila parníků značně rozrostla. V roce 1921 už čítala 8 velkých a 2 menší kolesové parníky, 13 vrtulových parníků a 23 lodí s vlastním pohonem.

Parníky v kultuře 
Pražské parníky vstoupily i do české humoristické literatury knihou Budulínek a Matlafousek čili Vzpoura na parníku „Primátor Dittrich“, tentýž parník pak vystupoval ve filmu Vlasty Buriana Hrdinný kapitán Korkorán. Scénami na parníku končí i český film Jak utopit dr. Mráčka aneb Konec vodníků v Čechách.

Na transatlantických parnících se odehrává děj některých filmů, z nich nejznámější je Titanic z roku 1997.

Reference

Související články 

 Parní stroj
 Kolesový parník
 Parník Bohemia
 Zaoceánský parník
 Říční parník
 Saská paroplavba

Externí odkazy
Meteoroid

V kontextu pozorování meteorů je Mezinárodní meteorickou organizací za meteoroid považován jakýkoli objekt, který vyvolá meteor, bez ohledu na jeho velikost.

Podle aktuální definice IAU z roku 2017 je meteoroid pevný přírodní objekt o velikosti přibližně mezi 30 mikrometry a jedním metrem, který se pohybuje v meziplanetárním prostoru, nebo z meziplanetárního prostoru přilétá. Jde tedy o objekty ve sluneční soustavě, které jsou menší než asteroidy, ale větší než kosmický prach. V souvislosti s pokrokem v pozorovací technice byla v nové definici snížena horní hranice z předchozích 10 metrů. Tělesa menší než 30 mikrometrů vyzařují teplo natolik efektivně, že se při průletu atmosférou neroztaví. Pojem mikrometeoroid nově není používán.

Původ a pozorování 

Samotné meteoroidy obvykle není možné kvůli jejich malým rozměrům ve vesmíru pozorovat. Jestliže se však meteoroid střetne se Zemí, respektive vletí do její atmosféry, vyvolá světelný úkaz – meteor. Před vstupem do atmosféry Země bylo do února 2023 pozorováno pouze sedm meteoroidů.

Meteoroidy vznikají buď v důsledku rozpadu komet nebo při srážkách asteroidů. Při rozpadu komet vznikají pásy meteoroidů, které se pohybují po podobné dráze jako mateřská kometa. Pokud Země prochází takovýmto pásem, jsou pozorovány meteorické roje, které jakoby vycházejí z jednoho místa na obloze - radiantu (například Perseidy mají radiant v souhvězdí Persea). Počet meteorů v roji se pohybuje v desítkách za hodinu.

Střet se Zemí 
Malých meteoroidů (velikosti v řádu milimetrů) narazí do Země denně milióny. S meteoroidy o průměru 1 metru a více se Země střetává poměrně zřídka, přibližně jednou za den.
Při průměru větším než desítky centimetrů se meteoroid v atmosféře zcela nevypaří a dopadne na povrch Země jako meteorit.

Někdy se také stává, že tzv. tečný meteoroid jen proletí svrchními vrstvami atmosféry Země a opět se vrátí zpět do kosmického prostoru. V takovém případě obvykle nastanou z důvodu tavení materiálu při průletu změny ve struktuře povrchu meteoroidu, přičemž část hmoty se vypaří. Jeden takový průlet nastal 13. října 1990 nad územím Československa a Polska.

4. února 2011 proletěl v zatím nejkratší zaznamenané vzdálenosti od Země meteoroid 2011 CQ1. Ke střetu se Zemí nedošlo, za to vědci pozorovali doposud nejvýraznější změnu dráhy, o 60°.

Reference

Související články 
 Meteor
 Meteorit
 Meziplanetární hmota

Externí odkazy 
 
 

 
Sluneční soustava
Centimetr

Centimetr (značení cm) je jednotka délky v metrickém systému. Centimetr se rovná setině metru, centi totiž znamená v předponě soustavy SI jednu setinu. Je také součástí soustavy CGS.
 
Přestože pro mnoho fyzických veličin jsou nejčastěji používané jednotky s SI předponami pro 103 jako mili- nebo kilo-, centimetr zůstává stále praktickou jednotkou délky pro každodenní měření. Centimetr je přibližně stejně velký jako šířka průměrného nehtu průměrného dospělého člověka.

Převedení na jiné jednotky 
{|
|-
|rowspan=4 valign=top|1 centimetr
|= 10 milimetrů
|-
|= 0,01 metrů
|-
|= 0,393700787401574803149606299212598425196850 palců
|-
|  (Jeden palec je přesně 2,54 centimetrů)
|}

Unicode symboly 
Pro účely kompatibility s čínskými, japonskými a korejskými (CJK) znaky má Unicode symboly pro:
 Centimetr (㎝) – kód 339D
 Centimetr čtvereční (㎠) – kód 33A0
 Centimetr kubický (㎤) – kód 33A4
Používají se většinou pouze s východoasijskými fonty CJK s pevnou šířkou, protože mají stejnou velikost jako čínský znak.

Odkazy

Externí odkazy

Reference 

Jednotky délky
Soustava SI
Kilometr

Kilometr (označení km) je jednotka délky v metrické soustavě, která se rovná tisíc metrů.

Kilometr se jako jednotka délky používá zejména pro měření vzdálenosti v dopravě, vzdálenosti v rámci Země a v nejbližším vesmírném okolí. Je z něj odvozen kilometr za hodinu, běžně používaná jednotka rychlosti.

Odpovídající jednotka plochy je čtvereční kilometr (= milion čtverečních metrů) a odpovídající jednotka objemu je krychlový kilometr (= miliarda krychlových metrů).

Poměr k jiným jednotkám délky 
1 kilometr je roven:
 1 000 metrů (1 metr je roven 0,001 km)
 cca 0,621 (angloamerických) mílí (1 míle = 1,609344 km)
 cca 0,540 námořních mílí (1 NM = 1,852 km)
 cca 0,9374 verst (1 versta = 1,066781 km)
 cca 1 094 yardů (1 yrd = 0,0009144 km)
 cca 3 281 stop (1 stopa = 0,0003048 km)
1 světelný rok činí 9 460 730 472 580 km (cca 10 bilionů km)

Vztah k dalším násobkům metru 
Každá značka < znamená rozdíl jednoho řádu.

pikometr <<< nanometr <<< mikrometr <<< milimetr < centimetr < decimetr < metr < dekametr < hektametr < kilometr <<< megametr

Odkazy

Související články 
 Předpona soustavy SI
 Řádová velikost
 Kilometrovník

Externí odkazy 
 
 

Jednotky SI
Jednotky délky
Parní turbína

Parní turbína je turbína, točivý tepelný stroj, který převádí tlakovou a kinetickou energii páry, přicházející z generátoru páry, tj. parního kotle, na energii mechanického rotačního pohybu hřídele, osy stroje.
Parní turbína má vnější spalování. To znamená, že se palivo spaluje mimo motor.

Vynálezce 
Parní moderní turbínu vynalezl Charles Algernon Parsons v roce 1884. Postupně byla zdokonalována a spolu se spalovacím motorem ve dvacátém století postupně nahradila parní stroj, který předčí účinností.

Sestava 
Skládá se z jednoho, nebo několika postupně se zvětšujících lopatkových kol:
 nepohyblivá lopatková kola, která jsou součástí statoru stroje, se nazývají rozváděcí.
 pohyblivá, která jsou spojena s rotující osou (resp. jsou umístěna na hřídeli) stroje, se nazývají oběžná a spolu s hřídelí (osou) tvoří rotor.

Pro zvýšení účinnosti bývají obvykle velké parní turbíny rozděleny na několik stupňů, dílů – vysokotlaký a nízkotlaký, případně i středotlaké stupně. Mezi nimi může být i regenerátor páry, který znovu ohřeje expanzí zchladlou páru, čímž zvětší (za cenu dodání relativně malé energie) její objem.

Užití 
Parní turbína je využívána
 především v energetice pro pohon alternátoru tepelných elektráren (uhelných nebo jaderných). Hřídel turbiny je s hřídelí alternátoru spojena pevnou spojkou.
 jako lodní pohon (parník, bitevní loď, jaderná ponorka).

Konstrukce parních turbín 
Lopatky – Oběžné lopatky jsou vyrobeny frézováním nebo přesným odléváním. Proti kmitání se spojují konce lopatek bandáží nebo jsou vyztuženy dráty.

Skříň – Je odlitá z oceli, horizontálně dělená s tvarem přizpůsobeným tvaru rotoru

Ucpávky – Labyrintové s postupnou expanzí unikající páry

Ložiska – Rotor je uložen v radiálních ložiscích a pro zachycení axiální síly je vloženo axiální ložisko. Ložiska jsou kluzná.

Související články 
 Turbína

Externí odkazy 
 
 

Turbíny
AIX

AIX (Advanced Interactive eXecutive) je název proprietárního UNIXového operačního systému firmy IBM. Původně byl určen především pro RISCové pracovní stanice řady IBM 6150, nyní však podporuje celou řadu platforem, například řadu firemních RISCových počítačů RS/6000 či novějších systémů založených na architekturách POWER a PowerPC, IBM System i, mainframy řady System/370, osobní počítače řady PS/2, a Apple Network Server.

AIX je založen na UNIX System V, který obsahuje rozšíření kompatibilní s 4.3BSD. Je jedním ze čtyř komerčních operačních systémů, které v nynější době splňují standard UNIX 03 konsorcia The Open Group. (Zbývající tři jsou macOS, Solaris a HP-UX.)

První verze tohoto systému byla uvolněna v roce 1986. Od roku 1989 slouží jako OS pro řadu počítačů RS/6000.
Ve své době obsahoval tento systém řadu pokrokových prvků. Jedním z nich byl například několikavrstvý systém správy disků (oddělení fyzické a logické struktury diskového subsystému), který byl později přejat i nekomerčními systémy.

AIX běží na 32 a 64bitových procesorech IBM POWER, PowerPC a x86 řady IBM PS/2 (záleží na verzi) a dokáže adresovat až 32 terabajtů (TB) paměti RAM. Souborový systém JFS2, jenž byl poprvé představen společností IBM jako součást systému AIX, dovoluje souborům a diskovým oddílům dosahovat velikosti přes 4 petabajty.

Databáze 
Object Data Manager (ODM) je databáze systémových informací integrovaná do AIX, obdoba registru v Microsoft Windows. Dobrá znalost ODM je nezbytná pro správu systémů AIX.

Reference

Externí odkazy 
 

Operační systémy
System V
Software IBM
Tepelný stroj

Tepelný stroj je stroj, který pracuje na základě prvního termodynamického zákona, podle něhož je možné vzájemně přeměnit teplo na vnitřní energii anebo práci. Tepelný stroj musí zároveň respektovat druhý termodynamický zákon, podle kterého není možné vykonávat přeměnu energií úplně.

Rozdělení tepelných strojů 
Tepelné stroje se dělí na
 tepelné motory, ve kterých se přeměňuje teplo dodávané ze zásobníku s vyšší teplotou na práci při vzniku zůstatkového tepla, které je potřeba dovést do zásobníku s nižší teplotou. Pracovní cyklus takového stroje v p-V diagramu probíhá ve směru hodinových ručiček.
 chladicí stroje nebo tepelná čerpadla, ve kterých se spotřebovává přivedená mechanická práce na přenos tepla ze zásobníku s nižší teplotou do zásobníku s vyšší teplotou. Pracovní cyklus takového stroje v p-V diagramu probíhá proti směru hodinových ručiček.

Pracovní cykly tepelných strojů 
Pracovní cyklus tepelného stroje (tepelný oběh) je série postupných změn stavu pracovní látky, které začínají a končí ve stejném stavu. Existuje více modelových pracovních cyklů tepelného stroje, speciální postavení mezi nimi má Carnotův cyklus. Pro teoretické výpočty technických aplikací se používají i jiné modely tepelných cyklů. V oblasti pístových spalovacích motorů se pracuje s:

 Ottovým cyklem
 Dieselovým cyklem
 Seiligerovým cyklem
V oblasti plynových turbín se pracuje s:
 Humpreyovým cyklem
 Erikson-Braytonovým cyklem
 Joule-Braytonovým cyklem

Tepelný stroj v Carnotově cyklu 

Tepelný stroj pracující v Carnotově cyklu je takzvaný ideální stroj, není možné ho sestrojit tak, aby jeho reálná účinnost byla taková, jaká je teoretická účinnost. Carnotův cyklus (resp. jeho realizace – tepelný stroj) slouží jako důkaz toho, že ani ideální tepelný stroj nemůže dosáhnout 100% účinnosti, ale vždy jen nižší.

Nevyhnutelnou podmínkou toho, aby byl probíhající cyklus Carnotovým cyklem, je, že všechny probíhající děje jsou vratné.

Popis stroje 
Nejjednodušší model tepelného stroje je uzavřený válec s pístem. Ve válci se nachází plyn. Stroj pracuje mezi dvěma dalšími tepelnými zařízeními, chladičem () a ohřívačem ().

Úlohou ohřívače je dodávat válci s pístem teplo, takže dochází k expanzi náplně – plynu. Úlohou chladiče je plyn opět ochladit tak, aby mohl začít nový cyklus, probíhá komprese.

Energetická bilance stroje 
Z energetického hlediska můžeme cyklus rozdělit na čtyři děje a vypočítat jejich energetický přínos:
 izotermická expanze:
 
 adiabatická expanze:
 
 izotermická komprese:
 
 adiabatická komprese:
 

Vzhledem k adiabatičnosti platí vztahy mezi teplotou a objemem:
 
 
Vydělením rovnic a odmocněním získáme vztah mezi objemy:
 

Pro účinnost () stroje, tedy poměr mezi teplem dodaným ohřívačem a vykonanou prací platí:
 
a po zjednodušení:
 

Ze zjednodušeného vzorce vyplývá, že kdyby měla být účinnost stroje rovna 1 (resp. 100 %), musel by mít chladič teplotu absolutní nuly (T1 = 0 K). Absolutní nula je však nedosažitelná (viz třetí termodynamický zákon).

Externí odkazy 
 
 Brayton cycle – podrobné pojednání o cyklu z hlediska proudových motorů (anglicky)

Termodynamika
Motory
Stroje
Pára

Pára je obecné označení pro plynné skupenství nějaké látky.

V technické praxi se toto označení převážně používá jen pro plynné skupenství vody, jehož správné pojmenování je vodní pára. V hovorové mluvě se tak označuje i bílá vodní mlha.

Pára označuje plyn, který lze zkapalnit izotermickou kompresí. Proto by neměl být plyn při vyšších teplotách než kritické teplotě nazýván párou, protože ten izotermickou kompresí zkapalnit nelze.

Vznik páry 
 Pára může vznikat několika způsoby:
 Sublimace – odpařování z povrchu pevného tělesa
 Vypařování – odpařování pouze z povrchu kapaliny; probíhá při každé teplotě
 Var – vypařování z celého objemu kapaliny
 chemická reakce (typicky hoření) – pára vznikne jako produkt chemické reakce látek, obsahujících komponenty, potřebné ke vzniku dané látky v plynném skupenství. Například pro vodní páru je to kyslík a vodík. Tyto reakce jsou často exotermické, vzniklá látka proto má plynné nebo pevné skupenství (dým), ne však kapalné.

Druhy páry 
 Sytá pára – má teplotu přesně odpovídající teplotě kapaliny v termodynamické rovnováze
 Vlhká pára nebo také mokrá pára – sytá pára s kapičkami kapaliny
 Suchá pára – sytá pára bez zbytků kapaliny, někdy se tak označuje i mírně přehřátá pára
 Přehřátá pára – pára o vyšší teplotě, než by odpovídalo termodynamické rovnováze s kapalinou
 Ostrá pára – vodní pára odebíraná přímo z kotle (má tlak i teplotu odpovídající výstupu z kotle nebo přehřívače)

Související články 
 Vodní pára
 Parní stroj
 Vlhkost vzduchu
 Rosný bod
 Vypařování

Externí odkazy 
 
 
 

Skupenské stavy látek
Sférická astronomie

Objekty zájmu astronomie leží v různých místech prostoru a různých vzdálenostech od pozorovatele. Z hlediska samotného pozorování je však velmi často možné tyto vzdálenosti zanedbat a uvažovat jen průměty objektů na nekonečně vzdálenou nebeskou sféru. V této, takzvané sférické geometrii, stačí k přesnému určení polohy 2 souřadnice (například rektascenze a deklinace).

Zavedením souřadnic a popisem různých významných bodů a křivek se zabývá sférická astronomie. Vychází hlavně z geometrie a ze sférické trigonometrie.

Základní pojmy 
 Ekliptika – myšlená dráha na obloze, kterou během roku prochází Slunce
 Zemská osa – přímka rovnoběžná s osou otáčení Země.
 Nebeský pól (světový pól) – bod ležící nad zemským pólem, průsečík zemské osy s nebeskou sférou
 Zenit (nadhlavník) – bod ležící nad pozorovatelem
 Nadir (podnožník) – bod ležící pod pozorovatelem
 Nebeská sféra – nekonečně vzdálená myšlená kulová plocha (obepínající celou Zemi), na kterou se promítají všechny pozorované objekty ve vesmíru
 Nebeský rovník (světový rovník) – zemský rovník promítnutý na nebeskou sféru
 Meridián (astronomie) – hlavní kružnice na nebeské sféře procházející póly a zenitem pozorovatele.

Systémy souřadnic 
V astronomii se nejčastěji používají sférické souřadnice
 na povrchu těles: geografické (zeměpisné), selenografické (měsíční), heliografické (sluneční)
 na nebeské sféře: obzorníkové, rovníkové (ekvatoreální), ekliptikální, galaktické, ICRF (International Celestial Reference Frame)

Související články 
 Astrofyzika
 Matematická geografie

 
Nebeská mechanika
Obory a disciplíny astronomie
Parní kotel

Parní kotel je uzavřená nádoba (kotel) určená k vyvíjení vodní páry. Obyčejně je vyroben z oceli; jeho díly bývaly spojovány nýtováním, od kterého se po odpovídajícím zdokonalení technologie přešlo ke svařování.

Slouží obvykle jako zdroj páry pro parní stroj, parní turbínu nebo pro vytápění. I poté, co přestaly být parní lokomotivy a ve vodní dopravě parníky nosnými dopravními prostředky a kdy se v přenosu tepla k vytápění s cílem snížení ztrát přechází k vytápění teplovodnímu, je parní kotel jakožto základní část tepelné elektrárny stále využívaným a technicky zdokonalovaným zařízením.

Části a pomocná zařízení parního kotle 
 Topeniště
 Armaturní hlava
 Manometr
 Napájecí čerpadlo
 Odkalovací ventil
 Olovník (pojistka)
 Parní ventil
 Pojišťovací ventil
 Přehřívač páry
 Popelník
 Stavoznak
 Vymývací víčko
 Odlučovač vody

Dělení kotlů 
 Podle tvaru
 Válcový kotel
 Ležatý
 Stojatý
 Trubnatý kotel
 Skříňový kotel
 Podle pracovního přetlaku
 Nízkotlaký (pro tlaky do 0,05 MPa včetně, podle ČSN 07 0000)
 Středotlaký (pro tlaky nad 0,05 až 1,6 MPa včetně, podle ČSN 07 0000)
 Vysokotlaký (pro tlaky nad 1,6 až 16 MPa včetně, podle ČSN 07 0000)
 Velmi vysokotlaký (pro tlaky nad 16 MPa (až 22,1 MPa) podle ČSN 07 0000)
 Nadkritický - kotel produkující páru o nadkritickém tlaku (pro tlaky vyšší než 22,1 MPa)
 Podle umístění
 Stabilní
 Mobilní
 Lokomobilní
 Lokomotivní
 Lodní
 Podle paliva
 Na tuhá paliva
 Dřevo
 Piliny
 Hnědé uhlí
 Černé uhlí
 Koks
 Na kapalná paliva
 Mazut
 Nafta
 Plynový kotel
 Jaderný reaktor

Poznámky:
 V počátcích vývoje kotlů převažovaly kotle válcové, které byly výrobně jednodušší.
 Druh paliva (zvlášť jeho výhřevnost) má vliv na tvar a velikost spalovacího prostoru kotle (topeniště).

Odkazy

Literatura

Související články 
 Lokomotivní parní kotel
 Parní lokomotiva
 Tepelná elektrárna

Externí odkazy 
 

 
Energetika
Kotel

Slovo kotel je užíváno ve více významech:

Nádoba 
 Kotel – původní význam pojmu označujícího kovovou nádobu určenou k ohřívání a vaření jídla, vody a jiných kapalin
 vyvařovací kotel – kotel pro vyváření prádla v prádelně
 rmutovací kotel – slouží k přípravě sladiny s požadovanou extraktovou skladbou při výrobě piva
 tavicí kotel – nádoba na rozehřívání asfaltu na stavbách
 Kotel z Gundestrupu – obřadní nádoba z doby laténské
 kotel na bongu – slouží pro umístění kuřiva

Technické zařízení 
 bojler – zařízení pro ohřev vody (hovorově)
 parní kotel – zařízení pro výrobu páry pro parní stroj
 skříňový kotel
 topný kotel – součást zařízení pro vytápění budov
 plynový kotel
 kotel na tuhá paliva
 destilační kotel

Geografie 
 Kotel – název pro ledovcový kar
 Kotel (Krkonoše), též Kokrháč – horský vrchol v Krkonoších (1435 m)
 Kotelní jámy – chráněné území v Krkonoších na svahu hory Kotel
 Kotel – pravostranný přítok Kobylího potoka v Nízkém Jeseníku
 Velký kotel – největší lavinový svah v Hrubém Jeseníku
 Malý kotel – karovitý uzávěr údolí Kotelného potoka v Hrubém Jeseníku
 Krasovský kotel – přírodní rezervace v Nízkém Jeseníku
 Malenovický kotel – přírodní rezervace v Beskydech

 Kotel (Švihovská vrchovina) (575,3 m) – vrch s rozhlednou v Rokycanské pahorkatině, jižně od Rokycan v okrese Rokycany
 Kotel – bradlo na severu Pavlovských vrchů, součást národní přírodní rezervace Děvín – Kotel – Soutěska
 Kotel (Osečná) – část obce Osečná v okrese Liberec

 Kotel (Bulharsko) – město a obština v Bulharsku
 Kotel – vesnice v severní části občiny Sodražica ve Slovinsku
 Kotel ( , ha-Kotel ha-Ma'aravi) je tzv. Zeď nářků v Jeruzalémě

Různé 
 tympány, též zvané kotle – hudební bicí nástroj

 kotel (vojenství) – území, na němž byla obklíčena vysoká koncentrace sil protivníka

 kotel – slangový výraz pro celý sportovní stadion obsazený vášnivými diváky, nebo pro tu část stadionu, na níž se soustřeďují věrní fanoušci některého z obou týmů; obdobně se výraz používá u rockových koncertů pro označení skupiny vášnivých fanoušků pod pódiem
 Do kotle na fotbal, píseň skupiny Tři sestry
 Kotel (pořad) – pořad televize Nova (diváci zde byli úmyslně uměle rozvášnění jako na nějakém sportovním stadionu)
 Černý kotel – fantasy novela z roku 1964 Loyda Alexandera
 Tavicí kotel, (angl. melting pot), výraz používaný pro vyjádření průběhu asimilace imigrantů v USA
 KOTEL je název finské Společnosti pro spolupráci ve vědě a vývoji v elektronice (  Elektroniikan tutkimuksen ja kehityksen yhteistyöelin KOTEL r.y.) se sídlem v Espoo, Finsko

 kotel – slangový výraz pro velké břicho
 mít "propálenej kotel" – trpět následkem nadměrného pití

Související 
 Brutar

Externí odkazy
Stavoznak

Stavoznak nebo vodoznak je zařízení, kterým se sleduje výška vody v parním kotli, jiné uzavřené nádobě nebo v systému potrubí. Pracuje na principu spojených nádob. Původně to byla skleněná trubka, spojená s nádobou pod a nad předpokládanou hladinou. Později byl používán výrazně bezpečnější Klingerův vodoznak.

Na správné funkci vodoznaku závisí bezpečnost provozu kotle. Proto byly kotle ze zákona vybaveny dvěma nezávislými vodoznaky.

Z bezpečnostních důvodů jsou nad a pod každým vodoznakem umístěny uzavírací kohouty. Vodoznaky kotlů musejí mít také zkoušecí kohout, který umožňuje vypouštět vodu z vodoznaku a tak zkoušet jeho funkci, zvláště průchodnost horního i dolního spojení s kotlem. Dalším bezpečnostním prvkem u trubkových vodoznaků byla kulička ve funkci bezpečnostního ventilu. V případě prasknutí vodoznaku kulička stržená proudem vody uzavřela vodoznak.

Obdobné zařízení pro kontrolu oleje zejména v převodovkách se nazývá olejoznak.

Externí odkazy 
 

Strojní součásti
Měřicí přístroje
Parní kotel
Ackermannova funkce

Ackermannova funkce je příkladem funkce, která je rekurzivní a přitom není primitivně rekurzivní. Hodnota Ackermannovy funkce  roste velmi rychle a už pro velmi malá čísla (4, 5, …) je nemyslitelné tuto hodnotu spočítat. Např. A(4) je tak obrovské číslo, že už počet jeho číslic je vyšší než počet všech atomů v pozorovaném vesmíru. Jinak řečeno, Ackermannova funkce roste nade všechny rozumně představitelné meze a není omezitelná žádnou běžně používanou funkcí.

Definice 
Ackermannova funkce dvou proměnných  je definovaná rekurentním vzorcem
.

Ackermannovu funkci jedné proměnné pak můžeme definovat jako . Zde uvedená Ackermannova funkce je tvar, na který funkci upravili Rózsa Péterová a Raphael Robinson. Původní funkce definovaná v roce 1928 Wilhelmem Ackermannem měla argumenty tři:

{|
| 
|-
| 
|-
| 
|}

Myšlenka Ackermannovy funkce spočívá v tom, že pro x = 0 jde o sčítání dvou zbylých parametrů, pro x = 1 o násobení, pro x = 2 o mocnění atd. Vždy se iteruje předchozí operace.

Tabulka hodnot 
Ackermannovu funkci dvou proměnných lze vyjádřit také ve formě nekonečné dvourozměrné tabulky. Její konstrukce je velice jednoduchá: Do prvního řádku se umístí přirozená čísla. Ostatní buňky se pak vyplní tím, že se opíše hodnota z předchozího řádku, ze sloupečku udaného hodnotou buňky, která je nalevo od vyplňované (první sloupeček se vyplní hodnotou sloupečku 1 z předchozího řádku). Levá horní část tabulky vypadá takto:

Pro zápis velkých hodnot lze použít Knuthův zápis.

Algoritmus 
Lze dokázat, že nejen hodnotu, ale ani výpočetní složitost této funkce nelze omezit strukturovaným algoritmem, který by obsahoval pouze konečné množství cyklů typu for (a žádné cykly typu repeat nebo while).

  function ack(m, n)
      if m == 0
          return n+1
      else if m > 0 and n == 0
          return ack(m-1, 1)
      else
          return ack(m-1, ack(m, n-1))

Inverzní funkce 
Jelikož Ackermannova funkce  roste extrémně rychle, její inverze  roste extrémně pomalu. Tato inverzní funkce se někdy označuje jako . Jelikož  je pro  naprosto nepředstavitelná, je  menší než 5 pro všechny představitelné hodnoty n, pro všechny praktické účely lze tedy funkci  považovat za konstantní. Tato inverzní funkce se objevuje při analýze složitosti některých algoritmů, například u Kruskalova algoritmu.

Externí odkazy 
 Ackermannova funkce na encyklopedii MathWorld
 Tabulka hodnot

Matematické funkce
Vyčíslitelnost
1413



Události 
 Árni Ólafsson se stal biskupen na Skálholtu
 Univerzita v St. Andrews založena papežskou bulou

Probíhající události 
 1405–1433: Plavby Čeng Chea
 1406–1428: Čínsko-vietnamská válka
1402–1413: Osmanské interrengnum

Vědy a kultura 
 28. října – Jan Hus dokončuje na Kozím hrádku svou Postillu.

Narození 
Česko
 Pavel Pražský, český polyhistor († 1471)

Svět
 24. února – Ludvík Savojský, († 29. ledna 1465)
 ? – Abd Ar-Razzák as-Samarkandí, perský historik a cestovatel († 1482)

Úmrtí 
 20. března – Jindřich IV. Anglický, anglický král (* 3. dubna 1366)
5. července – Musa Çelebi, syn osmanského sultána Bajezida I. (* ?)

Hlavy státu 
 České království – Václav IV.
Moravské markrabství – Václav IV.
Osvětimské knížectví – Kazimír Osvětimský
Břežské knížectví – Ludvík II.
Falkenberské knížectví – Boleslav IV. Opolský
Hlohovské knížectví – Jan I. Zaháňský – Jindřich IX. Starší
Minsterberské knížectví – Jindřich II. – Jan I.
 Svatá říše římská – Zikmund Lucemburský
 Papež – Benedikt XIII. – Jan XXIII. – Řehoř XII.
 Anglické království – Jindřich IV. – Jindřich V.
 Francouzské království – Karel VI.
 Polské království – Vladislav II. Jagello
 Uherské království – Zikmund Lucemburský
 Dánské království – Erik VII. Pomořanský
 Byzantská říše – Manuel II. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
15. století
Citronová kůra

Citronová kůra je čerstvě nastrouhaná nebo sušená kůra citrónu (plodu citroníku limonového). Její aroma se využívá při přípravě pečiva nebo třeba i svařeného vína. Výborná na ryby, do pomazánek a na čínské pokrmy.

Při používání citronové kůry v kuchyni je třeba být obezřetný, neboť citróny se běžně ošetřují zdravotně závadnými fungicidy a baktericidy.

Odkazy

Reference

Související články 
 Kuchařské umění

Externí odkazy 
 

Koření
Meteorický roj

Meteorický roj je astronomický jev, který vzniká, když Země při svém pohybu zkříží pás meteoroidů – fragmentů, kopírujících oběžné dráhy svých mateřských těles. Je tvořen meteory, zdánlivě vylétajícími z jednoho bodu na obloze. Jestliže mají meteoroidy stejné mateřské těleso – tedy těleso, ze kterého pocházejí (většinou jím je kometa), mají souběžné dráhy pohybu. Je to dáno tím, že když se kometa blíží ke Slunci, její ledové jádro se pomalu vypařuje a z povrchu se uvolňují horninové částice - prach a meteoroidy, které tvoří tzv. prachový ohon komety. Jemnější prach je slunečním větrem rozfoukán do vesmíru. Větší fragmenty jsou slunečním větrem ovlivněny méně, vytvoří proto pás meteoroidů obíhajících kolem Slunce po přibližně stejné dráze jako mateřská kometa. (U jednoho roje je možné, že mateřským tělesem by mohl být Měsíc – tedy že vznikl z hmoty vyvržené při dopadu velikého asteroidu na jeho povrch.)

Meteoridy pak mohou zkřížit dráhu Zemi a vletět do její atmosféry. Jedná se většinou o malá tělesa letící rychlostí několika desítek kilometrů za sekundu (asi 40 000 – 250 000 km/h), kterých denně protne ochrannou vrstvu atmosféry odhadem na 200 milionů. Tření o plyn v horních vrstvách atmosféry způsobí zahřátí meteoroidů, a ty se obvykle ve zlomku sekundy vypaří. Světelnému úkazu, který vzniká při jejich průletu atmosférou, se říká meteor.

Větší tělesa se však nevypaří úplně, ale husté plyny v nižších vrstvách atmosféry prudce sníží jejich pádovou rychlost asi na 90 metrů za sekundu (asi 320 km/h). Tomu, co z nich zbude po dopadu na zem, se říká meteorit.

Jelikož mají meteoridy z jedné skupiny téměř rovnoběžné dráhy, při pohledu ze Země se zdá, že meteory jakoby vylétají z jediného bodu na obloze. Tento bod se nazývá radiant. Pro představu, proč je tomu tak, si lze vzpomenout na koleje. Jsou rovnoběžné a přece se v dálce zdánlivě sbíhají v jednom bodě. Tohle je jenom jiný případ tohoto jevu, perspektivy.

Meteorických rojů je velice mnoho, ale jenom zhruba 20 je takových, při kterých je vidět v maximu za hodinu několik meteorů. Meteorický roj totiž netrvá po celý rok, ale jenom několik dnů až týdnů v roce. Maximum roje trvá několik hodin až několik dní. V návaznosti na zvětšující se vzdálenost dráhy Země od dráhy komety klesá počet fragmentů, které se střetnou se zemskou atmosférou.

Částice se také časem vzdalují (rozptylují) od dráhy komety. Čím je roj starší, tím déle jej lze pozorovat, ale tím méně meteorů je v maximu vidět.

Známější meteorické roje 
Názvy níže vybraných meteorických rojů pochází z dat Mezinárodní astronomické unie, která eviduje 581 meteorických rojů, z toho 95 obecně uznávaných.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

Sluneční soustava
Astronomické jevy
Meteorické roje
Bolid

Bolid (z řeckého βολις, bolis – střela) je název pro velice jasný meteor – světelný jev.

Ačkoliv Mezinárodní astronomická unie nemá pro tento termín oficiální definici, za bolid se považuje meteor jasnější než zhruba −3 magnitudy. Jindy se za bolid považuje meteor jasnější než Venuše (−4 magnitudy). V obecném významu se jako bolid označuje libovolný meteor, který vyvolá všeobecnou pozornost (tedy nejde jenom o jasnost, ale někdy i o délku apod.).

Bolid jasnější než −5 magnitud už osvítí zem. Jestliže je jasnější než −10 magnitud, osvítí vzdálené kopce a je možno vidět barvu některých předmětů na zemi. Při jasnosti −20 magnitud si člověk připadá jako za dne – celé okolí je osvíceno velice silně.

Bolid září proto, že vlivem velmi vysoké rychlosti a tření o vzduch v pozemské atmosféře se hmota tělesa silně zahřívá a intenzivně odpařuje, u velkých bolidů může následně dojít k jednomu i více výbuchům, které těleso obvykle rozdělí na více částí, tento jev bývá doprovázen jak tlakovou vlnou, tak i silným supersonickým třeskem.

Pokud těleso atmosféru Země opět opustí a vrátí se do kosmického prostoru, jedná se o tečný bolid.

Související články 
 Bolidová kamera
 Průlet meteoroidu atmosférou Země 13. října 1990

Externí odkazy 
 
 Hlášení pozorování bolidů – Astronomický ústav Akademie věd ČR
 Sledujte jasné meteory – na webu Českého rozhlasu Leonardo

 
Meteority
Pogsonova rovnice

Pogsonova rovnice popisuje vztah mezi hvězdnou velikostí (v magnitudách) a hustotou zářivého toku.

kde  jsou hvězdné velikosti objektů a  (značena i jako I) jsou jejich hustoty zářivého toku. Souvisí se skutečností, že zatímco soustava SI je založena na metrickém (lineárním) systému, lidské smysly podléhají Weber-Fechnerovmu zákonu a vnímají své okolí logaritmicky. Oko má dynamický rozsah asi 10 řádů, což je mnohem víc než většina přístrojů.

Je pojmenovaná po N. R. Pogsonovi

Pozorování vesmíru
Dynamický rozsah

Dynamický rozsah je poměr mezi nejmenší a největší hodnotou fyzikální veličiny, která se v daném případě může objevit. Jedná se o bezrozměrnou hodnotu, u některých použití je však rozsah tak velký, že se používá logaritmická stupnice a rozsah se vyjadřuje v decibelech.

Příklady 
 U měřícího přístroje se jedná o poměr mezních hodnot, které je přístroj schopen změřit.
 V hudbě jde o poměr extrémních hlasitostí nějakého nástroje, části či celé skladby. Při uchovávání a přenosu hudebního signálu se jako dynamický rozsah označuje poměr nejhlasitějšího zvuku, který lze bez zkreslení zpracovat, k nejslabšímu, případně k úrovni šumu (viz též odstup signál-šum).
 U fotoaparátů nebo kamer jde o podíl jasu nejsvětlejšího a nejtmavšího bodu, které je schopen přístroj zachytit (viz rozsah expozice).

Fyzikální veličiny
Technologie
Technika fotografie
Q

Q je 17. písmeno latinské abecedy, vzniklo z řeckého Koppa.

 V angličtině je Q zkratkou pro question = otázka, což se používá v termínech jako FAQ (často kladené otázky) či Q&A (otázky a odpovědi).
 Písmeno q (quintal) je také zkratka pro metrický cent
 V biblistice označuje Q sbírku logií Q.
 V biochemii je Q symbol pro aminokyselinu glutamin.
 V elektrotechnice je Q označení pro kvalitu rezonančního systému, např. filtru.
Ve financích byla Q první česká digitální měna.
 Ve fyzice
 Q je označení pro teplo.
 Q je označení pro elektrický náboj.
 V kartách je Q označení pro královnu (svrška).
 V kinematografii
 Q je krycí jméno postavy ze série o Jamesi Bondovi.
 Q (Star Trek) je jméno postavy a rasy ze sci-fi série Star Trek.
 Q je queer magazín České televize.
 V lékařství je Q jméno choroby – viz Q-horečka.
 V lingvistice je Q název pro neznělou uvulární plozivu. 
 V literatuře
 Q (časopis) je britský hudební časopis
 Q je název historické novely od Luthera Blissetta.
 Q je pseudonym spisovatele Arthura Quiller-Couche.
 Q je jméno hlavní postavy čínské novely Skutečný příběh Ah Q spisovatele Lu Xuna.
 V matematice je ℚ označení množiny racionálních čísel.
 Q je mezinárodní poznávací značka Kataru.
 V soustavě SI je q značka metrického centu (100 kg).
 Ve vojenství je Q označení protiponorkových lodí z 1. a 2. světové války – viz Q (loď).

Související články 
 Ԛ (zastaralé písmeno neslovanské varianty cyrilice)
 Viz též rozcestník Q kód.

Externí odkazy
Felice Bonetto

Felice Bonetto (9. června 1903 Manerbio, Itálie – 21. listopadu 1953 Silao, Mexiko) byl italský pilot Formule 1.

Byl známý jako „Il piráta“ pro svoji nebojácnost a také proto, že často jeho jízda patřila do kategorie ztřeštěných.
Hodně dlouhou dobu se soustřeďoval jen na závody v Itálii, a jeho výkony v soukromém týmu Alfa Romeo na Mille Miglia přilákaly pozornost velkých fabrik. Nejprve Cisitalia a později i Ferrari, kterému přivezl druhá místa z Mille Miglia, Monzy a Neapole v roce 1949.
V roce 1950 jezdí v Týmu Maserati Milano ve formuli 1 a ve sportovních vozech Alfa Romeo a skutečnost, že vyhrál GP Oporto a vedl v Mille Miglia, zapříčinila, že získal místo třetího pilota u Alfy Romeo pro rok 1951.
Pro rok 1952 podepsal kontrakt s Lancii a reprezentuje jí tak při závodech sportovních vozů. A toto spojení je velice úspěšné, zvítězili na velmi obtížném závodě okolo Sicílie-Targa Florio.
Čerstvý padesátník Felice Bonetto, je aktivnější než kdy jindy. Ve Formuli 1 se objevuje s novým typem Maserati a pravidelně se umisťuje na předních pozicích. Ve sportovních vozech kočíruje znovu Lancii a na Mille Miglia je třetí. Ještě než se přesunul do Mexika zvítězil na Grand Prix Portugalska. Osudné Mexiko ukončilo jeho kariéru, při závodě Carrera Panamericana nezvládl svůj vůz a narazil do pouliční lampy ve vesnici Silao, na pomoc mu přiběhl Piero Taruffi , ale již bylo pozdě, Felice Bonetto na místě zemřel.

Vítězství 
 1950 Grand Prix Oporto
 1952 Targa Florio
 1953 Grand Prix Portugalska

Formule 1 
 15 Grand Prix
 0 Vítězství
 0 Pole positions
 0 Nejrychlejších kol
 2 Podium
 17,5 bodů

Vozy

 1950 Maserati 4CLT/50
 1951 Alfa Romeo 159
 1952 Maserati A6GCM
 1953 Maserati A6GCM

Nejlepší umístění v mistrovství světa 
 1951 3. místo Grand Prix Itálie
 1953 3. místo Grand Prix Nizozemska

Externí odkazy 
 

Italští piloti F1
Piloti F1 stáje Alfa Romeo
Piloti F1 stáje Maserati
Piloti F1 stáje Scuderia Milano
Vítězové Targa Florio
Narození v roce 1903
Úmrtí v roce 1953
Muži
Narození 9. června
Úmrtí 21. listopadu