Milíč z Kroměříže

Milíč z Kroměříže (mezi 1320 a 1325 – 29. červen 1374, Avignon) byl původně notář české královské kanceláře, později populární pražský kazatel. Je pokládán za největšího českého reformního kazatele 14. století. Občas připojované křestní jméno Jan není prameny doloženo.Na jeho počest je pojmenována ulice (Milíčova) na pražském Žižkově. Jedná se o jednu z nejstarších ulic, název pochází z doby před rokem 1875.

Život 

Narodil se pravděpodobně v Tečovicích (patrně kolem roku 1325), navštěvoval katedrální školu v Olomouci. Poté působil v Kroměříži. Neměl mistrovský titul, což bylo patrně proto, že v době zřízení pražské univerzity již své studium ukončil. Díky svým stylistickým schopnostem se dostal do šlechtických a knížecích kanceláří.

Pracoval v královské kanceláři, v letech 1358–1360 působil jako registrátor, potom 1360 jako korektor a nakonec 1360–1362 jako notář; v této funkci doprovázel Karla IV. do Německa. Na přelomu let 1362 a 1363 se pravděpodobně stal kanovníkem a sakristou pražské katedrály. Pod vlivem Konráda Waldhausera se stal asketou a 23. prosince 1363 se vzdal svých funkcí, začal kázat česky, žít životem lúzy. Jelikož stále zvětšoval svůj asketismus, došel k závěru, že Antikrist se zmocní vlády v letech 1365 nebo 1367. Při hledání Antikrista usoudil, že jím bude Karel IV., za šíření této zprávy byl uvězněn roku 1366. V roce 1367 odešel do Říma poradit se s papežem Urbanem V., kde byl nejprve uvězněn, ale krátce na to s omluvou propuštěn (na rozkaz papeže). Vyzýval papeže ke svolání všeobecného sněmu. Téhož roku se vrátil do Prahy a věnoval se kázání. V roce 1369 opět odešel do Říma (není známo proč), avšak na zprávu o Waldhauserově smrti se rychle vrací.

V roce 1372 založil na Starém Městě v Praze v dnešní Bartolomějské ulici v budově dřívějšího veřejného domu zvaného Benátky, který mu byl dán k dispozici, kazatelskou školu a útočiště kajících se prostitutek. Dům pak přejmenoval na Jeruzalém. Jméno odkazovalo nejen na biblické svaté město Jeruzalém, ale především na nový Nebeský Jeruzalém, popisovaný v novozákonní knize Zjevení. V pražské vykřičené čtvrti kázal prostitutkám a vedl je k obrácení, takto pomáhal asi 200 prostitutkám začít nový život. Kaple Milíčova Jeruzaléma, v níž denně sloužil mši, byla zasvěcena sv. Marii Magdaleně, o níž se věřilo, že i ona byla kající prostitutkou. V jeruzalémské komunitě ale nežily pouze prostitutky, nýbrž i další Milíčovi přívrženci. Neslýchané bylo, že Milíč začal podávat eucharistii během každé mše. To bylo naprosto výjimečné, neboť laici té doby obvykle přijímali eucharistii jen jednou za rok. Tato praxe Jeruzaléma se stala katalyzátorem hnutí, které dostalo České království do unikátního postavení v rámci středověké Evropy. Časté přijímání laiků (týdně, mnohdy i denně) získávalo stále širší podporu, až se stalo na konci 14. století v Čechách zcela běžným. Otázka eucharistie se stala jedním ze středobodů české reformace, která v první čtvrtině 15. století zašla ještě dále, když bylo zavedeno přijímání pod obojí a následně i přijímání dětí.

Po kázání ještě zpovídal a konal skutky křesťanského milosrdenství: navštěvoval nemocné a vězně, obracel hříšníky na pravou cestu a snažil se pomáhat všem lidem hmotně i duchovně. Také skládal výklady na evangelia a diktoval je studentům a jiným písařům.

Jeho myšlenka svatého přijímání laiků podle vzoru prvotních křesťanů však vedla roku 1373 k obvinění z kacířství. Roku 1374 se proto odebral do Avignonu, aby se hájil. Bylo mu dáno za pravdu, ale zemřel a v Avignonu byl i pochován.

Pokud Milíč skutečně pocházel z rodu pánů z Tečovic a tím z nevýznamného a nepříliš majetného vladyckého rodu, lze z jeho rychlé a strmé kariéry usuzovat, že byl nejen vzdělaný, ale i vysoce inteligentní. Toužil však žít svatě, proto umrtvoval sebe samého a pro spásu své duše pracoval až do zničení těla.

Milíč byl jako kazatel velmi populární a snaha farářů poškodit Milíče vedla k nespokojenosti, kterou jeho posluchači začali dávat najevo - pravděpodobně v této době začaly vznikat podmínky pro husitství. Obracel se především na chudinu, kázal česky. Jeho kázání byl jakýsi soubor poučení o světě. Někteří Milíčovi žáci a příznivci později vytvořili užší „milíčovský okruh", k němuž se z učených mistrů hlásili Matěj z Janova a Vojtěch Raňkův z Ježova, z okruhu drobnější šlechty Tomáš ze Štítného s dcerou Anežkou, z královského dvořanstva Hanuš z Milheimu s manželkou Annou, z řad pražského měšťanstva kupec Kříž. Ti z nich, kteří se dožili posledního desetiletí 14. století, vybudovali nedaleko od bývalého Milíčova Jeruzaléma nové kazatelské středisko – Betlémskou kapli.

Milíč byl horlivý, odvážný, svými myšlenkami nový a původní kazatel. Vždy zůstal v mezích katolického pravověří, třebaže se odvažoval dál než kdokoli jiný. Milíčova osobní mravní jednoznačnost a jeho poslušnost církvi ve věcech učení jej činila hodným důvěry a ochrany samotného císaře Karla IV.

Dílo

Edice 
 Iohannis Milicii de Cremsir Tres sermones synodales . Pragae : Academia, 1974. 152 s. (ed. Vilém Herold a Milan Mráz)

Latinsky 
 Abortivus
 Gratiae Dei
 Libellus de Antichristo
 Sermo de die novissimo sbírka citátů o konci světa

Německy 
 Modlitby po kázání – nedochovaly se, bývalo z nich předčítáno po kázání
 Kázání – nedochovaly se

Česky 
 Modlitby po kázání - nedochovaly se, bývalo z nich předčítáno po kázání

Odkazy

Poznámky

Reference

Literatura 
 
 
 KAŇÁK, Miloslav. Milíč z Kroměříže. Praha : Ústřední církevní nakladatelství, 1975. 147 s. (V knize jsou obsaženy i překlady některých Milíčových děl.)
 LOSKOT, František. Milíč z Kroměříže, otec české reformace. Praha : Volná myšlenka, 1911 - kniha v pdf nebo Dostupná online

Související články 
 Sborový dům Milíče z Kroměříže

Externí odkazy 
 
 
 
 

Čeští teologové
Čeští náboženští spisovatelé
Česká reformace
Narození ve 14. století
Úmrtí v roce 1374
Muži
Pohřbení v Provence-Alpes-Côte d'Azur
Úmrtí v Avignonu
Úmrtí 29. června
Narození v Kroměříži
Čeští spisovatelé 14. století