alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Periodický zákon

Periodický zákon, který prezentoval 6. března 1869 Dmitrij Ivanovič Mendělejev, vychází z pravidelně se opakujících vlastností prvků. Hlavní myšlenka zákonu zní: Vlastnosti prvků jsou periodickou funkcí jejich atomových hmotností, tzn. u prvků se pravidelně opakují podobné vlastnosti. Prvky s podobnými vlastnostmi mají stejný počet valenčních elektronů.

Chemické a fyzikální vlastnosti prvků závisejí na jejich atomových hmotnostech. Dnes je známo, že to není úplně pravda a i Mendělejev věděl, že hmotnost jodu je menší než hmotnost telluru. Přesto ho zařadil do své tabulky správně, protože se domníval, že jeho hmotnost byla určena špatně.

Roku 1913 pozoroval Henry Moseley pravidelnosti v rentgenových spektrech prvků. Objevil protonové číslo Z, zdůvodnil oprávněnost řadové posloupnosti prvků podle Mendělejeva a opravil formulaci periodického zákonu. Vlastnosti prvků jsou periodickou funkcí jejich atomového čísla (dnes protonové číslo).

Základní teze 
Základní teze jeho přednášky pro Ruskou chemickou společnost v březnu 1869:

 Prvky, uspořádané podle atomové hmotnosti, vykazují periodicitu ve svých vlastnostech a chování.
 Prvky se stejným chováním mají téměř stejnou atomovou hmotnost (například platina, iridium, osmium) nebo atomová hmotnost se rovnoměrně zvyšuje (například draslík, rubidium, cesium).
 Uspořádání prvků nebo skupin prvků odpovídá jejich hodnotě a až na výjimky jejich charakteristickému chování.
 Nejhojnější prvky mají malé atomové hmotnosti.
 Atomová hmotnost určuje vlastnosti prvku, stejně jako vlastnosti molekuly jsou určeny její velikostí.
 Lze očekávat objev dalších prvků, například analogů hliníku a křemíku s atomovou hmotností mezi 65 a 75.
 Atomová hmotnost některých prvků může být korigována tímto uspořádáním. Například atomová hmotnost teluru musí být mezi 123 a 126. Nemůže to být 128.
 Některé charakteristické vlastnosti lze předpovědět na základě atomové hmotnosti.

Mendělejev později napsal, že když psal knihu o chemii, hledal klasifikaci chemických prvků. Kromě atomové hmotnosti se řídil jejich vlastnostmi:

 podobnosti při tvorbě sloučenin
 elektrochemické chování a valence
 krystalová forma sloučenin
 sklon k izomorfismu

Potvrzení periodického zákona 
Mendělejev díky svému periodickému zákonu předpověděl existenci a některé vlastnosti několika neobjevených prvků. Pojmenoval je podle umístění v tabulce.
 ekaaluminium (česky (první) po hliníku)
 ekabor ((první) po boru)
 ekasilicium ((první) po křemíku)

O několik let později byly tyto tři prvky objeveny a dostaly své názvy – gallium, skandium a germanium. Jejich vlastnosti se shodovaly s těmi předpovězenými a tak došlo k potvrzení periodického zákonu, všeobecnému uznání jeho platnosti a ukončení snahy jej vyvrátit.

Další předpovězené prvky:
 dvitellur (druhý po telluru) 
 ekajod
 ekamangan
 dvimangan
 ekacesium

Poznámky

Reference

Související články 
 Periodická tabulka
 Dmitrij Ivanovič Mendělejev

Externí odkazy 
 

Periodická tabulka
Chemické teorie
Ostroúhlý trojúhelník

Ostroúhlý trojúhelník je trojúhelník, jehož všechny vnitřní úhly jsou ostré. (menší než 90 stupňů)

Vlastnosti 
To, že trojúhelník má všechny vnitřní úhly ostré, ovlivní tyto vlastnosti:

 Všechny výšky leží uvnitř trojúhelníku.
 Střed kružnice opsané (průsečík os stran) leží uvnitř trojúhelníku.
 Druhá mocnina libovolné strany je vždy menší než součet druhých mocnin zbývajících dvou stran:
např. c2 < a2 + b2 , kde a, b, c jsou strany trojúhelníka

Související články 
 Rovinné geometrické útvary
 Mnohoúhelník
 Trojúhelník
 Rovnostranný trojúhelník
 Rovnoramenný trojúhelník

Externí odkazy 
 

Trojúhelník
Miroslav Katětov

Miroslav Katětov (17. března 1918 v Čembaru v Rusku – 15. prosince 1995) byl matematik a pedagog.

Život 
Miroslav Katětov se narodil do ruské rodiny. Jeho otec byl příslušníkem ruské inteligence, který vstoupil do československých legií. Od roku 1923 žil v Československu. V letech 1927–35 studoval na střední škole a poté zahájil studium na přírodovědecké fakultě Karlovy univerzity v Praze. Druhá světová válka jeho studium přerušila, a proto mohl studium ukončit až v roce 1945. Od toho roku byl zaměstnán na přírodovědecké a později matematicko-fyzikální fakultě. V roce 1948 se habilitoval a v roce 1953 byl jmenován profesorem. Ve školním roce 1952–53 byl zvolen prvním děkanem matematicko-fyzikální fakulty a v letech 1953–57 byl rektorem Karlovy univerzity.

Od roku 1961 působil na matematickém ústavu ČSAV. V roce 1962 byl jmenován akademikem. V letech 1960–70 stál v čele matematického ústavu Karlovy univerzity. V roce 1953 mu byla udělena státní cena za práci týkající se dimenze metrických prostorů. V letech 1945–70 byl členem KSČ, poté mu bylo členství zrušeno. Po roce 1989 se účastnil na transformaci ČSAV, v letech 1990-92 byl jejím místopředsedou. Jeho odborná matematická práce je věnována především obecné topologii, funkcionální analýze a obecné teorii entropie.

Miroslav Katětov byl velmi dobrý šachista. Byl mistrem Prahy roku 1942 a 1946, v letech 1946–51 reprezentoval Československo a roku 1951 dosáhl titulu mezinárodní mistr. V roce 1946 se umístil na druhém místě v Mistrovství Československa v šachu v Ostravě.

V létě 1989 inicioval vznik Kruhu nezávislé inteligence, který pak byl spoluorganizátorem listopadové demonstrace na Albertově. V pátek 17. listopadu 1989 byl jako zástupce Kruhu nezávislé inteligence hlavním řečníkem na shromáždění studentů a vědeckých pracovníků Univerzity a ústavů Akademie věd v Praze na Albertově.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 Archivní fond Miroslava Katětova v archivu Akademie věd ČR

Čeští matematici
Čeští akademici
Matematici působící v Česku
Matematici 20. století
Topologové
Pedagogové
Rektoři Univerzity Karlovy
Českoslovenští šachisté
Čeští šachisté
Narození v roce 1918
Úmrtí v roce 1995
Muži
Severní ledový oceán

Severní ledový oceán je nejmenší světový oceán. Má rovněž nejmenší průměrnou hloubku.

Rozkládá se kolem severního zemského pólu, má rozlohu asi 14 mil. km², průměrná hloubka dosahuje 1328 m. Nejhlubší místo 5449 m (Polární hlubokomořská planina). Hladinu Severního ledového oceánu pokrývá větší část roku silná vrstva ledu, takže se po většině jeho plochy mohou v této době plavit pouze těžké ledoborce (a někde ani ty ne) či lodě plující v jejich stopách. Tento mořský led vzniká ze zamrzlé mořské vody.

Během posledních ledových dob byl tento oceán vyplněn sladkou vodou. Od přelomu 19. a 20. století je ovlivňován Atlantským oceánem.

Tři druhy polárního ledu 
 polární - pokrývá větší část oceánu, jeho tloušťka činí až 50 m, v létě taje a tloušťka se zmenšuje až na 2 m
 tabulový - vzniká na okrajích oceánu, maximální tloušťka dosahuje 2 m. Led je polámaný a ledové kry na sebe narážejí, v období maximálního rozsahu pokrývá asi 12 mil. km²
 rychlý led - tvoří se mezi tabulovým ledem a pobřežím

V současně době tloušťka i plocha polárního zalednění rychle klesá.

Na dně oceánu se rozkládá obrovská pevninská deska a jeden příkop, kterým se táhne horské pásmo.

Původně se mělo za to, že Arktida je kontinent, v roce 1958 ale americká atomová ponorka USS Nautilus podplula severní pól a zjistila, že žádný kontinent Arktida neexistuje a že je to pouze trvale zamrzlá hladina Severního ledového oceánu.

Okrajové části 
 Baffinův záliv
 Barentsovo moře
 Bílé moře
 Pečorské moře
 Beaufortovo moře
 Čukotské moře
 Grónské moře
 Karské moře
 Moře Laptěvů
 Východosibiřské moře

Odkazy

Reference

Literatura 
 Moře a oceány, Editions Atlas 2006

Externí odkazy 
 
 

 
Oceány
Arktida
Geografie Asie
Geografie Evropy
Geografie Severní Ameriky
Geografie východní Evropy
1212

Rok 1212 (MCCXII) gregoriánského kalendáře začal v neděli 1. ledna a skončil v pondělí 31. prosince. Dle židovského kalendáře nastal přelom roků 4972 a 4973, dle islámského kalendáře 633 a 634.

Události 
 10. července – Velkou část Londýna včetně katedrály v Southwarku poničil rozsáhlý požár.
 16. července – Spojená křesťanská vojska kastilského krále Alfonse VIII., Pedra II., Alfonse II. a  Sancha VII. Navarrského porazila v bitvě na Las Navas de Tolosa vojsko almohadského chalífy Muhammada al-Nazira.
 26. září – Budoucí římský král Fridrich II. vydal v Basileji Přemyslu Otakaru I. tzv. Zlatou bulu sicilskou, kterou mu potvrdil královskou hodnost.
 9. prosince – Fridrich II. byl v Mohuči korunován římskoněmeckým králem.
 Dětská křížová výprava

Narození 

 22. března – Go-Horikawa, 86. japonský císař († 31. srpna 1234)
 6. května – Konstancie Babenberská, míšeňská markraběnka († 5. června 1243)
 ? – Jolanda Jeruzalémská, královna jeruzalémská a sicilská a císařovna Svaté říše římské († 25. dubna 1228)

Úmrtí 

 29. února – Hónen, japonský buddhistický mnich (* 13. května 1133)
 16. dubna – Marie z Montferratu, jeruzalémská královna (* okolo 1192)
 26. března – král Sancho I. Portugalský
 11. srpna – Beatrix Štaufská, římská královna z dynastie Štaufů (* 1197)
 4. listopadu – Svatý Felix z Valois, francouzsky poustevník, kněz, spoluzakladatel řádu trinitářů (* 1127)
 ? – Vsevolod III. Velké hnízdo, vladimirský velkokníže (* 1154)

Hlavy státu 
 České království – Přemysl Otakar I.
 Svatá říše římská – Ota IV. Brunšvický – Fridrich II.
 Papež – Inocenc III.
 Anglické království – Jan Bezzemek
 Francouzské království – Filip II. August
 Polské knížectví – Lešek I. Bílý
 Uherské království – Ondřej II.
 Sicilské království – Fridrich I.
 Kastilské království – Alfonso VIII. Kastilský
 Rakouské vévodství – Leopold VI. Babenberský
 Skotské království – Vilém Lev
 Portugalské království – Alfonso II. Portugalský
 Norské království – Inge II.
 Mongolská říše – Čingischán
 Benátky – Pietro Ziani
 Latinské císařství – Jindřich
 Nikájské císařství – Theodoros I. Laskaris

Externí odkazy 
 

 
13. století
Kjúšú

Kjúšú ( = devět zemí/provincií – podle 9 správních provincií na ostrově) je třetí největší japonský ostrov a leží nejjižněji a nejzápadněji ze čtyř hlavních ostrovů. Je považován za kolébku japonské civilizace. Dříve byl známý i pod jmény Kjúkoku (九国 = devět zemí), Činzei (鎮西) a Cukuši-šima (筑紫島).

Na ostrově o rozloze 35 640 km² žije asi desetina japonské populace, tedy 14,31 milionu obyvatel (2018).

Geografie 
Kjúšú je hornatý ostrov. Leží na něm největší aktivní sopka v Japonsku – hora Aso (1 592 m). Na ostrově lze najít mnoho známek tektonické aktivity, včetně mnoha horkých pramenů. Nejslavnější prameny se nacházejí na východním pobřeží ve městě Beppu a ve střední části ostrova v okolí hory Aso.

Do tzv. regionu Kjúšú (九州地方, Kjúšú-čihó) patří sedm prefektur na ostrově Kjúšú a také prefektura Okinawa.

 prefektura Fukuoka
 prefektura Kagošima
 prefektura Kumamoto
 prefektura Mijazaki
 prefektura Nagasaki
 prefektura Óita
 prefektura Saga

Největším městem na ostrově podle počtu obyvatel je Fukuoka (asi 1,4 milionu), kde sídlí i Kjúšúská univerzita. Dalšími důležitými městy jsou Kitakjúšú, Kumamoto, Kagošima a Nagasaki.

Klima je na Kjúšú subtropické s vysokou vlhkostí.

Vědecký výzkum 
Na ostrově Kjúšú byly vzácně objeveny zkameněliny druhohorních dinosaurů (například krční obratel titanosauriformního sauropoda).

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 

 
Ostrovy Japonska
Ostrovy Východočínského moře
Ostrovy Japonského moře
Ostrovy Vnitřního moře
Ostrovy Filipínského moře
Sopečné ostrovy
Groteska

Groteska je dramaturgický útvar vyskytující se ve filmu hraném i animovaném, popřípadě na divadle či v literatuře. Jedná se o žánr, který za svůj hlavní atribut zvolil humor (nejčastěji situační) či komiku, někdy i na úkor ostatních rozměrů díla jako je děj, zápletka, výprava a podobně. Groteska má jako žánr tradici již od počátků filmové tvorby zejména v oblasti němého filmu.

Groteskno 
Dílo je nazváno groteskním, když dojdeme k přesvědčení, že způsob autorské interpretace reality překročil jistou intuitivně cítěnou mez a přerostl v její subjektivní víceméně disharmonickou deformaci. Groteskno nacházíme všude tam, kde výpověď autora neodpovídá dobové normě ve vnímání a zobrazování světa a staví se vůči ní, často ve snaze o realitě podat novou a podstatnější výpověď. Typické je zde nesourodé kombinování různých prvků (věcí, dějů, postupů, hodnot, forem) tak, že výsledek přestane dávat tradiční smysl, čímž ale v jiné rovině vznikne smysl nový. Obsahem může jít o díla fantazijní, humorná, satirická, neúměrně optimistická i pesimistická.

Druhy

České pojetí grotesky 
V grotesce postavy jednají v rozporu s předpoklady a zvyklostmi, se vznešenými zásadami a záměry, úmysly, jež proklamují. Jako groteska zaznívá například vypravování o průběhu polní mše sloužené feldkurátem Katzem v Haškových Osudech dobrého vojáka Švejka za světové války.

Americké pojetí grotesky 
V grotesce (zvlášť v americkém typu grotesky známý i jako slapstick) se člověk může setkat s extrémním fyzickým násilím, převyšujícím běžné hodnoty skutečnosti. Tak například, nějaká postava je silně udeřena obrovskou pánví, nebo vběhne přímo do zdi, ale nic se jí nestane,  je velice naštvaná, neboť něco hledá, prohledá celý svět a nakonec zjistí, že ta věc je vedle něho,nebo v lese jede na Skateboardu,narazí do stromu a vyrazí si zuby.

Tyto nadsazené situace se často objevují v amerických animovaných seriálech známých jako cartoon (jako Tom a Jerry, Road Runner, aj.)

Reference

Externí odkazy 
 

Druhy humoru
Divadelní žánry
Filmové žánry
Literární pojmy
Literární žánry
1415

Rok 1415 (MCDXV) gregoriánského kalendáře začal v neděli 1. ledna a skončil v neděli 31. prosince. Dle židovského kalendáře nastal přelom roků 5175 a 5176, dle islámského kalendáře 836 a 837.

Události 
 7. června – úplné zatmění Slunce
 21. srpna - Portugalci dobyli Ceutu
 25. října – bitva u Azincourtu
 morová epidemie na českém území
 6. července – upálení mistra Jana Husa v Kostnici

Probíhající události 
 1405–1433: Plavby Čeng Chea
 1406–1428: Čínsko-vietnamská válka

Narození 
Česko
 ? – Vilém z Ilburka, český šlechtic z rodu Ilburků († 22. ledna 1490)

Svět
 10. března – Vasilij II., středověký ruský panovník, velkokníže moskevský († 27. dubna 1462)
 3. května – Cecílie Nevillová, vévodkyně z Yorku a matka dvou anglických králů: Eduarda IV. a Richarda III. († 1495)
 21. září – Fridrich III. Habsburský, císař Svaté říše římské († 19. srpna 1493)
 ? – Jan Długosz, polský kronikář († 1480)

Úmrtí 
 6. července – Jan Hus, reformátor a kazatel (* kolem 1370)
 19. července – Filipa Lancasterská, manželka portugalského krále Jana I. (* 31. března 1359)
5. srpna – Richard z Konisburgu, anglický šlechtic a vévoda z Yorku (* 20. července 1475) 
 25. října
 Karel I. z Albretu, francouzský konstábl (* ?)
 Walram III. Lucemburský, hrabě z Ligny a St Pol (* 1355)
 Filip Burgundský, hrabě z Nevers a Rethelu (* 1389)
 Eduard III. z Baru, vévoda (* 1377)
 Jan I. z Alençonu, francouzský vévoda (* 1385)
 Fridrich I. z Vaudémontu, francouzský hrabě (* 1371)
 Filip II. z Nevers, francouzský hrabě (* 1389)
 Antonín Brabantský, brabantský a limburský vévoda (* 1384)
 Jan II. z Béthune (* 1359)
 Jan z Baru, pán z Puisaye (* 1380)
 Robert z Baru, hrabě z Marle a Soissons (*cca 1390)
 Jan VI. z Roucy, hrabě z Roucy (* ?)
 Dafydd Gam, velšský šlechtic (* cca 1380)
Eduard z Norwiche, vévoda z Yorku (* asi 1373)

Hlavy státu 
 České království – Václav IV.
 Svatá říše římská – Zikmund Lucemburský
 Papež – Řehoř XII.
 Anglické království – Jindřich V.
 Francouzské království – Karel VI. Šílený
 Polské království – Vladislav II. Jagello
 Uherské království – Zikmund Lucemburský
 Byzantská říše – Manuel II. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
15. století
Jakub Kresa

Jakub Kresa, častěji psáno Jakub Kreza, španělsky Jacob Kresa, latinsky Jacobo Kreysa (19. července 1648 Smržice – 28. července 1715 Brno), byl český jezuitský matematik doby baroka.

Život 
Jakub Kresa studoval na gymnáziu v Brně a v 19 letech se stal příslušníkem jezuitského řádu. V letech 1669-70 vyučoval na gymnáziu v Litoměřicích. V letech 1670–73 pokračoval ve studiu na pražské filozofické fakultě. Po krátkém působení opět v Litoměřicích se do Prahy vrátil v roce 1675 a pokračoval ve studiu matematiky a teologie. V roce 1680 byl vysvěcen na kněze. Po krátkém pobytu v Telči se stal v roce 1681 profesorem hebrejštiny na Olomoucké univerzitě, získal doktorát a v roce 1682 začal přednášet matematiku.

Ve školním roce 1685–86 již přednášel matematiku na pražské univerzitě. V roce 1686 Kresa odešel na univerzitu do Madridu, kde působil 15 let, ale dle potřeby přednášel i na královské námořní škole v Cádizu. Za svou práci a zejména překlad 8 knih Eukleidových Základů do španělštiny byl nazýván „Eukleidem Západu“. V roce 1701 se Kresa vrátil do Prahy a stal se profesorem teologie na Karlo-Ferdinandově univerzitě. V letech 1704–13 působil Kresa opět ve Španělsku. Po svém návratu do vlasti odešel Kresa do Brna, kde zemřel a byl pohřben. Jeho ostatky jsou uloženy v prosklené rakvi v kryptě brněnského jezuitského kostela Nanebevzetí Panny Marie.

Po Kresově smrti vyšlo v Praze v roce 1720 dílo Analysis speciosa trigonometriae sphaericae … Druhá kniha tohoto spisu obsahuje goniometrické funkce a rovinnou trigonometrii, třetí je věnována trigonometrii sférické. Jakub Kresa zde jako jeden z prvních matematiků používá k vyjádření vzorců algebraickou symboliku.

Reference

Externí odkazy 
 
 Historie matematiky na olomoucké univerzitě, Jezuitská univerzita období 1620-1747(4.část) Jakub Kresa 

Čeští jezuité
Čeští matematici
Češi 17. století
Osobnosti Moravy
Pedagogové na olomoucké univerzitě
Narození v roce 1648
Úmrtí v roce 1715
Muži
Narození 19. července
Úmrtí 28. července
Narození ve Smržicích
Úmrtí v Brně
Jakub Filip Kulik

Jakub Filip Kulik (20. dubna 1793 Lvov – 28. února 1863 Praha) byl profesor matematiky.

Život 
Jakub Filip Kulik studoval na gymnáziu ve Lvově a poté na tamní univerzitě filozofii a práva. V roce 1814 byl jmenován profesorem matematiky na olomouckém lyceu. Po dvou letech odešel na univerzitu do Štýrského Hradce, kde se stal profesorem fyziky. V roce 1822 získal na škole doktorát a o rok později byl jmenován rektorem. V roce 1826 byl jmenován profesorem matematiky na univerzitě v Praze.

Kulik je autorem spisů Lehrbuch der höheren Analysis, Lehrbuch der höheren Mechanik, Tafeln hyperb. Sectoren und der Längen elliptischer Quadranten. Dvacet let pracoval na vytvoření tabulek dělitelů a tabulky prvočísel až do čísla 100 330 201. Jeho dílo nebylo pro svoji rozsáhlost vydáno.

Zemřel roku 1863 v Praze Byl pohřben v rodinné hrobce na Vyšehradském hřbitově.

Manželem jeho dcery Angely byl právník Antonín Randa.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 Soupis pražských domovských příslušníků 1830-1910, Kulik, Jakob *1793
 Místo pohřbení

Polští matematici
Polští pedagogové
Absolventi Lvovské univerzity
Narození v roce 1793
Narození 20. dubna
Narození ve Lvově
Úmrtí v roce 1863
Úmrtí 28. února
Muži
Úmrtí v Praze
Pohřbení na Vyšehradě
Jihočeská Theléma

Jihočeská Theléma byl kroužek mladých českých romanistů, kteří se rozhodli přeložit do češtiny jedno ze stěžejních a nejnesnadnějších děl světové literatury, Gargantuu a Pantagruela od Françoise Rabelaise.

Iniciátorem kroužku byl docent pražské filozofické fakulty Prokop Miroslav Haškovec (1876–1935), později profesor filozofické fakulty v Brně. V roce 1908 uveřejnil článek v České mysli, ve kterém rozebral myšlenku Rabelaisovy Thelémy, což řecky znamená svobodnou vůli. Slavný spisovatel tím myslel společenství svobodných a vzdělaných lidí obojího pohlaví. Ze svých posluchačů pak P. M. Haškovec sestavil v roce 1909 Českou Thelému, jejímiž členy se stali Jan Čart (1885–1943), František Kamarýt (1887–1914), Stanislav Malec (1887–?), Josef Rejlek (1888–1958) a Karel Šafář (1889–1970).

V letech 1909–1911 překládali první knihu (Gargantuu), a to tak, že každý přeložil několik kapitol, které si pak vzájemně kritizovali a upravovali. Tři veršované kapitoly přebásnil Dr. J. Munk, celkovou redakci provedl J. Rejlek. Kniha vyšla v souvislosti se vznikem nové tiskárny A. Reise na Vyšehradě na jaře v roce 1912. 

Při překladu druhé knihy odstoupili J. Čart a S. Malec a zbývající jihočeští členové (Kamarýt, Rejlek, Šafář) přejmenovali kroužek na Jihočeskou Thelému. F. Kamarýt ve válce padl, proto překlad dokončovali J. Rejlek a K. Šafář. Použili dílčí překlady, které zanechali S. Malec a brněnský student Cyril Vaněk. Část překladu provedl nový člen kroužku Alois Krajíc (1899–1977) a některé verše Miroslav Haller (1901–1968). Redakci celého překladu provedl K. Šafář, který také prosadil překlad poslední páté knihy, kde je Rabelaisovo autorství nejisté, a doplnil knihu spolu s Rejlkem rozsáhlým poznámkovým aparátem. Celá kniha vyšla v roce 1931 a byla velmi kladně přijata (F. X. Šalda, V. Vančura).

Po válce (1953) překlad revidoval Josef Kopal (1883–1966), který také napsal předmluvu o životě a díle autora, ilustrace Gustava Doré vybrali Václav Vilém Štech (1885–1974) a Jiřina Vydrová. Nové moderní ilustrace ve vydání z roku 1968 jsou dílem Zdenka Seydla (1916–1978).

Tento kolektivní překlad bývá označován za jeden z největších překladatelských výkonů v českém jazyce, protože překladatelé museli vyřešit stovky slovních hříček a zachovat bohatost i ducha originálu.

Odkazy

Reference 

Translatologie
Shareware

Shareware je označení pro software chráněný autorským právem, který je možné volně distribuovat (typicky na internetu nebo na CD nebo DVD, jež jsou přílohami časopisů). Uživatel má možnost software po určitou dobu zkoušet, zda mu vyhovuje nebo ne. Pokud ho ale nadále používá, je povinen se řídit podle autorovy licence a zpravidla zaplatit cenu programu nebo se třeba jen registrovat.

Volně šířený shareware má obvykle zabudovaná omezení (časová – trialware, funkční – crippleware, omezující uživatelův komfort – adware, nagware). Pak mluvíme o demoverzi. Heslo nebo softwarový klíč pro přístup k plně funkční verzi obdrží uživatel po zaplacení. Některé programy z kategorie shareware plnohodnotně fungují i po vypršení testovacího období.

Distribuce 
Shareware se často nabízí ke stažení na internetových stránkách výrobce nebo v časopisech jako doprovodné CD. Komerčně se nabízí například v supermarketech na CD (nebo DVD) za výrobní cenu nosiče. Dalším distribučním kanálem jsou shareware adresáře nebo stahovací portály.

Implementace 
Otevřený software a shareware jsou podobné v tom, že mohou být trvale používány bez peněžní podpory. Shareware se obvykle liší od otevřeného softwaru v tom, že autoři žádají o dobrovolné poplatky. Otevřený software musí být obvykle kompatibilní s přísnými pokyny Asociace Softwaru.

Odvozeniny sharewaru 
Existují i jiné typy sharewaru, které mají například příponu "-ware". Obvykle ale nepožadují po uživateli, aby zaplatil autorovi za používání programu. Například:
 Cardware vyžaduje, aby uživatel poslal autorovi pohlednici.
 Careware vyžaduje, aby uživatel daroval na charitu.

Dalším typem sharewaru je velmi populární App Store trh, kde mohou uživatelé získávat mobilní aplikace zdarma. Ovšem to má i svá omezení, například mohou obsahovat inzertní bannery od sponzorů. Tato omezení odstraní až placená verze, která může být rozšířená o další funkce.

Průmyslové standardy a technologie 
Existuje několik obecně uznávaných standardů a technologií, které se používají při vývoji a prosazování shareware.
FILE_ID.DIZ je textový soubor, který je často součástí balení.
Portable Application Description (PAD) se používá pro standardizaci shareware aplikací. PAD soubor je XML dokument, který popisuje shareware nebo freeware produkt podle PAD specifikace.
Kód podepisování - je to technologie, kterou používají Shareware vývojáři k digitálnímu podepisování výrobků.

Související pojmy 
 Softwarová licence definuje právní vztah mezi výrobcem a uživatelem.
 Open source software je software s dostupným zdrojovým kódem.
 Svobodný software je podmnožina open source software, která navíc umožňuje uživatelům šířit díla odvozená z původního programu.
 Freeware je software, které lze používat bezplatně (případně za symbolický příspěvek – beerware, cardware). Tvůrce si ponechává autorská práva, většinou neuvolňuje zdrojový kód.
 Volné dílo (public domain) je dílo, jehož majetková autorská práva nejsou chráněna, může být volně využíváno za dodržení určitých podmínek.

Reference

Externí odkazy 
 

Distribuce software
Seznam skladatelů vážné hudby

Tento seznam skladatelů vážné hudby obsahuje pouze abecední seznam odkazující na další články, v nichž jsou někteří významní hudební skladatelé tzv. vážné nebo klasické hudby uvedeni.

Abecední seznam

Související články
Seznam českých hudebních skladatelů
Seznam německých hudebních skladatelů
Seznam barokních skladatelů
Seznam klasicistních skladatelů

 
Vážná hudba
Internacionála

Pojem Internacionála není jednoznačný. 
 Internacionála (politika)
 Internacionála (píseň)
Jáva

Jáva je ostrov oddělující Indický oceán na jihu a Jávské moře na severu, součást Indonésie. Nachází se zde hlavní město Jakarta. Je to nejzalidněnější ostrov na světě. Pokud bychom Jávu považovali za stát, tak s rozlohou 132 000 km² a v roce 2010 se 136 miliony obyvatel (tzn. 1029 lidí na km²) by to byla druhá nejhustěji zalidněná země na světě po Bangladéši (s výjimkou městských států).

Geografie

Příroda 

Jáva patří do řetězu ostrovů. Na severu sousedí s Borneem, na severozápadě se Sumatrou, na východě s Bali a na jihu s Vánočním ostrovem. Je to 13. největší ostrov světa.
Jáva je téměř celá vulkanického původu. Nachází se zde spousta vrcholů, které mají typický kónický tvar a prozrazují, že buď byly, nebo budou sopečně aktivní.

Lidé 
Roku 1815 měla Jáva asi 5 milionů obyvatel. V roce 1930 podle prvního sčítání lidu žilo na Jávě přes 40 milionů lidí.

Na Jávě leží hlavní město Indonésie – Jakarta.
Je to také nejzalidněnější ostrov Indonésie. Nachází se zde téměř 60% celé populace země. Od roku 1970 se vláda snaží přesídlovat obyvatele na jiné, méně zalidněné ostrovy. Tento krok se ale setkal s různými výsledky a na mnoha místech vyvolal etnické problémy.
Ostrov se dělí na 4 provincie, jeden zvláštní region* a region hlavního města** :

 Banten
 Jakarta**
 Jawa Barat (Západní Jáva)
 Jawa Tengah (Střední Jáva)
 Jawa Timur (Východní Jáva)
 Yogyakarta*

Reference

Související články 
 Seznam největších ostrovů
 Sumatra
 Zemětřesení na Jávě (červenec 2006)

Externí odkazy 
 
 
 

 
Ostrovy Velkých Sund
Ostrovy Indonésie v Indickém oceánu
L

L je 12. písmeno latinské abecedy.

 V biochemii je L symbolem pro aminokyselinu leucin.
 V biologické taxonomii odkazuje L. na Carla von Linné.
 Ve fyzice je L označením pro indukčnost.
 V chemii l označuje kapalinu (z lat. liquidus).
 V soustavě SI je l nebo L značkou pro jednotku objemu litr.
 L je mezinárodní poznávací značkou Lucemburska.
 Mezi římskými číslicemi je L symbolem pro číslici padesát.
 V oděvním průmyslu je L označení velikosti (z angl. large).
 Výrazné označení L na automobilu označuje vozidlo autoškoly (z angl. learner).
 Mezinárodní grafický symbol pro litografii.
 Písmeno L může také označovat směr či polohu levý, vlevo (z angl. left).
 V informatice a teorii logických systémů označuje dolní úroveň hladiny signálu (z angl. Low level)
 V japonském anime seriálu Death Note nese pseudonym L jedna z hlavních postav.
 V mnohých překladech Bible je L zkratka pro evangelium podle Lukáše
 Ve herní kultuře se písmenem L označuje ten, kdo prohrál (z angl. Loser)

Externí odkazy
V

V je 22. písmeno latinské abecedy.

V 
 V biochemii je V symbol pro aminokyselinu valin.
 V dorozumívání je V označení gesta vítězství.
 Ve fyzice je V symbolem pro objem
 V hudbě je V zkratkou pro housle – violino
 V chemii je V značka vanadu.
 V kartografii a geografii písmeno v nebo V značí v češtině východ
 V je mezinárodní poznávací značka Vatikánu
 Mezi římskými číslicemi je V symbolem pro číslo pět
 V soustavě SI je V značkou jednotky elektrického napětí a potenciálu volt
 Za 2. světové války označovalo toto písmeno německé odvetné zbraně (Vergeltungswaffe), jako byly V-1 a V-2
 V českém šachu je V označení figury věže (na mezinárodní scéně se používá R od anglického slova )
 anglická zkratka pro vítězství – od slova Victory
 Gesto V – označuje vítězství
 Véčko – označení typu mobilního telefonu
 V křesťanské liturgii označuje značka ℣ verš recitovaný knězem či osobou vedoucí modlitbu a následovaný responsí kongregace.

v 
 V češtině je v předložka – viz heslo v ve Wikislovníku.
 Ve fyzice je v symbolem pro rychlost (lat. velocitas)
 V gramatice je v symbol pro sloveso, pochází z latinského verbum
 V knihovnictví je v rubová stránka listu knihy, viz Paginace
 Další latinské zkratky:
 versus, proti
 vidi, viděl jsem (spisová poznámka)

Externí odkazy
Ucho (rozcestník)

Slovo ucho má následující významy:

 ucho – sluchový orgán
 přeneseně i označení pro část předmětu sloužící k uchopení a manipulaci (ucho džbánu, hrnce, nákupní tašky…)
 ucho (teorie grafů) – speciální cesta připojená ke grafu

Další významy:
 ucho (architektura) – rohové odsazení šambrány či ostění
 Ucho (film) – český film z roku 1970
 ucho Jidášovo (Hirneola auricula judae) – houba
 babí ucho, volské ucho – lidově jitrocel větší (Plantago major)
 babské ucho – lidově šalvěj lékařská (Salvia officinalis)
 lví ucho – lidově lvoušek Leonotis nepetifolia
 sloní ucho – lidově bělokvět bělokvětý (Haemanthus albiflos)
 ucho sv. Petra, mořské ucho – ušeň mořská (Haliotis tuberculata)
 Bretschneiderovo ucho – reliéf, součást Národního památníku odposlechu

Reference

Externí odkazy
Gauč

Gauč (někdy také kauč, couch, sofa, kanape, otoman) je široká spací pohovka sloužící též k posezení.

Nachází se nejčastěji v obývacím pokoji a bývá tak široký, že se na něj pohodlně usadí dvě nebo tři osoby. Souležba více osob však typicky na gauči není možná, na rozdíl od rozkládací sedací soupravy.

Gauč obvykle bývá polstrovaný a na jeho bocích jsou pohodlné opěrky na ruce. Potah gauče může být látkový nebo kožený. Častým doplňkem gauče bývají křesla.

Gauč je arabský vynález. Původně sloužil jako trůn arabských vládců.

Externí odkazy 
 

Nábytek
Seznam politických stran a hnutí v Česku

V České republice bylo k 18. říjnu 2020 registrováno 81 aktivních politických stran a 142 politických hnutí, část je bez znatelného politického vlivu, členské či voličské základny. Registrované strany a hnutí jsou uvedeny v následujícím seznamu. Úplný autoritativní seznam je na stránkách Ministerstva vnitra ČR, které dle zákona vede Rejstřík politických stran a politických hnutí.

Mandáty českých politických subjektů v zastupitelských sborech 

Tabulka udává počet mandátů českých politických stran a hnutí, které obdržely ve volbách.

Nereflektuje změny v průběhu volebního období. Zahrnuje pouze všechny parlamentní strany a hnutí, zbytek je sečten dohromady.

Legenda
 1) – mandáty vzešlé z voleb do PS 2021
 2) – aktuální složení Senátu ke dni 22. října 2022
 3) – mandáty vzešlé z voleb do zastupitelstev krajů 2020
4) – mandáty vzešlé z komunálních voleb 2022
5) – mandáty vzešlé z voleb do EP v květnu 2019

Seznam aktivních českých politických stran a politických hnutí 
Seznam stran a hnutí aktuální k 10. srpnu 2023.

Politické strany

Politická hnutí

Politické strany a hnutí s pozastavenou činností

Zrušené strany a hnutí 

Toto je seznam zrušených politických stran a hnutí k 8. 10. 2023.

Odkazy

Reference

Související články 
 Dějiny českých politických stran
 České liberální strany
 České republikánské strany
 Financování politických stran v Česku
 Seznam politických afér v Česku

Externí odkazy 
 
 Vyhledávání politických stran a hnutí, registrovaných MV ČR, mvcr.cz
 Číselník volebních stran, volby.cz

 
Strany
Tomáš Polák (hudebník)

Tomáš Polák (* 1968) je český rockový kytarista a skladatel. Hraje ve skupině Mig 21 a složil hudbu pro filmy Alice Nellis Ene bene a Výlet, filmy Martina Kotíka Pánská jízda a Všechno nejlepší!, film Tomáše Vorla Skřítek a animovaný film Libora Pixy Psi-Cho. Pro divadlo Letí napsal společně s Xindlem X muzikál Plantáž.

Vystudoval analytickou chemii na Přírodovědecké fakultě Univerzitě Karlově a zvuk na FAMU. Kromě Mig 21 hrál ve skupinách Modrá hvězda a TGM stereo.

Související články 
 Seznam hudebních skladatelů

Členové Mig 21
Čeští kytaristé
Čeští hudební skladatelé
Narození v roce 1968
Žijící lidé
Muži
Absolventi FAMU
Váha

Váha je zastaralá fyzikální veličina, která byla zavedena jako charakteristika množství látky stanoveného vážením. Zpřesňováním fyzikálních definic jednotlivých veličin a jejich vzájemných vztahů (i vzhledem k vývoji fyziky) musel být původní koncept "množství látky" nahrazen jednoznačnými veličinami. Dnes může mít označení váha 2 různé významy:
 Veličina stejného charakteru se nyní nazývá hmotnost, označení váha přežívá v hovorové mluvě. Jednotkou je kilogram. Vzhledem k poznatkům teorie relativity však má přesnější vymezení a nelze jejím prostřednictvím obecně charakterizovat množství látky (vzhledem k její relativnosti). Takové zjednodušení je možné pouze ve zjednodušených, nerelativistických případech.
 Jako váha se označovala v dřívějších normách (např. ČSN 01 1302) veličina charakteru síly, dnes nazývaná tíha. Jednotkou je Newton. Právě prostřednictvím tíhy se provádí vážení. Takto definovanou váhu nelze redukovat na gravitační sílu – tíhové pole je totiž v soustavách spojených s povrchem Země superpozicí gravitační síly a setrvačné odstředivé síly, způsobené zemskou rotací.

Váha se v současnosti neuvádí ani jako alternativní název veličin hmotnost a tíha, ani žádných jiných (např. gravitační hmotnost), a to již od přijetí ČSN ISO 31-3 Veličiny a jednotky, část 3 – Mechanika, tedy od roku 1994 (v současnosti nahrazena normou ČSN ISO/IEC 80000-4 Veličiny a jednotky, část 4 – Mechanika, platnou od roku 2007).

Související články 
 hmotnost
 tíha 
 gravitační síla
 váhy

Externí odkazy 
 
 

Hmota
Tautologie

Tautologie (z řeckého , tautologia, výpověď o témže) je v logice vždy pravdivý složený výrok. Je pravdivý vždy, bez ohledu na pravdivostní hodnotu jednotlivých částí takového výroku. Příkladem tautologie je výrok: „Buď bude zítra pršet, nebo zítra pršet nebude.“ Ačkoliv je výrok pravdivý, nenese žádnou informační hodnotu, protože nemůže být deduktivně použit k vyloučení platnosti jakýchkoliv jiných tvrzení.

Formy tautologie 
Nepravé tautologie jsou výroky, které jsou samy o sobě tautologické, ale v souvislosti s kontextem získávají konkrétní význam. Například:
 Výrok „Až to bude, tak to bude“ ve skutečnosti zhruba znamená: „Nedá se to urychlit, musíš počkat.“
 Výrok „Děti jsou děti“ získá svůj význam v dialogu: „Vysvětloval jsem mu, že nesmí sám přecházet silnici, ale vůbec mě neposlouchá.“ – „To víš, děti jsou děti.“ Mluvčí tím má na mysli, že neposlušnost je pro děti charakteristická, a tudíž vyplývající ze samotného označení.
Sem patří i výroky „doma je doma“, „udělal jsem, co jsem udělal“ nebo výroky ve formě „A není neA“, například „mír není válka“ či „co je černé, není bílé“.

Tautologie je také nadbytečné zdvojení téhož významu různými slovy nebo částmi slova, označované též pojmem pleonasmus nebo perisologie. Sem mohou patřit např. výrazy „vždy a navěky“, „zcela a úplně“, „třídílná trilogie“, „nejoptimálnější“ apod. Taková tautologie může být buď stylistickou chybou, nebo výrazovým prostředkem, který má umocnit některou z vlastností daného předmětu. Kupříkladu slovo „dárek“ v sobě zahrnuje představu svobodného rozhodnutí dát někomu něco zdarma. Avšak spojení „zdarma daný dárek“ chce odlišit takový dárek od různých bonusů, které jsou sice také označeny „zdarma“, ale zákazník si je přitom zaplatí.

Opakem tautologie v logice je kontradikce, v lingvistickém smyslu oxymóron.

Související články 
 Autoreference
 Definice kruhem
 Rekurze
 Fraktál
 Contradictio in adjecto
 Paradox
 Pleonasmus
 Oxymóron
 Důkaz sporem

Literatura

Externí odkazy 
 
 

Logika
Sémantika
Stylistické prostředky
Pravda
Obvod (geometrie)

Obvod je nejen hraniční křivka rovinného útvaru, ale i její délka.

Základní jednotka SI: m [metr]

Obvody některých útvarů 
 Čtverec – čtyřnásobek délky strany
o = 4 · a

 Obdélník a rovnoběžník – dvojnásobek první a druhé strany
o = 2 · ( a + b )

 Mnohoúhelník – součet délek všech jeho stran.
o = a + b + c + …
kde a, b, c, … jsou strany mnohoúhelníku.

 Kruh – délka jeho hraniční kružnice.

o = 2 · π · r = π · d
kde r je poloměr kruhu a d je průměr kruhu.

 Elipsa
 lze určit pouze pomocí přibližných vzorců

 nebo částečným součtem nekonečné řady

Související články
 perimetr
 délka

Geometrie
Třetí termodynamický zákon

Třetí termodynamický zákon (též třetí hlavní věta termodynamická nebo třetí termodynamický princip) popisuje chování látek v blízkosti absolutní nulové teploty. Tato věta umožňuje určit absolutní hodnotu entropie, což má význam při určování hodnot volné energie, která má vliv na průběh chemických reakcí.

Tento zákon lze odvodit z prvních dvou termodynamických zákonů nebo ze statistické fyziky a kvantové mechaniky.

Třetí termodynamický zákon je znám také jako Nernstův teorém.

Formulace zákona 
Při zkoumání chování látek v blízkosti absolutní teplotní nuly se zjistilo, že se některé vlastnosti v blízkosti této teploty nemění při změně teploty, a že určité veličiny jsou při velmi nízkých teplotách prakticky nulové. Na základě chování stavových funkcí při nízkých teplotách a vzájemných souvislostí je možné odvodit třetí hlavní větu termodynamiky v matematické formulaci

Tento závěr se také vyjadřuje v tzv. Planckově formulaci.
Při absolutní nulové teplotě je entropie čisté látky pevného nebo kapalného skupenství rovna nule.

Nejsou-li však vlastnosti látek v blízkosti absolutní teplotní nuly závislé na teplotě, pak nelze vnějším působením jejich teplotu dále snižovat. Třetí termodynamickou větu lze tedy vyslovit také takto:
Čistou pevnou látku nelze konečným pochodem ochladit na absolutní nulu.

Ačkoli je tato věta formulována pro čistou pevnou či kapalnou látku, lze očekávat, že žádná látka se v blízkosti absolutní nulové teploty nenachází v plynném skupenství.

Při teplotě absolutní nuly klesá k nule i tepelná kapacita látek, přičemž závislost tepelné kapacity na teplotě není lineární.

Obecněji lze říci, že k dosažení absolutní nuly je třeba mít k dispozici nekonečně mnoho nějakého prostředku.

Na závěr se hodí upozornit, že třetí věta termodynamická nemusí být splněna pro některé příliš jednoduché modely (např. ideální plyn – má logaritmickou závislost), což je vada především přílišného zjednodušení modelu (Van der Waalsův plyn již tímto problémem netrpí).

Reference

Související články 
 Termodynamický zákon
 První termodynamický zákon
 Druhý termodynamický zákon
 Entropie

Termodynamika
Fyzikální zákony
K

K je 11. písmeno latinské abecedy. Vzniklo z písmene κ (zvaného kappa) řecké abecedy. V klasické latině se toto písmeno používalo jen zcela výjimečně (psalo se C), jen jako určité zkratky a ve variantě pravopisu názvů Kalendae a Karthago.

 V češtině je k předložka.
 V matematice je k jedna z imaginárních jednotek kvaternionů.
 Ve fyzice
 k je označení pro Boltzmannovu konstantu.
 k je označení pro konstantu popisující tuhost pružiny v Hookově zákonu.
 k je koňská síla, starší fyzikální jednotka výkonu mimo soustavu SI.
 K je druh mezonů – kaon.
 V astronomii je K označení jedné ze spektrálních tříd hvězd.
 V soustavě SI
 K je značka jednotky termodynamické teploty kelvin.
 k je značka předpony soustavy SI pro 1000, kilo.
 V chemii
 K je značka draslíku.
 k je označení rovnovážné konstanty.
 V biochemii je K označení pro aminokyselinu lysin.
 Ve výživě je K vitamín – viz vitamín K.
 Na potravinách označuje K v kroužku, Ⓚ, košer jídlo certifikované organizací . Různé obměny písmene K jsou často součástí značek i dalších organizací dozorujících kašrut.
 K je mezinárodní poznávací značka Kambodže.
 Na registrační značce znamená K Karlovarský kraj.
 V karetních hrách je K označení krále.
 V šachu je K označení krále.
 Za Rakouska-Uherska k. označovalo úřady uherské části monarchie – viz c. k..
 Zkratka pro protektorátní korunu v Protektorátu Čech a Moravy.
 Zkratka pro Československou korunu za druhé republiky.
 V radiokomunikaci je K jedním z prefixů volacích znaků vyhrazených pro USA.
 Používá se též k vyjádření souhlasu, k = ok → vzniklo z anglického ok.
 V informatice a online hrách se používá jako označení řádu tisíců, tedy 1k = 1000.

V arménském písmu písmenu K odpovídá písmeno Կ (կ) (dle české výslovnosti bez přídechu) nebo písmeno Ք (ք) (dle anglické výslovnosti s přídechem).

Reference

Externí odkazy
T

T je 20. písmeno latinské abecedy.

 V biochemii je T symbol pro aminokyselinu threonin a DNA bázi thymin.
 V elektrotechnice je T označení pro tranzistor.
 Ve výrokové logice je T označení klopného obvodu Toggle
 Na fotoaparátu označuje T nastavení rychlosti závěrky, kdy závěrka zůstává otevřená tak dlouho, dokud není spoušť stisknuta podruhé.
 Ve fyzice
 t či T je označení času, periody apod. (z lat. tempus, angl. time = čas)
 T je označení (termodynamické) teploty.
 t je označení kvarku top.
 V chemii je T značka pro tritium, izotop vodíku.
 V predikátové logice je T symbol pro pravda (true).
 V soustavě SI
 t je značka jednotky hmotnosti tuna.
 T je značka jednotky magnetické indukce tesla.
 T je značka předpony soustavy SI pro 1012 tera.
 V hudbě je T značka pro tóniku.
 V informatice jde o programovací jazyk T.
 V automobilovém průmyslu bylo T označení automobilu vyráběného automobilkou Ford: Model T.
 Na železnici starší označení motorových lokomotiv s nezávislou trakcí

V arménském písmu písmenu T odpovídá písmeno Տ (տ) (dle české výslovnosti bez přídechu) nebo písmeno Թ (թ) (dle anglické výslovnosti s přídechem).

Externí odkazy 
 
 

Zkratky
Dánské království

Dánské království (dánsky Kongeriget Danmark nebo Danmarks Rige) je státní celek a konstituční monarchie ležící v severní Evropě a částí v Severní Americe. Dánské království se skládá ze tří celků; vlastního Dánska, Faerských ostrovů a Grónska ležícího v Severní Americe.

Grónsko a Faerské ostrovy disponují autonomií, nepatří do Evropské unie a každý z nich deleguje dva zástupce do parlamentu (Folketingu). Pro vztah kontinentálního Dánska a obou autonomních území (Faerských ostrovů a Grónska) je používán polooficiální termín Rigsfællesskabet. V angličtině je tento pojem někdy uváděn jako Spojené království Dánska.

Základní údaje o území

Odkazy

Reference

Související články 
 Commonwealth realm
 Dánské království (středověk)
 Dějiny Dánska
 Nizozemské království
 Novozélandské království
 Pohřebiště dánských panovníků

Externí odkazy 
 

 
Království
ČR (rozcestník)

Kombinace písmen Č a R je zkratka s více významy:
 Česká republika
 Čečenská republika
 Čínská republika, obvykle označovaná Tchaj-wan
 Čuvašská republika

Související články 
 CR

Externí odkazy
1054

Rok 1054 (MLIV) gregoriánského kalendáře začal v neděli 1. ledna a skončil v neděli 31. prosince. Dle židovského kalendáře nastal přelom roků 4814 a 4815, dle islámského kalendáře 475 a 476.

Události 
 Únor – bitva u Mortemeru: Normané porazili francouzské vojsko, když jej přistihli během plenění a drancování. Výsledkem toho stáhl francouzský král Jindřich I. svou hlavní armádu z Normandie.
 30. dubna – Rosdalla, poblíž Kilbegganu v Irsku: nejstarší známé evropské tornádo.
 16. července – římský biskup a patriarcha (= papež) Lev IX. a konstantinopolský patriarcha Michael Kerularios se vzájemně exkomunikovali z křesťanské církve, čímž završili Velké schizma – rozštěpení, jímž byla původní Svatá katolická apoštolská církev rozdělena na církev západní (římský patriarchát = Římskokatolická církev) a církev východní (patriarcháty konstantinopolský, alexandrijský, antiochejský a jeruzalémský, a autokefální církev gruzínská = dnes pravoslavné/ortodoxní církve). Exkomunikační dopis papežův, napsaný v lednu t.r., doručili do Konstantinopole kardinál Humbert a kardinál Frederich.
 27. července – Siward, earl z Northumbrie vpadl do Skotska, aby podpořil Malcolma Canmora proti Macbethovi, který získal skotský trůn po smrti Malcolmova otce, krále Duncana. Macbeth byl poražen u Dunsinane.
 Lý Nhật Tôn, třetí král dynastie Lý, započal svou vládu ve Vietnamu a změnil úřední název země na Đại Việt.
 Břetislav I. vydal stařešinský řád, stanovující, že českým knížetem se měl stát vždy nejstarší Přemyslovec (viz seniorát).

Vědy a umění 
 4. července – Číňané, Arabové a zřejmě i Indiáni zaznamenali výbuch supernovy SN 1054 poblíž hvězdy ζ Tauri. Dvacet tři dní zůstala natolik jasná, že byla vidět i za denního světla. Její pozůstatky dnes tvoří Krabí mlhovinu (NGC 1952).

Narození 
 9. dubna – Judita Marie Švábská, uherská královna a polská kněžna († 14. března 1105)
 ? – Richard Normandský, druhý syn Viléma I. Dobyvatele a dědic anglického trůnu († cca 1081)

Úmrtí 
 20. února – Jaroslav Moudrý, kníže novgorodský a velký kníže kyjevský (* kolem 978)
 19. dubna – Lev IX., papež (* 1002)
 24. září – Heřman z Reichenau, německý kronikář, učenec, básník a skladatel (* 1013)

Hlavy států 
 České knížectví – Břetislav I.
 Papež – Lev IX.
 Svatá říše římská – Jindřich III. Černý
 Anglické království – Eduard III. Vyznavač
 Aragonské království – Ramiro I.
 Barcelonské hrabství – Ramon Berenguer I. Starý
 Burgundské království – Rudolf III.
 Byzantská říše – Konstantin IX. Monomachos
 Dánské království – Sven II. Estridsen
 Francouzské království – Jindřich I.
 Kyjevská Rus – Jaroslav Moudrý – Izjaslav I. Jaroslavič
 Kastilské království – Ferdinand I. Veliký
 Leonské království – Ferdinand I. Veliký
 Navarrské království – García V. Sánchez / Sancho IV.
 Norské království – Harald III. Hardrada
 Polské knížectví – Kazimír I. Obnovitel
 Skotské království – Macbeth I.
 Švédské království – Emund Starý
 Uherské království – Ondřej I.

Reference

Externí odkazy 
 

 
11. století
Aeternitas

Aeternitas je římská personifikace věčnosti. Kult této bohyně a dalších personifikovaných abstrakcí byl typický pro císařský kult, představovala jednu ze ctností zbožštěného císaře.

V některých případech je zmiňována jako Aeternitas Imperii „věčnost římské vlády“, pod tímto jménem jí obětovali Arvalští bratří během díkuvzdání za že Nero přežil pokus o atentát. Na mincích z doby Vespasiána drží Aeternitas v každé ruce hlavu reprezentují Sola a Lunu, a Titových drží roh hojnosti, opírá se o žezlo a jednou nohou stojí na glóbu - tato ikonografie jí spojuje s koncepty věčnosti, hojnosti a vlády nad světem. Od 2. století do poloviny 3. století byla vyobrazována s glóbem, nebeskými tělesy a fénixem - symbolem cyklického času. Martianus Capella, ve svém díle Satira de nuptiis Philologiae et Mercurii, označuje Aeternitas za jednu nejvíce ctěných Jupiterových dcer a zmiňuje její kruhový diadém.

Aeternitas byla srolovávaná s helénistickým božstvem jménem Aión, spojovaným s časem, firmamentem a zvěrokruhem.

Reference

Externí odkazy 
 

Římské bohyně
Pontos (mytologie)

Pontos (latinsky Pontus) je v řecké mytologii synem bohyně země Gaie. Je bohem vnitřního moře, přístupného lidem.

Pontos je jedním z nejstarších bohů, matka země Gaia ho zrodila sama ze sebe, a to ještě dříve než svého dalšího významného syna Ókeana, vládce vnějšího moře a také vládce mořské říše boha Poseidóna. Každý z těchto mořských velikánů má moc nad jinou sférou vodstva. Bůh Pontos ovládá Středozemní moře, Rudé moře, Černé moře a jiná další.

Bohyně Gaia vstoupila do manželství s Pontem a mají tyto významné potomky:
 Néreus - mořský bůh, přívětivý k lidem, zvaný „Mořský stařec“
 Forkýs - mořský bůh, strážce moří, hlídač mořských nestvůr
 Kétó - mořská bohyně, která zosobňuje všechny hrůzy na moři a v něm
 Thaumás - bůh přírodních úkazů na moři
 Eurybia - představuje sílu širého moře, je to matka Astraia, otce hvězd a větrů.

Název pontos v řečtině znamená obecně moře, zeměpisně Černé moře a zemi na jeho jižním pobřeží.

Reference

Externí odkazy

Literatura 
 Slovník antické kultury, nakl. Svoboda, Praha, 1974
 Vojtěch Zamarovský, Bohové a hrdinové antických bájí
 Graves, Robert, Řecké mýty, 2004, 
 Houtzager, Guus, Encyklopedie řecké mytologie, 
 Gerhard Löwe, Heindrich Alexander Stoll, ABC Antiky

Řecká tvořitelská božstva
Řečtí mořští bohové
Wentshukumishiteu

Wentshukumishiteu či Uentshukumishiteu je v mytologii Innů vodní duch chránící mláďata, především vydří, před lovci. Innuové věří, že tato bytost se může volně pohybovat ve vodě a dokáže rozlomit i ten nejtlustší led. Dokáže také chodit pod zemí a skrze skály.

Mýtus 
Podle některých Innů je za jeden z jeho domovů pokládána Manitutshu („Hora duchů“), kopec u vodopádů Muskrat Falls na řece Churchill v kanadském Labradoru.

Ústní tradice

Odkazy

Reference 

Inuitská mytologie