Kino

Kino neboli biograf je místo (obvykle budova), které je určeno k hromadnému sledování filmových představení. Filmový projektor, který je umístěn vzadu v projekční kabině, promítá film na plátno, které je umístěno vpředu před hledištěm. Do hlediště se běžný divák dostane teprve po zaplacení vstupného, obvykle až po zakoupení vstupenky.

Etymologie 
Název kino je odvozen z řeckého kinēma (pohyb) a graf (záznam, z grafō = píši). Starší označení biograf pochází z řeckého bios (život, bio- = životo-)<ref
 name="J.Holub, S. Lyer - Stručný etymologický slovník j. č.">
</ref>. Původní název byl kinematograf (čili záznam pohybu) nebo biograf (záznam života). Thomas Alva Edison si dal roku 1889 patentovat pod označením kinematograf kameru, pod názvem kinetoskop filmovou promítačku, zvukový doprovod obstarával další Edisonův vynález - fonograf.

V hovorové řeči došlo ke spojení a zkrácení obou termínů na kino (bio v období první republiky), ve slangové řeči na biák. Od výše uvedených slov je také odvozeno označení pro klasický fotografický materiál nazývaný kinofilm. Kino s více sály nazýváme multikino.

Části kina 
 hlediště - prostor určený pro diváky
 filmové plátno - promítací plocha, na níž je pomocí promítacího stroje zobrazován filmový obraz
 promítací kabina - místnost určená pro skladování filmových kopií a provoz promítacího stroje, pracoviště promítače
 vestibul, šatna, sociální zařízení (zejména záchod s umyvadlem)
 technické systémy
 promítací stroje
 ozvučení sálu - zvuková aparatura
 vnitřní osvětlení
 nouzové osvětlení
 vzduchotechnická zařízení, ventilace (odvětrávání sálu)
 vytápění sálu, případně klimatizační zařízení
 havarijní systémy, zde zejména protipožární zařízení

Druhy kin

Letní kino 
Termínem letní kino označujeme specializované kino, které není provozováno v zastřešeném sále, ale pod širým nebem. V zastřešeném prostoru se zde z praktických důvodů obvykle nachází pouze promítací přístroj a sklad filmů. Vzhledem k tomu, že prostor není možné vytápět a zatemnit, bývá takovéto kino v provozu pouze během letních měsíců a pouze v pozdních večerních hodinách. Bývá proto zřizováno např. ve velkých rekreačních oblastech, které jsou provozně vytížené pouze v létě. 

 více o letním kinu...

Autokino 
Termínem autokino se označuje kino, jehož hlediště je uzpůsobeno tak, že se na promítaný film mohou dívat diváci usazení ve svých automobilech. Zvuk je přehráván do jednotlivých automobilů prostřednictvím např. autorádií. Autokino se v Česku stalo populární zejm. kvůli pandemii covidu-19.

Klasické kino a multikino 
Termínem klasické kino a multikino označujeme, kino ve vnitřních prostorách. Klasické kino má pouze 1 sál, oproti multikinu, který jich má víc (Mladá Boleslav 4). Jedním s nejrozšířenějším firem kin patří Cinestar.  

 Více o multikinu...

Galerie

Historie

Nejstarší kina v českých zemích 
Nejstarší kinematografické produkce byl dosud zmapovány v Praze, v Ústí nad Labem a v Brně, další se objevily například v Liberci, v Žatci nebo v Kroměříži. Zaznamenány byly pouze scény s opakovanou produkcí. Většinou šlo o stravovací zařízení, seznam sálů, do kterých putovní kinematograf jednou zavítal, není úplný.

 
 Kinematograf Jana Kříženeckého, 1. projekce obrázků nepohyblivých (?) r. 1895, 1896 - 1898 dřevěná bouda na Výstavišti, 1901 - zmíněna Na Maninách, v zahradě 1.měšťanského pivovaru (divadlo Uranie), tj. stále východní areál Výstaviště Praha VII, 1943 budova vyhořela, zbořena
 Sál hotelu Grand v Brně, pohostinské vystoupení Shchillerovy vídeňské společnosti, 11. srpna 1896
 Salón hotelu U černého koně v Praze Na Příkopě, Adolf Oppenheimer, 18.10.1896
 Sál hotelu Saský dvůr v Hybernské ulici v Praze, francouzská společnost Lumierova, 24.10.1896
 Orlí sál Grand-hotelu Europa v Praze II. v Opletalově ulici (tehdy Mariánské), poprvé s doprovodem fonografu, podzim 1896
 Kočovný kinematograf původem žateckých bratří Oeserů:
 stálá scéna ve vlastním domě v Praze na Vinohradech, v Korunní ulici čp. 736 (dnes Bělehradská), 1896 nebo 1897
 hostování v Ústí nad Labem, Vaníčkova ulice restaurace, nyní zvaná Budvarka, 1897
 Putovní biograf Viktora Ponrepa, Praha, od roku 1901 do 1904
 Kavárna Louvre, Praha II, Národní třída, 90. léta 19. století; projekce Jana Kříženeckého, dodnes existuje, ale Jazz klub bez kina
 Ponrepův biograf v hostinci U koruny, Praha VII - Holešovice, 1904 - 1907
 The Royal Bio Co., vzniklo roku 1906 v Brně na tehdejším Doretově dvoře
 The Empire Bio Co.,  první stálé kino v Brně, na Velkém náměstí (nynější Náměstí Svobody), od 8. června 1907
 Bio Ponrepo, dům U modré štiky, Praha I, Karlova/Lilová čp. 180/I, od 15. září 1907, dům s restaurací dodnes existuje, ale bez kina
 Bio Ponrepo, Praha II, Opatovická ulice (údajná druhá lokace kina), dům existuje, ale bez kina
 Illusion - Stálé divadlo živých fotografií Aloise Jalovce a Františka Tichého v Praze II- Na Slovanech, od 1908, 1909 přesídlilo na Václavské náměstí
 Divadlo Edison, Praha - Žižkov, Husinecká 16
 Stálý Kinematograf Theater Franze Josefa Oesera, Praha 3 - Vinohrady, Vinohradská čp. 1271 (dnes na tom místě Atrium Flora), k registraci přihlášen 15.9.1910

Do roku 1914 již v Praze souběžně působilo kolem 15 kin, nejznámější byla:
 Konvikt v Praze I, Bartolomějská ulice, původně taneční sál
 Bio Lucerna, Praha II, palác Lucerna, otevřeno 1909
 Royal Bioscop Ponec, Praha - Žižkov, František Ponec otevřel 1910, zrušeno 1968, od 1998 opět činné jako divadlo Ponec
 Lido Bio v Praze, Hybernská ulice, od října 1911
 Kino Passage v Praze na Václavském náměstí pro 800 diváků = první profesionálně vedené stálé kino.
 Bio Světozor, Praha II. Vodičkova ulice, projekce Jana Kříženeckého 1918, kino dosud hraje.

Rekordy kin

Světové 

 Nejstarší na světě dosud fungující kino (hrající stále na jednom místě) je kino Pionier v polském Štětíně. Otevřeno bylo pod názvem Helios v roce 1909.

České 
 Nejmenší kinosály se nachází v multikině Cinestar Anděl. Mají kapacitu 24 míst. Zároveň jsou to sály, kde se platí nejvyšší vstupné.
 Největší klasické kino s celoročním provozem je Velké kino ve Zlíně, které má kapacitu 1010 diváků.
 Největší plátno má z klasických kin pro širokoúhlý formát sál č. 5 v Cinema City v Letňanech s plochou 139 m2. Větší plochu má plátno v Cinema City Nový Smíchov, ale ne pokud se promítá klasicky v širokoúhlém formátu. Ještě větší je IMAX (600 m2), ale to není klasické kino.
 Nejlepší zvuk má sál č. 11 Cinestar Anděl, který má jako jediný zvukovou certifikaci THX.
 Nejstarší v Česku = nejstarší dosud na jednom místě hrající kino je kino Lucerna v Praze, otevřené v roce 1909.

Odkazy

Reference

Literatura 
 Zdeněk Štábla, Český kinematograf Jana Kříženeckého; Československý filmový ústav Praha 1973
 Pavel Scheufler, Praha 1848–1914, čtení nad dobovými fotografiemi, Panorama Praha 1986, s. 168

Související články 
 Film
 Multikino
 IMAX

Externí odkazy 
 
 
 
 

 
Stavby