alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Puigverd d'Agramunt

Puigverd d'Agramunt és un municipi de Catalunya situat a la comarca de l'Urgell. És a la dreta del riu Sió, al voltant de les restes de l'antic castell de Puigverd. L'església parroquial és dedicada a sant Pere. El lloc pertanyia a la fi de l'antic règim als marquesos de Santa Maria de Barberà. El topònim és l'aglutinació de «puig» i «verd», escrit amb grafia antiga fonètica Puigvert, forma que es va ser oficial fins al 1983.

Hi ha masies com Masia Ramonillo o la Masia Flaressa.

Geografia 
 Llista de topònims de Puigverd d'Agramunt (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Consell comarcal de l'Urgell
Sant Martí de Riucorb

Sant Martí de Riucorb és un municipi de la comarca de l'Urgell, situat a la dreta del riu Corb. El municipi es va constituir en 1972 al fusionar-se els antics pobles de Sant Martí de Maldà i Rocafort de Vallbona, amb els seus agregats del Vilet i Llorenç de Rocafort.

La seva economia es basa sobretot en l'agricultura amb el cultiu de cereals, vinya i oliveres, hi ha també un petita indústria de paper i materials de construcció.

La població va formar part de la baronia d'Anglesola i després de la de Bellpuig, que pertanyia als ducs de Sessa i Baona. Hi ha vestigis de l'edat mitjana en la necròpolis de Fogonussa en l'actualitat mig derruïda.

Administració

Geografia 
 Llista de topònims de Sant Martí de Riucorb (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Entitats de població

Llocs d'interès 
 Església parroquial de Sant Martí de Maldà. La seva construcció es va realitzar del 1602 al 1668, sobre una anterior documentada del 1313. La porta d'entrada d'estil barroc salomònic és de l'escultor Pau Viala (1694). El campanar data de 1774 de l'arquitecte Josep Prat.
 Capella de Sant Roc de Sant Martí de Maldà. Segle XVIII.
 Castell de Sant Martí de Maldà. Any 1212.
 Església de Santa Maria del Vilet. Segle XIII.
 Església de Rocafort de Vallbona. Neoclàssica de la fi del .
 Castell de Rocafort de Vallbona. Segle XIII.
 Església de Llorenç de Rocafort. Segle XVII.
 Museu d'eines del camp i de la construcció Josep Farreras Orrit

Demografia 

Les dades anteriors al 1972 són la suma dels antics municipis.

Bibliografia

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Tornabous

Tornabous és un municipi de la comarca de l'Urgell.

Geografia 
 Llista de topònims de Tornabous (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

El terme municipal és distribuït en dues zones principals. La primera és la formada pel nucli de Tornabous essent envoltat pels termes de Puigverd d'Agramunt, Claravalls, Aguilella (Barbens) i Anglesola. L'altre comprèn els nuclis de la Guàrdia d'Urgell i del Tarròs, que es troben envoltats pels termes d'Agramunt, Puigverd d'Agramunt, Barbens, Ivars d'Urgell i La Fuliola.

Demografia

Llocs d'interès 

D'entre els llocs d'interès de la vila, cal destacar els següents:

 Ciutat ibèrica del Molí d'Espígol. L'exemple d'urbanisme més desenvolupat dins de l'àrea ilergeta, i que segons les darreres recerques caldria identificar amb la Ciutat ibèrica d'Athanàgia o Atanagrum, la capital d'aquesta tribu ibèrica.
 Santa Maria de Tornabous. Actual església parroquial () que integra les restes de l'antiga església romànica (segles XII-XIV)
 Casal dels Pujalt. Majestuós casal renaixentista del  fa les funcions de Casa de la Vila.
 Ca l'Eloi. Casa pairal del ; de planta rectangular estructurada en planta baixa i dos pisos.
 Antic Molí d'Espígol. Restes d'un antic molí fariner, vora el Canal d'Urgell ()
A més a més, al carrer Major s'hi poden veure algunes cases dels segles  i XVII.
Als afores de la població, hi ha l'antic safareig comunal, recuperat recentment; el Parc del Reguer , una zona verda amb més de 26.000 metres quadrats i el Plataner de Tornabous  un arbre monumental de més de 23 metres d'alçària.

Fill il·lustres 
 Salvador Seguí conegut com el Noi del Sucre, un dels personatges i líders més destacats del moviment anarcosindicalista de Catalunya de principis del .
 Lluís Companys i Jover, President de la Generalitat de Catalunya, va néixer al nucli del Tarròs el 1882 quan aquest encara era una municipi independent de Tornabous.

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Vallbona de les Monges

Vallbona de les Monges és un municipi de la comarca de l'Urgell, ubicat al peu de la serra del Tallat, a la vall del riu Maldanell, afluent del riu Corb. Inclou l'entitat municipal descentralitzada de Rocallaura i la població de Montblanquet.

Història 
Al poble de Vallbona hi ha l'important monestir cistercenc femení de Santa Maria de Vallbona, fundat el  per l'eremita Sant Ramon. La fundadora del poble de Vallbona de les Monges va ser una abadessa del monestir, Estefania de Piquer que, per tal d'esquivar els acords del Concili de Trento que estipulaven que els monestirs femenins no es podien trobar en llocs deshabitats o fora muralla, va fer una donació de les terres i edificis del voltant del cenobi. D'aquesta manera va néixer el poble i es va nomenar el primer batlle el 1573.

El de Santa Maria de Vallbona de les Monges és el monestir cistercenc femení més important de Catalunya i conjuntament amb el Monestir de Poblet i el Monestir de Santes Creus integren la Ruta del Cister.

Geografia 
 Llista de topònims de Vallbona de les Monges (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts…; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia 

El 1515 incorpora Montesquiu; el 1857, Montblanquet; el 1930 es desagrega Rocallaura que es torna a agregar el 1970.

Economia 
El poble viu bàsicament de l'agricultura i les cooperatives s'ocupen de la promoció i comercialització dels seus productes, sobretot de l'oli d'oliva i del vi. Els vins de la vila estan emparats per la "Denominació d'Origen Costers del Segre". El turisme comença a poc a poc a ser un revitalitzador de la zona.

En el seu terme municipal, el 2007, es va construir el parc eòlic de la Serra del Tallat.

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Vilagrassa

Vilagrassa és una vila i municipi de la comarca de l'Urgell.

Geografia 
 Llista de topònims de Vilagrassa (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Llocs d'interès

Església de Santa Maria 
Construïda entre els segles  i , consta d'un altar major i set de laterals, una rectoria i un cor.

Sitges de la plaça del Sitjar 
Es tracta de cinc sitges en bon estat de conservació. Les seves estructures, de diferents mides i secció troncocònica van ser excavades entre el 2 i el 9 de maig de 2014 amb ocasió dels treballs de reforma i millora de la plaça.

Demografia

Fires, festes i mercats 
El tercer cap de setmana de setembre se celebra la fira de l'ametlla. S'hi exposen totes les varietats, parades de gastronomia, sent l’ametlla la principal protagonista. Els capgrossos amenitzen la fira de la pujada d’un sac ple d’ametlles al campanar. Dona la nota un ametller fet de forja, en que cada any les autoritats hi pengen una ametlla de plata amb els noms del nens i nenes que han nascut durant l’any. Al pagès més vell del poble se l'obsequia amb un carro en miniatura.

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Petita referència a les Vilanoves medievals de Catalunya
 Fira de l'ametlla de Vilagrassa

 
Viles closes de l'Urgell
Ossó de Sió

Ossó de Sió és un municipi de la comarca de l'Urgell.

Geografia 
 Llista de topònims d'Ossó de Sió (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Referències

Enllaços externs 
 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Els Omells de na Gaia

Els Omells de na Gaia és una vila i municipi de 142 habitants de la comarca de l'Urgell. Situada a la serra del Tallat, en un tossal de 560 m d'altitud. Pertanyia a la baronia del monestir de Vallbona de les Monges. Es va formar inicialment al voltant del castell, actualment només en queden algunes restes de murs. Els carrers van baixant, seguint els desnivells, en forma concèntrica.

Destaca en el conjunt l'església parroquial de Santa Maria (té també com a patró sant Sebastià, advocat contra la pesta, segurament per algun antic vot del poble). La parròquia és documentada des del 1154, quan es va reestructurar l'arxidiòcesi de Tarragona, a la qual sempre ha pertangut. L'actual edifici (fet substituint l'anterior gòtic) és del , amb capelles laterals i un esvelt campanar de base quadrada i cos superior vuitavat.

Des de l'inici del  tingué una especial incidència en la pietat local la devoció a la Mare de Déu del Roser, que tenia una confraria pròpia, i per això se celebrava una festa major secundària el dia 22 de maig, festa del Roser de Maig; l'endemà és tradicional anar en processó al santuari del Tallat (del municipi de Vallbona de les Monges). La festa major d'estiu se celebra per la Mare de Déu d'Agost.

Durant la Guerra Civil Espanyola, en aquesta població el Servicio de Inteligencia Militar (S.I.M.) de la República hi va establir el "Campo de Trabajo nº 3", on centenars de persones hi sofriren captiveri i moltes hi trobaren la mort.

El paisatge és una barreja de boscos de pins i alzines i de terres cultivades. Els conreus són bàsicament de secà: l'olivera, l'ametller, la vinya i els cereals. Les explotacions ramaderes complementen l'activitat agrícola.Prop del poble hi ha una abundosa font que, canalitzada a l'inici del , proporciona aigua suficient a la població.

Geografia 
 Llista de topònims dels Omells de na Gaia (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Llocs d'interès 
 Hi ha cases de pedra d'època medieval i també del .
 Església parroquial de Santa Maria: Data del s. XVIII i és d'estil clàssic. S'hi troben diverses imatges barroques policromades. Són escultures que daten dels segles  i .
 Conjunt de 5 fonts repartides pel poble
 Búnquers de la guerra civil molt ben conservats.

Associacions 
 Associació de joves dels Omells

Demografia

Galeria fotogràfica

Referències

Enllaços externs 
 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Bausen

Bausen (nom aranès) és un municipi de la Vall d'Aran, situat al terçó de Quate Lòcs. Fins al 1984 el nom oficial va ser Bausén, amb ortografia catalana. Limita amb els municipis aranesos de Les al sud, i Canejan a l'est; i amb les poblacions gascones de l'Estat francès de Luishon a l'oest, i Hòs al nord.

Símbols 
L'escut de Bausen no ha estat oficialitzat fins ara. Segons Armand de Fluvià, a la Gran geografia comarcal de Catalunya, tindria el següent blasonament: Escut caironat: de gules, dues claus passades en sautor amb les dents a baix i mirant cap enfora, la d'or en banda i per damunt de la d'argent en barra. Per timbre, una corona mural de poble. Es tracta d'un escut usat ja al , amb les claus de sant Pere, patró de la localitat.

Entitats de població 

El municipi comprèn també el nucli de Pontaut.

Pontaut tenia tres habitants el 2019. El poblet està situat al peu de la carretera N-230, tocant el riu Garona.

El pont de Rei es troba a la vall del riu Bausen, afluent de la Garona. És el pas fronterer amb França. Va ser el punt d'entrada i sortida dels guerrillers antifranquistes durant la invasió de la Vall d'Aran.

Geografia 

Banyat pel riu Bausen es troba en una zona molt muntanyosa amb molta roca granítica i afloraments sil·lúrics; a la part més elevada s'hi troben estanys petits. També destaquen els seus boscos d'avets i faigs. Entre les muntanyes del municipi es troba el Tuc d'Angost de 2.130 metres.

Història 

En alguns documents medievals se la denomina Balsen o Bolson, el que significaria «territori de l'os».

L'any 1823 va sofrir un gran incendi que va obligar els seus habitants a reconstruir el poble quasi totalment; de les runes de l'incendi resta en peu l'església parroquial actual de Sant Pèir, de començaments del . L'antiga església, dedicada a Santa Eulàlia, estava situada sota el nucli de l'actual.

Economia 
Els principals sectors d'ocupació de la població són la ramaderia i l'explotació forestal, juntament amb el sector serveis. El municipi compta també amb una central hidroelèctrica.

Demografia

Política 
Alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979
 Didac Toldrà Rodon (1979 - 1987)
 José María Amiell Redonets (1987 - 1991)
 Eugenio Ochoa de Alda Rodríguez (1991 - 2015)
 Veronique Marie Noelle Fontan (2015 - 2019)
 José Antonio Barés Martín (2019 - 2023)
 Alidé Sans Mas (2023 -)

Llocs d'interès 

 L'església de Sant Pèir: va ser construïda al , i al costat del portal renaixentista hi ha un fragment d'estela cinerària romana de marbre fosc.
 La capella de Sant Roc, monument inventariat.
 Cementiri civil de Teresa. L'únic cementiri civil de la Vall d'Aran construït el 1916 en menys d'un dia per albergar la despulla de Teresa, una veïna del poble que –degut a l'impediment del seu matrimoni amb un seu cosí llunyà, segons la doctrina catòlica– l'intransigent mossèn d'aleshores va refusar enterrar al cementiri parroquial.
 Malh de Bessons, muntanya

Festes 
 La Festa Major és del 15 al 18 d'agost.

Referències

Bibliografia

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament 
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Bossòst

Bossòst és una vila i municipi de la comarca de la Vall d'Aran, situat al terçó de Quate Lòcs, al costat del riu Garona.

Bossòst està agermanat amb el poble d'Alpens (Lluçanès).

Geografia 
 Llista de topònims de Bossòst (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

La vila es troba a 710 m d'altitud, a la riba esquerra de la Garona, allargada en un eixample que forma la ribera en el seu darrer tram per la vall. A l'altra banda del riu hi ha el petit raval de Sant Fabià, amb una capella i el cementiri, que comunica amb el nucli per un pont. Al nord de la vila, sobre el raval de Sant Roc, hi ha vestigis d'una antiga construcció medieval anomenada Era Castèra

L'aspecte arquitectònic i urbanístic denota una clara influència gascona, especialment en la construcció del característic passeig d'Eth Grauèr (), vora el riu. Els carrers de la vila són anivellats, sense gaires pendents, amb cases espaioses de construcció moderna. La seva posició arrecerada i la seva escassa altitud han contribuït a la funció de lloc d'estiueig que té la vila des de principis de segle. La vila aplega pràcticament tota la població del terme municipal i constitueix un actiu centre comercial i turístic afavorit per la proximitat de la frontera francesa.

Demografia

Política

Alcaldes 
Alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979
 Francisco Berdie Peremarti (1979 - 1983)
 Hipólito Cruces Socasau (1983 - 1991)
 Felip Delseny Caubet (1991 - 2007)
 Francisco Rodríguez Miranda (2007 - 2015)
 Amador Marqués Atés (2015 - 2023)
 Montse de Burgos (2023 - avui)

Llocs d'interès 

 Església romànica d'era Mair de Diu dera Purificacion, també anomenada Assumpcion (Assumpció) de Maria, del .

Festivitats 
 13 de juny- Festa de Sant Antoni
 15 d'agost- Festa Major
 20 d'octubre- Fira de Bossòst

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya

 
Patrimoni monumental de Bossòst
Es Bòrdes

Es Bòrdes és un municipi de la comarca de la Vall d'Aran, situat al terçó d'Irissa. De 1877 a 1982 el seu nom era Las Bordas, i de 1982 a 1984 Les Bordes; a partir d'aquest, la seva denominació oficial és l'aranesa.

Història 
Antigament es coneixia com Les Bordes de Castell-lleó, ja que hi havia hagut el castell medieval de Lleó (1283-1719). Recentment s'han trobat restes d'aquesta construcció.

Fins al  no era més que un nucli de bordes pertanyents als pobles de Benòs i Begòs, però després de la destrucció del castell (1719), amb materials aprofitats d'aquest, s'anaren edificant algunes cases i l'església parroquial (1806).

Geografia 
 Llista de topònims d'es Bòrdes (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

El municipi està integrat per quatre pobles: Es Bòrdes, Benòs, Begòs i Arró, que és una entitat municipal descentralitzada.

El terme està situat en una zona molt muntanyosa, enmig de les Valls Deth Joeu i Garona, amb desnivells que arriben als 1.200 m; hi arriben afluents del Joeu d'ençà els estanys glacials de capçalera, com el de Romingau i Les Garses.

Destaquen principalment llurs boscos d'avet i faig (666 ha) i també llurs àrees de pastura (809 ha).

La carretera N-230 travessa Es Bòrdes i la comunica amb Lleida i França (ja que es troba a molt poca distància) on, a 25 km de la frontera, es troba l'estació ferroviària de Banhèras de Luishon.

Economia 
La vegetació natural ha afavorit tant la ramaderia (bovina i ovina) com l'explotació forestal, les principals activitats econòmiques de la zona, i unes 150 hectàrees de prats de regadiu es dediquen a l'agricultura.

Compta amb una serradora i també amb la central hidroelèctrica de Benós, d'ençà 1952.

Malgrat això, el principal sector d'ocupació és el dels serveis, amb més de la meitat de la població.

Demografia

Política

Alcaldes 
Alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979
 Ana Maria Tomás Palomeras (1979 - 1987)
 Francés Medan Juanmartí (1987 - 2015)
 Rosa Mirat Marqués (2015 - Act)

Festivitats 

 Tercer diumenge de juliol: romeria a Era Artiga de Lin
 8 de setembre: Festa Major d'Es Bòrdes

Llocs d'interès 
 Auet dera Hònt deth Gresilhon.
 Era Artiga de Lin, unes extenses prades amb un santuari i el refugi de muntanya d'Artiga de Lin.
 Església d'Era Mare de Diu deth Rosèr, que data del 1806.

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Es Bòrdes a l'Enciclopèdia Catalana

 
Patrimoni monumental d'Es Bòrdes
Canejan

Canejan és una vila i municipi de la Vall d'Aran, situat al terçó de Quate Lòcs.

Geografia 
 Llista de topònims de Canejan (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

El poble de Canejan, fronterer amb França, està situat a 906 m d'altitud, enlairat sobre la riba dreta del riu de Toran, molt a prop de la seva confluència amb la Garona. Els carrers són estrets i costeruts, amb graons que salven alguns desnivells, i es conserven alguns edificis antics. A la part alta hi ha l'església parroquial de Sant Serni, molt reformada a principis del  (1818).

Demografia

Economia 
Segons les dades de l'últim trimestre de 2019 de l'Observatori del Treball de la Generalitat, Canejan era el cinquè municipi amb la taxa més alta de desocupats de Catalunya, un 25%. En el rànquing dels deu municipis catalans amb més atur, encapçalat per La Vajol (Alt Empordà), amb un 34,15%, els deu primers tenien menys de 600 habitants, a excepció del Montmell (Baix Penedès), en tercer lloc (amb 1.512 empadronats i un 29,58% d'atur) i Santa Oliva (Baix Penedès), en desè (amb 3.320 veïns i un 20,55% de desocupats).

Política

Alcaldes 
Alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979
 Josep Bacaria Sanmartín (1979 - 1983)
 Ninfa Carabias Escots (1983 - 1995)
 Juan Carlos Lastera Alcalde (1995 - Act)

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya

 
Patrimoni monumental de Canejan
Les

Les és una vila i municipi de la Vall d'Aran, situat al terçó de Quate Lòcs, al marge del riu Garona. És l'única població de la Vall amb el títol de Baronia.

Geografia 
 Llista de topònims de Les (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Descripció 
La vila es troba a 634 m d'altitud, a l'extrem meridional de l'eixamplament de la Garona conegut per Era Lana de Les, en el darrer tram del riu a la vall. La part antiga del nucli es troba a la dreta de la Garona, a cavall de l'antic Camin Reiau, mentre que l'eixample modern s'ha fet principalment a la vora esquerra, al llarg de la carretera nacional que duu a França per Pònt de Rei. Els dos sectors de la població són units pel pont de Lana. El nucli antic és presidit per l'església parroquial de Sant Joan, un edifici reconstruït a principi del . A la banda de migdia hi ha l'establiment d'aigües termals anomenants Banys de Les, coneguts ja en època romana i que es troba a l'origen de la població. L'edifici actual data, però, de mitjan . Al nord de la vila, enmig d'un extens parc, hi ha l'antiga residència dels barons de Les, coneguda per Era Baronia (segle XVII), amb una capella romànica annexa.

L'any 1929 es posà en funcionament la Central hidroelèctrica de Cledes, la qual va tancar el 1965. Actualment és un complex industrial propietat de l'empresa Neoelectra format per una instal·lació de cogeneració d'energia, una planta de recuperació de diòxid de carboni (CO₂) i una piscifactoria per a la producció de caviar.

Tradicions 

Les és conegut per la tradició de l'Haro, un tronc d'avet que, plantat a la plaça del poble, és cremat la nit de sant Joan. Cinc dies més tard, per sant Pere, es fa la quilhada, que és la plantada de l'haro que es cremarà l'any següent i que ha estat tallat al bosc a la primavera i preparat amb la shasclada, o sigui, se l'ha obert amb tascons per tal que s'assequi la fusta i que les flames hi entrin millor.

Demografia

Política

Alcaldes 
Alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979
 Josep Maria Bacaria Delseny (1979 - 1979)
 Antonio Ané Carrera (1979 - 1983)
 Josep Antoni Landa Peremiguel (1983 - 1987)
 Emili Medan Ané (1987 - 2015)
 Andreu Cortés Labrid (2015 - Act)

Lesencs i lesenques il·lustres 
 Francés Boya Alòs, polític, síndic d'Aran, exdiputat al Parlament i exsenador.
 Mireia Boya i Busquet, ambientòloga, política, exregidora de Les per Corròp i exdiputada al Parlament per la CUP-CC
 Maria Pilar Busquet i Medan, política, síndica d'Aran del 1991 al 1993 i exdiputada al Parlament.
 Jèp de Montoya, escriptor i erudit

Llocs d'interès 
 Banys termals de Les
 Castell de Les
 Çò de Jèp de Montoya
 Çò des de Mossènpeir
 Es Monges dera Sagrada Família
 La Baronia de Les
 Libocedres de Les III
 Capella romànica de Sant Blai ()

Festivitats 
 23 de juny- Hèsta deth Haro
 25 de juny- Hèsta Major de Sant Jaime
 29 de juny- Hèsta Major de Sant Père
 6 d'octubre- Fira de Les

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Vilamòs

Vilamòs (nom català tradicional: Vilamós) és una vila i municipi de la comarca de la Vall d'Aran, situat al terçó d'Irissa, al marge del riu Garona.

Geografia 
 Llista de topònims de Vilamòs (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

La vila de Vilamòs està situada a 1.255 m d'altitud, en un planell dels vessants de migdia de la muntanya de Uishèra, en una posició molt enlairada respecte a la Garona. El nucli és dominat per l'església parroquial de Santa Maria, un edifici d'origen romànic (, amb elements anteriors), reformada al .

Política

Alcaldes 
Alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979
 Josep Castet Busquet (1979 - 1983)
 Francesc Castet Condó (1983 - 2015)
 Oriol Sala Sánchez (2015 - Act)

Festivitats 

 15 i 16 d'agost - Festa Major de Sant Roc

Llocs d'interès 
 Capella de Sant Miquel, del . És considerada l'església més antiga de la Vall.
 Església de Santa Maria (segle XI-XII)
 Ecomuseu Çò des de Joanchiquet, gestionat pel Musèu dera Val d'Aran.

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya

 
Patrimoni monumental de Vilamòs
Rugby

Rugby (Anglaterra), Warwickshire
 Rugby (districte)
 Rugby (Dakota del Nord), Estats Units
 Rugbi
Mozart (desambiguació)

Mozart és un cognom alemany que pertangué a tres coneguts músics:
 Wolfgang Amadeus Mozart (27 de gener, 1756 - 5 de desembre, 1791), compositor de música clàssica nascut a Salzburg (Àustria).
 Leopold Mozart (1719 - 1787), compositor. Pare del Wolfgang Amadeus Mozart.
 Maria Anna Mozart («Nannerl») (Salzburg, 30 de juliol de 1751 - Salzburg, 29 d'octubre de 1829), pianista i docent. Germana de Wolfgang Amadeus Mozart.
Gaixample

El Gaixample (de "gai" i "Eixample") és el nom amb què es coneix popularment una zona cèntrica al barri barceloní de l'Eixample on, a partir de les acaballes del , han anat proliferant els comerços, bars, discoteques, restaurants i botigues de moda i temàtica gai, fins i tot un hotel. Al mateix temps, s'ha incrementat de forma important el nombre de membres del col·lectiu homosexual de la capital catalana que s'han instal·lat en habitatges d'aquesta àrea. És un dels focus d'atracció del turisme gai a la ciutat, sobretot a les hores nocturnes.

El Gaixample ocupa aproximadament el rectangle delimitat pels carrers de Balmes, Gran Via de les Corts Catalanes, Comte d'Urgell i Aragó. El carrer de la Diputació, entre els d'Aribau i de Villarroel, és el que presenta una més gran densitat de locals de negoci per a gais. En tota aquesta àrea hi proliferen les banderes gais amb els colors de l'Arc de Sant Martí que identifiquen la lluita per l'alliberament LGTB.

Referències

Enllaços externs 
 La Barcelona 'gay', El País
 Guia Gay Barcelona

Cultura de l'Eixample de Barcelona
LGBT a Catalunya
Ohmímetre

Un ohmímetre és un instrument de mesura de la resistència elèctrica, l'oposició al pas de qualsevol corrent elèctric. El disseny original de l'ohmímetre incorporava una petita bateria per aplicar un voltatge a una resistència. Al mateix temps un galvanòmetre mesurava el corrent elèctric que passava per la resistència. L'escala del galvanòmetre estava directament en ohms, ja que un voltatge fix de la bateria assegura que el corrent s'incrementa a mesura que disminueix la resistència.

Un tipus més exacte d'ohmímetre és el que té un circuit electrònic que fa passar un corrent constant I per la resistència, i un altre que mesura la caiguda de tensió V a la resistència. Segons la següent equació derivada de la Llei d'Ohm, el valor de la resistència R ve donat per:

 

Per a mesures de precisió, els models anomenats no són adients. Açò és perquè el mesurador està llegint la suma de la resistència pròpiament dita, més la dels conductors de mesura, ja que sols van dos cables a la resistència. Per a reduir aquest efecte, els òhmmetres de precisió incorporen quatre terminals, anomenats contactes Kelvin. Un parell per portar el corrent del mesurador i l'altre per mesurar el voltatge. D'aquesta forma s'ignora qualsevol caiguda de tensió deguda als cables.

Enllaços externs 

Óhmetros - Medida de resistencia 

Ohmmetre
Circuit digital

Els circuits digitals són circuits elèctrics basats en agrupacions de portes lògiques bàsiques i un nombre discret de nivells de voltatge. En la majoria dels casos hi ha dos nivells: un pròxim als zero volts i un altre a un nivell més elevat depenent del voltatge d'alimentació. Aquests dos nivells sovint es representen com a L (de l'anglès low, baix) i H (de l'anglès high, alt). Els circuits digitals formen el nucli del que es coneix com a Electrònica digital.

Nivells 
Els dos nivells de voltatge s'usen per a la representació en binari dels nombres 0 i 1. En lògica binària activa a nivell alt, la L representa el nombre binari 0 i la H el binari 1. En lògica activa a nivell baix la representació és a l'inrevés. És corrent permetre certa tolerància en els nivells de voltatge emprats; per exemple, de 0 a 2 volts poden representar un 0 lògic, i de 3 a 5 volts un 1 lògic. Un voltatge de 2 a 3 volts podria ser invàlid i sols es donaria en una fallada o en una transició de nivell lògic, ja que la majoria de circuits no són purament resistius i, per tant, no poden canviar instantàniament de nivell de voltatge. Tanmateix, són pocs els circuits que poden detectar aquesta fallada i la majoria la interpretarà aleatòriament com un 0 ó un 1.

Construcció 
És possible construir circuits digitals en formes diferents de l'electrònica. En principi, qualsevol tecnologia que puga representar dos estats discrets i realitzar operacions booleanes podria ser emprat per construir un circuit lògic. Existeixen versions hidràuliques, pneumàtiques i mecàniques de portes lògiques per a aquelles situacions que no permeten l'ús d'electricitat. La lògica amb fluids s'usa en maquinari militar que hagi d'estar sotmès a impulsos electromagnètics que podrien destruir qualsevol circuit elèctric.

Sistemes lògics 
Es poden construir sistemes lògics mitjançant l'òptica, el magnetisme, la química, bioquímica i els sistemes quàntics. En qualsevol cas, la funció lògica desitjada pot trobar-se en les interaccions dels components físics. Per exemple si calen dos enzims en particular per evitar la construcció d'una determinada proteïna, podríem dir que és l'equivalent biològic d'una porta "NAND".

Els circuits digitals són la implementació més comuna de l'àlgebra de Boole i és la base de tots els ordinadors digitals (vegeu porta lògica).

A més poden usar-se per processar informació sense connectar-se a un ordinador. S'anomena a aquest tipus "lògica aleatòria".

Desenvolupaments recents 
El descobriment de la superconductivitat ha possibilitat el desenvolupament de la tecnologia de circuits quàntics bBasats a la tecnologia RSFQ Rapid single flux quantum, que usen les unions Josephson en comptes de transistors. Últimament s'intenta construir sistemes de computació òptica, usant elements òptics no lineals.

Referències 

Circuits electrònics
Khi

Khi (majúscula Χ, minúscula χ) és la 22a lletra de l'alfabet grec. Té un valor numèric de 600. En grec modern aquesta lletra es pronuncia com [ç] (fricativa palatal sorda) davant de les vocals anteriors [e,i]; o com [x] (fricativa velar sorda) en qualsevol altra posició.

La lletra χ minúscula s'usa com a símbol de:
 La distribució khi quadrat en estadística.
 La susceptibilitat elèctrica en física.
 El nombre cromàtic d'un graf en teoria de grafs.
 La fracció molar en química.
 En AFI representa el so de la fricativa uvular sorda.

Lletres gregues
Jacqueline Bouvier

Jacqueline Kennedy, esposa de John Fitzerald Kennedy.
 Jacqueline Bouvier, mare del personatge Marge Simpson.
Elements del bloc s

Els elements del bloc s (de l'anglès sharp) són aquells situats en els grups 1 i 2 de la taula periòdica dels elements. En aquests elements el nivell energètic més extern correspon a orbitals s (vegeu la configuració electrònica).

En el diagrama es mostra la taula periòdica dividida en blocs. Els elements del grup 1 (excepte l'hidrogen) s'anomenen metalls alcalins, i els del grup 2 alcalinoterris. L'heli és un gas noble i l'hidrogen no es classifica en cap grup en concret.

En els orbitals s hi caben dos electrons, i aquests elements tenen tendència a perdre aquests electrons, aconseguint així la configuració electrònica del gas noble més pròxim.

Subgrups del bloc s 
 1 : Metall Alcalí
 2 : Alcalinoterri

Referències 

Grups d'elements químics
Montjuïc

Club Natació Montjuïc, club esportiu de Barcelona fundat el 1944 
 Toponímia: 
 Montjuïc (Barcelona), muntanya del terme de Barcelona (Barcelonès)
 Montjuïc (Girona), muntanya del terme de Girona (Gironès)
 Montjuïc (Pinós), cim del municipi de Pinós (Solsonès)
 Montjuïc (Avinyonet del Penedès), llogaret del terme d'Avinyonet del Penedès
 Montjuïc (Font-rubí), llogaret del terme de Font-rubí (Penedès)
 Sants-Montjuïc, districte del municipi de Barcelona.
 Castell de Montjuïc (Girona)
 Castell de Montjuïc, antiga fortalesa militar i museu militar al cim de Montjuïc (Barcelona)
 Cementiri de Montjuïc, necròpolis a la muntanya de Montjuïc, a Barcelona 
 Estadi de Montjuïc, a la muntanya de Montjuïc de Barcelona 
 Circuit de Montjuïc, circuit urbà de curses motoritzades a la muntanya de Montjuïc de Barcelona
 Fonts de Montjuïc o font màgica de Montjuïc
 Esdeveniments:
 Batalla de Montjuïc (1641), lliurada el 26 de gener a la muntanya de Montjuïc de Barcelona, set mesos després del Corpus de Sang 
 Batalla de Montjuïc (1705), episodi de la Guerra de Successió Espanyola 
 Escalada ciclista a Montjuïc, prova ciclista anual disputada des de l'any 1965
 Procés de Montjuïc
Montjuïc (Girona)

Montjuïc és una entitat de població, barri i districte de la ciutat de Girona. Està situada al mont del mateix nom, entre els rius Onyar i Galligants, al costat del barri vell de la ciutat. El mont té al seu punt més alt una alçada de 219 m.

Antigament, aquesta muntanya es trobava deshabitada i solament hi havia el bastió defensiu de Montjuïc i el cementiri jueu de la ciutat. El bastió defensiu fou construït en època moderna (segles  i ) per assegurar la seguretat dels accessos al Pla de Girona des del nord.

Aquest bastió és conegut amb el nom de castell de Montjuïc, i va ser construït per ordre de Felip IV el 1653, conjuntament amb quatre torres de defensa: Sant Joan, Sant Daniel, Sant Narcís i Sant Lluís.
La planta general del castell era quadrada, amb un recinte construït per quatre baluards, enllaçats amb murs de 150 metres de longitud mitjana.

Va ser de gran utilitat a l'anomenada Guerra del Francès, fins que finalment va ser abandonat l'onze de juny de 1811, essent inutilitzat el 1814, al final de la guerra, per ordre del mariscal Louis-Gabriel Suchet, després d'haver construït el 1812 la torre Suchet. El 1843, un bombardeig del general Prim la va destruir.

El cementiri jueu d'època medieval de la ciutat, que donà el nom al mont (Montjuïc significa mont jueu) es conservà intacte fins a la seva destrucció física als anys 60 del . Com que els jueus no podien ésser enterrats als cementiris cristians, les autoritats de la Girona medieval habilitaren un indret especial allunyat de la ciutat però proper a les seves muralles per als enterraments jueus.

Als anys 30 del  l'Ajuntament de Girona planificà la primera urbanització de la muntanya, amb una escola i una ciutat-jardí per a la classe obrera. Sota els ajuntaments franquistes el projecte fou abandonat i, per bé que la muntanya fou declarada zona verda el 1955, el consistori gironí no pogué obtenir la cessió dels terrenys del castell –que eren una propietat militar–, ni evitar que el 1966 Ferran de Vilallonga comprés els terrenys del castell i preparés la seva urbanització definitiva. Entre 1967 i 1971 es començà a construir una urbanització de xalets per a la classe mitjana-alta que, a la fi, han acabat cobrint tot el mont. Per fer-la s'expulsaren les gairebé 3000 persones immigrants que s'havien instal·lat al mont en barraques quan arribaren de la resta de paratges de la península Ibèrica a la fi dels anys 50 del . El 1986 aquesta entitat de població tenia 1381 habitants.

Vegeu també 
 Castell de Montjuïc

Enllaços externs 
 Associació de veïns del barri de Montjuïc

Entitats de població de Girona
Muntanyes de Girona
Sexe dur

El sexe dur fa referència a pràctiques sexuals desenfrenats i feroços, però sense brutalitat, en respectar el principi de consens recíproc. Implica relacions sexuals primordialment orientades a la recerca del plaer mutual, amb sensacions més extremes enllà del «sexe vainilla» o convencional. És un art eròtic enllà del sexe procreacionista.

Pràctiques de sexe dur 
 Escatofàgia
 Urolàgnia
 Sadisme
 Masoquisme
 Sadomasoquisme
 Fist-fucking
 Gang bang

Referències 

Pràctiques sexuals
Sociedad Deportiva Indautxu

La Sociedad Deportiva Indautxu és un històric club esportiu bilbaí de futbol fundat el 1924 al barri d'Indautxu.

Història 
El primer Indautxu va desenvolupar a més del futbol seccions esportives de boxa, natació i hoquei herba. Desaparegué l'any 1929.

Acabada la Guerra Civil, l'Indautxu reapareix l'any 1940 lligat al col·legi bilbaí del mateix nom, així com als de les congregacions religiosos dels jesuites i els lluïsos.

La temporada 1943-44 aconsegueix l'ascens a Tercera Divisió i cap a finals dels anys cinquanta juga a la Segona Divisió. Va ser en la temporada 1958-59 quan l'equip va aconseguir la millor classificació de tota la seva història (tercer després del Valladolid i el Sabadell).

Posteriorment però, el club es reestructurà i començà la davallada. La temporada 1966-67 va retornar a Tercera i als inicis dels anys setanta va començar a enterrar-se en categories regionals.

Palmarès 
 Campionat d'Espanya d'Aficionats: 
 1945

Referències 

Indautxu
Entitats de Bilbao
Indautxu
Esport a Bilbao
Wagner

Biografies:
 Cosima Wagner (Bellagio, 1837 - Bayreuth), filla de Franz Liszt i segona muller de Richard Wagner
 Franz Wagner (Imperi Austrohongarès, 1911 - Viena, 1974), futbolista austríac
 Hans Wagner (Riedlingen, ~1456 - Hergiswald, Suïssa, 1516), llec cartoixà, eremita venerat com a beat a l'església catòlica
 Heinrich Leopold Wagner (Estrasburg, 1747 - ~1779, Frankfurt am Main), escriptor alemany del Sturm und Drang
 Jean Wagner (Colmar, 1894 - Mulhouse, 1956), polític alsacià
 Joanna Wagner (1823 - 1894), cantant d'òpera alemanya
 Hans Wagner-Schönkirch (Schönkirchen, 1872 -1940), compositor austríac
 Johann Andreas Wagner (1797 – 1861) paleontòleg, zoòleg i arqueòleg alemany
 Jorge Wagner Goés Conceição o Jorge Wagner (1978, Feira de Santana), futbolista
 Josef Wagner (Zuric, 1916 - Bad Ragaz, 2003), ciclista suís
 Julius Wagner-Jauregg (Wels, 1857 - Viena, 1940), neuròleg, psiquiatre i professor universitari austríac
 Karl Jakob Wagner (Darmstadt, 1772 - 1825), compositor i tocador de corn alemany
 Katrin Wagner (Brandenburg an der Havel, Alemanya Occidental, 1977), piragüista alemanya
 Maud Wagner (comtat de Lyon, Kansas, 1877 – Lawton, Oklahoma, 1961), la primera dona tatuadora coneguda als Estats Units
 Max Leopold Wagner (Múnic, 1880 - Washington, 1962), lingüista dedicat a l'estudi de la llengua sarda
 Otto Wagner (Penzing, 1841 - Viena, 1918), arquitecte austríac
 Richard Wagner (Leipzig, 1813 – Venècia, 1883), brillant compositor d'òpera, director d'orquestra i teòric musical alemany
 Robert Wagner, diversos personatges
 Sandro Wagner (1987, Múnic), futbolista alemany
 Siegfried Wagner (Triebschen, Suïssa, 1869 - Bayreuth, Alemanya, 1930), director d'orquestra i compositor
 Theodor Wagner (1927), futbolista austríac
 Walter Wagner (notari) (? - 1945), notari que va casar Adolf Hitler amb Eva Braun al búnquer l'abril de 1945
 Warren H. Wagner (Washington D.C., 1920 − 2000), botànic estatunidenc
 Wieland Wagner (1917 – 1966), director d'escena operístic
 Wolfgang Wagner (Wahnfried, 1919 – 2010), director d'òpera alemany
 Francisco Sosa Wagner (Alhucemas, Protectorat espanyol al Marroc, 1946), jurista, catedràtic i escriptor espanyol
 Miscel·lània:
 Wagner (Dakota del Sud), població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud
 Societat Wagner, entitat fundada el 1870 i dedicada a la finalitat de fer conèixer l'obra musical de Richard Wagner
 Ratpenat de sacs alars de Wagner (Cormura brevirostris)
 Ratpenat de bigotis de Wagner (Pteronotus personatus)
 Grup Wagner, empresa militar privada russa
Antoni Siurana i Zaragoza

Antoni Siurana i Zaragoza (Lleida, 23 de febrer de 1943) és un economista i polític català.

Biografia 
Fou paer en cap de Lleida durant 24 anys, durant el govern de Pasqual Maragall fou cridat com a conseller d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de la Generalitat de Catalunya des del 22 de desembre de 2003 a l'abril del 2006. Al 10 de juliol del 2006 fou nomenat director general de la societat estatal de Aguas de la Cuenca del Ebro (ECESA).

És llicenciat en Ciències Econòmiques per la Universitat de Barcelona, ha estat economista de Cambra de Comerç de Lleida de 1970 a 1978. Del seu currículum polític, es pot destacar:
 Diputat al Parlament de Catalunya en la II, III, IV, V i VI legislatura. Membre de la Diputació Permanent del Parlament de Catalunya (11987-1988)
 Vicepresident primer de la Federació Espanyola de Municipis i Províncies (FEMP); President del Consell Assessor de Noves Tecnologies de la FEMP.
 President de la delegació espanyola al Congrés de Poders Locals i Regionals del Consell d'Europa. Ha estat membre d'aquesta delegació des del 1980. Fou president de la Conferència de Poders Locals i Regionals d'Europa entre 1985-1987 i ocupà diverses vice-presidències entre 1982 i 1990.
 President de l'Agrupació Local de Lleida del PSC i membre del Consell Nacional.

Premis i reconeixements 
 “Medalla d'Europa" (1994) atorgada pel Consell d'Europa
 "La Encomienda de la Orden del Mérito Civil
 La Creu del Mèrit Militar de Primera Classe amb distintiu Blanc (1995)
 Medalla de Plata de la Confederació de Regants d'Espanya

Referències 

Consellers dels governs de Pasqual Maragall
Alcaldes de Lleida
Alumnes de la Universitat de Barcelona
Diputats al Parlament de Catalunya pel PSC
Regidors a l'Ajuntament de Lleida pel PSC
Diputats de la setena legislatura del Parlament de Catalunya
Diputats de la sisena legislatura del Parlament de Catalunya
Diputats de la cinquena legislatura del Parlament de Catalunya
Diputats de la quarta legislatura del Parlament de Catalunya
Diputats de la tercera legislatura del Parlament de Catalunya
Diputats de la segona legislatura del Parlament de Catalunya
Alcaldes del Partit dels Socialistes de Catalunya
Paer en cap de Lleida

El paer en cap de Lleida és el màxim òrgan polític unipersonal del municipi de Lleida (Segrià). La denominació de paer en cap també la comparteix el terme municipal de Cervera i equival a alcalde o batlle. Des del 17 de juny de 2023 exerceix el càrrec Fèlix Larrosa i Piqué (PSC).

Titulars 
 ...
 Manuel Fuster i Arnaldo - Del 1834 al 1836 i del 1859 al 1863
 ...
 Josep Sol i Torrents - Del 1873 al 1874 i del 1893 al 1894
 ...
 Romà Sol i Mestre - 1901
 Antoni Abadal i Grau - 1903 al 1905
 Domingo Pinell i Pallasso - Del 1914 al 1917
 Humbert Torres i Barberà - Del 1917 al 1920
 ...
 Salustià Estadella i Arnó - Del 1922 al 1923
 Ricard Palacin i Soldevila - 1923
 ...
 Josep Pujol Cercós - Del 1927 al 1930
 Domènec Pinell i Pallasó - Del 1930 a 1931
 Salustià Estadella i Arnó - Del 1931 al 1932
 Antoni Vives i Estover - Del 1932 al 1934
 Josep Pujol i Cercós - Del 1934 al 1935
 Joan Rovira i Roure - Del 1935 al 1936
 Alfons Porqueres i Alabart - 1936
 Antoni Vives i Estover - 1936
 Fèlix Lorenzo i Páramo - Del 1936 al 1937
 Manuel Magro i Merodio - Del 1937 al 1938
 Llorenç Ribas i Sànchez - 1938
 Valentín Martín Aguado - Del 1938 al 1939
 Ramon Areny Batlle - Del 1939 al 1941
 Juan José Arnaldo Targa - Del 1941 al 1943
 Víctor Hellín Sol - Del 1943 al 1952
 Blas Mola Pintó - Del 1952 al 1957
 Francisco Pons Castellà - Del 1957 al 1967
 Juan Casimiro de Sangenís Corriá - Del 1967 al 1974
 Miguel Montaña Carrera - Del 1974 al 1976
 Ernesto Corbella Albiñana - Del 1976 al 1979
 Antoni Siurana i Zaragoza - Del 1979 al 1987
 Manel Oronich i Miravet - Del 1987 al 1989
 Antoni Siurana i Zaragoza - Del 1989 al 2004
 Àngel Ros i Domingo - Del 2004 al 2018
 Fèlix Larrosa i Piqué - Del 2018 al 2019
 Miquel Pueyo i París - Del 2019 al 2023
 Fèlix Larrosa i Piqué - Des del 2023

Lleida
Campins

Campins és un municipi de la comarca del Vallès Oriental. Forma part de la subcomarca del Baix Montseny.

Geografia 
 Llista de topònims de Campins (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Llocs d'interès 
Al mas de Can Cullell hi residí l'escriptor Frederic Soler i Hubert, Serafí Pitarra, que el comprà en 1886: des de llavors és conegut com a Can Pitarra. Hi escrigué part de les seves obres i se'n conserven alguns records.

Curiositats 
A principis del  fou vicari de la parròquia, l'il·lustre sacerdot i teòleg Joaquim Delger fill de Caldes de Montbui.

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Pàgina a Facebook de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Fogars de Montclús

Fogars de Montclús és un municipi de la comarca del Vallès Oriental.
Està situat en el vessant sud del Massís del Montseny. Forma part de la subcomarca del Baix Montseny. La capital del municipi és Mosqueroles.

Geografia 
 Llista de topònims de Fogars de Montclús (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Tot i que té un nucli de població petit, la zona compta amb una important activitat turística, amb força restaurants, hotels, càmpings, àrees d'esplai, cases de colònies, escoles de natura, i és en aquest terme on s'ubiquen les oficines centrals del Parc Natural del Montseny.

Presenta un gran desnivell, ja que passa dels 200 m d'altitud en la riera del Pertegàs fins als 1.712 m que fa el Turó de l'Home, el pic més alt del Montseny. Per aquest motiu, la vegetació és molt diversa; en destaquen l'alzina, l'alzina surera i el pi pinyer en la part més baixa i, més amunt, l'alzina, el roure i el faig.

Un fet curiós és el canvi de denominacions que rep una riera que va canviant de nom segons per on passa. Neix als 1.440 metres d'altitud com el Sot de l'Infern; més avall rep el nom de Riera de Ciuret; en l'arribar a Mosqueroles, pren el nom del Rifer i quan deixa el terme de Fogars de Montclús, als 200 metres d'altitud, s'anomena Riera de Pertegàs.

Demografia

Llocs d'interès 

Compta amb un patrimoni de petites esglésies:
 Sant Cristòfol de Fogars, romànica.
 Sant Esteve de la Costa, a la Costa de Montseny. Romànica, del , guarda una imatge gòtica de la Mare de Déu dels Àngels del .
 Santa Maria de l'Illa o Sant Roc ().
 Sant Martí de Mosqueroles, amb peces d'orfebreria del  i .
 Ermita de Santa Magdalena ().
 Ermita de Santa Fe del Montseny, documentada el 1231.

Referències

Enllaços externs 

 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Turisme al Montseny
Gualba

Gualba és un municipi de la comarca del Vallès Oriental. Forma part de la subcomarca del Baix Montseny. Limita al nord amb Campins; al sud-oest, amb Sant Celoni; i a l'est, amb Riells i Viabrea.

Geografia 
 Llista de topònims de Gualba (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

La festa major d'hivern se celebra el 22 de gener, per Sant Vicenç; i la d'estiu, el 16 d'agost, per Sant Roc.

A la part oriental del massís del Montseny es troba el Parc Mediambiental de Gualba. És un parc forestal i d'esbarjo gestionat pel RACC (Reial Automòbil Club de Catalunya).

Demografia

Resultats Electorals 
Participació: 68,8% 

Resultà escollit Marc Uriach, alcalde de Gualba, amb els vots a favor de CIU i ERC.

Personatges il·lustres 
 Josep Baborés i Homs, rector durant la Guerra del Francès.
 Josep Balmas i Ragué, alcalde de Gualba durant la Guerra Civil espanyola.

Referències

Vegeu també 
 Llista d'alcaldes de Gualba.
 Turó de Martinell.
 L'any 2012 s'ha publicat el llibre Gent de Gualba de Jesús Caudevilla Pastor. A banda d'una descripció del municipi, hi ha una part de la història del municipi. Recull des dels fets importants fins a d'altres més quotidians. A les seves pàgines es trobaran amb persones que viuen o van viure al poble. I amb anècdotes, fets o tradicions de l'ahir i de l'avui. La majoria de fets, relatats per persones que els van viure.

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament 
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 http://www.idescat.cat/emex/?id=080977&lang=es#h3ffff