alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Wilaya

Una wilaya (; ; ) és una subdivisió administrativa d'alguns països musulmans, que s'acostuma a traduir com ‘província’, ‘governació’ i, en períodes històrics, ‘valiat’. La pronúncia turca de la paraula, originàriament àrab, vilayet, és el nom que tenien les províncies de l'Imperi Otomà. Anteriorment, durant el califat, la wilaya era cadascun dels estats semisobirans que en formaven part, que també es pot anomenar valiat.

La paraula original àrab deriva de l'arrel w-l-y, ‘governar’. El territori de la wilaya és regit per un valí () o governador, per la qual cosa el nom se sol traduir com a ‘governació’.

La wilaya és la subdivisió administrativa de primer nivell a Algèria, Mauritània, el Sudan i Tunísia, i de segon nivell a Kenya, el Marroc i Oman. Els territoris federals de Malàisia s'anomenen en malai Wilayah Persekutuan.

Del turc vilayet provenen les divisions administratives de primer nivell de l'Afganistan (velayat), el Tadjikistan (viloyat), el Turkmenistan (welayat) i l'Uzbekistan (viloyat).

Els àrabs anomenaven aquest territori nazar.

A Catalunya el darrer valiat existent fou el de Siurana a les muntanyes de Prades.

Referències

Vegeu també 
 Estats del Sudan
 Governacions de Tunísia

Organització territorial de l'Imperi Otomà
Tennes

El tennes és un element sintètic amb símbol Ts i nombre atòmic 117. El tennes ocupa el penúltim lloc del 7è període de la taula periòdica, formant part del grup 17, el grup dels halògens. És el segon element més pesant sintetitzat fins avui. El seu nom es deriva de l'estat Tennessee en els Estats Units.

Història 

El tennes fou descobert a finals del 2009 per un equip rus-estatunidenc liderat pel físic rus Iuri Honrar Oganessian en el Laboratori Fliórov de Reaccions Nuclears (FLNR) de l'Institut de Recerca Nuclear de Dubnà (JINR), Rússia. Dos isòtops diferents del tennes, el tennes 293 i el tennes 294, foren produïts emprant reaccions nuclears molt asimètriques, fent incidir en el ciclotró U400 un feix extremadament intens d'ions calci 48 sobre un blanc de berkeli 249. Aquest havia sigut sintetitzat per irradiació durant més de 8 mesos de curi i americi en el reactor d'alt flux del Laboratori Nacional d'Oak Ridge (ORNL), a l'estat de Tennessee, EUA. Després de la separació química, duta a terme també en l'ORNL, s'obtingueren 22,2 mg de berkeli 249 amb una quantitat mínima d'impureses. La reacció nuclear de fusió calenta produí un nucli compost de nombre atòmic Z = 117 i 180 neutrons, el tennes 297, que seguidament perdé 4 o 3 neutrons per a donar tennes 293 i tennes 294, respectivament. Les reaccions nuclears són:^249_97Bk + ^48_20Ca -> ^297_117Ts^297_117Ts -> ^293_117Ts + 4 ^1_0n^297_117Ts -> ^294_117Ts + 3 ^1_0n
En l'experiment, que durà més de dos mesos, s'observaren sis cadenes de desintegració: cinc corresponents al tennes 293 i una al tennes 294. Aquestes cadenes de desintegració són les que permeten deduir l'existència dels primers nuclis que les han iniciat. A més del descobriment dels dos isòtops de tennes, les desintegracions alfa successives generaven nous isòtops de moscovi 289 i 290 i de nihoni 285 i 286, mai abans observats. Una de les desintegracions alfa es pot representar com:

^293_117Ts -> ^289_115Mc + ^4_2HeEn un segon experiment realitzat pel mateix grup d'investigadors, es descobriren cinc noves cadenes de desintegració del tennes 293 i dues del tennes 294. Una posterior recerca independent en el laboratori de la Societat per a la Recerca Nuclear de Darmstadt, Alemanya, verificaren el descobriment en identificar dues cadenes de desintegració del tennes 294.

Isòtops 

L'existència dels dos isòtops de tennes, els seus períodes de semidesintegració (14 ms pel ^293Ts i 78 ms pel ^294Ts) denoten un augment de l'estabilitat nuclear amb nombre creixent de neutrons, la qual cosa concorda amb l'existència d'una illa d'inversió en aquesta zona de nuclis, predita per diversos models teòrics.

Notes

Referències

Enllaços externs 
 webelements.com - Ts 
 The New York Times 
 Physical Review Letters  
 JINR Joint Institute for Nuclear Research  

Halògens
Tux

Tux és la mascota del nucli Linux. Aquest és un pingüí i és l'animal més famós del programari lliure, fins i tot ha protagonitzat diferents jocs.

La idea de Tux va nàixer de Linus Torvalds, que segons conta, de xicotet el va mossegar un pingüí durant una visita a Canberra, Austràlia, i des d'aleshores li va resultar un animal simpàtic. L'origen del nom no és clar, alguns diuen que ve de la paraula anglesa tuxedo, que significa esmòquing (sempre s'ha dit que els pingüins van vestits d'esmòquing) i altres que és la barreja de Torvalds amb Unix.

El dibuix més famós del pingüí Tux va ser realitzat per Larry Ewing el 1996 emprant l'eina GIMP, de programari lliure.

Linux (nucli)
Mascotes
Animals individuals de ficció
Element sintètic

Elements sintètics són aquells elements químics que la humanitat no coneixia fins que els va sintetitzar, això és, que no els va descobrir com a tals en la naturalesa. Són elements inestables, amb períodes de semidesintegració prou baixos perquè es desintegrin gairebé totalment des de la formació de la Terra, per la qual cosa no es troben en quantitats apreciables excepte per l'acció humana, en reactors nuclears o acceleradors de partícules. Es solen reconèixer a la taula periòdica per tenir el nombre atòmic escrit en vermell.

Entre ells es compten els següents (s'indica nom, símbol i nombre atòmic):

 Tecneci, Tc (43)
 Prometi, Pm (61)
 Neptuni, Np (93)
 Plutoni, Pu (94)
 Americi, Am (95)
 Curi, Cm (96)
 Berkeli, Bk (97)
 Californi, Cf (98)
 Einsteini, Es (99)
 Fermi, Fm (100)
 Mendelevi, Md (101)
 Nobeli, No (102)
 Lawrenci, Lr (103)
 Rutherfordi, Rf (104)
 Dubni, Db (105)
 Seaborgi, Sg (106)
 Bohri, Bh (107)
 Hassi, Hs (108)
 Meitneri, Mt (109)
 Darmstadti, Ds (110)
 Roentgeni, Rg (111)
 Copernici, Cn (112)
 Nihoni, Nh (113)
 Flerovi, Fl (114)
 Moscovi, Mc (115)
 Livermori, Lv (116)
 Tennes, Ts (117)
 Oganessó, Og (118)

Grups d'elements químics
Constel·lació de l'Ossa Major

L'Ossa Major (Ursa Major) és una constel·lació boreal. L'asterisme més destacat de l'Ossa Major és l'aplec de set estels anomenat popularment com el Carro Gran<ref>El Carro: nom vulgar de la constel·lació Ossa Major (or., occ., val.). Es compon de vuit estels visibles, quatre dels quals formen un quadrat que representa el carro pròpiament dit, altres tres que van afilerats representen les tres mules, i un altre més petit que va al costat de la mula d'enmig representa el mosso, segons la interpretació popular catalana. A Fraga i Tamarit se'n diu lo Carro i les mules; a Pradell d'Urgell, lo carro de Sant Jaume; a Balaguer en diuen lo Carro gros, per a distingir-lo de Lo Carro petit que és l'Ossa Menor. La estela appellada Boetes qui es en la Urça major dels cels, ço es, en lo carro qui's mou en torn la tremuntana, Genebreda Consol. 198. DCVB</ref> o els Sets Frares, amb forma de carro o de cullerot, quatre estels en formen la caixa i tres, la cua. La cua del carro fa una corba que assenyala Artur (α Bootis) que és l'estel més lluent de la constel·lació del Bover. Si allarguem cinc vegades la distància entre els dos darrers estels de la caixa del carro cap al nord, trobarem la Polar.

De les latituds dels Països Catalans, l'Ossa Major és molt a prop de l'estel Polar, raó per la qual és una constel·lació circumpolar, una de les constel·lacions que es veu durant tot l'any. Pel fet que la Polar és el punt central del tomb de l'esfera celeste, l'Ossa Major no podria ser mai tan baixa que no es pugui veure.

Els seus estels principals són:
 Mizar, de magnitud 2,23 
 Alioth, de magnitud 1,76
 Alkaid, de magnitud 1,85
 Megrez, de magnitud 3,32
 Phecda, de magnitud 2,41
 Dubhe, de magnitud 1,81
 Merak, de magnitud 2,34 

Aquestes són les que popularment es coneixen com el Carro Gran, el qual més aviat sembla una paella. Els dos darrers estels serveixen per a trobar l'estel polar.

Entre altres, a la constel·lació de l'Ossa Major s'hi pot observar un sistema doble format per Mizar i Alcor, aquesta darrera de magnitud 3,99, però fàcil de veure si trobem la seva companya brillant. Aquest estel doble ha rebut molts noms en els diferents pobles; per exemple, els pobles de les grans planures americanes, just després de l'arribada dels europeus, van passar a anomenar-lo el Genet i el Cavall'', per exemple.

Mitologia 
Segons la mitologia grega, la història de les osses està associada al mite de Cal·listo. Va ser la deessa Hera qui va col·locar les osses al cel; gelosa d'elles, les va situar al nord, lluny de l'horitzó del mar, on es banyaven acompanyant Zeus. En altres versions està relacionada al mite de Cinosura.

Història 
El seu nom en àrab الدب الاكبر, que significa l'«ós gros», va ser adaptat a l'àrab per Abd-ar-Rahman as-Sufí (903-986) basant-se en el llibre Almagest de Ptolemeu.

Notes i referències

Vegeu també 
 Llista d'estels per constel·lació

Enllaços externs 

 Cielo Profundo - Guía Fotográfica de las Constelaciones: Ursa Major
Base

Química:
 Base química, substància que pot cedir un parell electrònic 
 Base nitrogenada, substància derivada dels compostos heterocíclics aromàtics 
 Àlgebra: Base (àlgebra), conjunt de vectors linealment independent i que formen sistema generador d'un espai vectorial finit
 Aritmètica: Base (aritmètica), el nombre de dígits diferents en un sistema de numeració posicional 
 Arquitectura: Base (arquitectura), part inferior de la columna, que té com a finalitat servir de punt d'assentament al fust
 Bàsquet: Base (bàsquet), posició de joc d'aquest esport 
 Cinema: Base (pel·lícula), pel·lícula o cinta que serveix de suport a l'emulsió 
 Geometria: Base (geometria), línia o pla del contorn d'una figura geomètrica sobre el qual hom imagina que aquesta descansa
Heraclit (desambiguació)

Biografies:
Heraclit de Cime, militar etoli 
Heraclit d'Halicarnàs, poeta elegíac grec
Heraclit, filòsof peripatètic grec
Heraclit de Tir, filòsof acadèmic grec 
Heraclit, escriptor grec 
Heraclit, poeta còmic grec 
Heraclit d'Efes, filòsof grec

Vegeu també 
 Heracli (desambiguació)
 Heràclides
Saros (astronomia)

Saros és un període de 6.585,32 dies (una miqueta més de 18 anys i 10 ó 11 dies) després dels quals el Sol i la Lluna tornen aproximadament a la mateixa posició en el cel, i es pot repetir el cicle dels eclipsis. Per definició el saros són 223 mesos sinòdics (S) (període entre una Lluna nova i la següent). Conegut des de fa milers d'anys, és una manera de predir futurs eclipsis.

Una evidència clara de l'ús d'aquest cicle es troba en la tauleta Saros, tauleta babilònica feta en el .

Raons de l'eficàcia del període saros 
És natural que un període que repetisca els eclipsis siga un múltiple del mes sinòdic:

223 S = 6.585,3211 dies
Però el període ha de portar el Sol als nodes, de manera que ha de ser múltiple del mes draconític
(D):

242 D = 6.585,3567 dies

Però les irregularitats del moviment de la Terra i especialment de la Lluna en la seva òrbita són tan grans, que ambdós astres podrien estar allunyats més de 9º. Han de compensar-se en un Saros aquestes desigualtats. Estes es deuen a l'anomalia mitjana o angle que la Lluna forma amb el perigeu. Per fortuna un múltiple del mes anomalístic (A) està pròxim al període Saros:

239 A = 6.585,5374 dies

És una sort que un múltiple comú de S,D i A tan perfecte s'haja trobat al cap de només 18 anys. A això es deu la seva eficàcia.

Contingut d'un Saros 
El Saros comprèn 18 estacions d'eclipsis que se succeeixen aproximadament cada mig any. Com en cada estació ocorren dos o tres eclipsis (de Sol i Lluna incloent penombrals), el Saros presenta com a mitjana 42 eclipsi de Sol i 42 de Lluna. Els eclipsis de Sol són 14 parcials i 28 centrals (totals, anulars o mixtos). Els eclipsis de lluna són 14 penombrals, 14 parcials i 14 totals. Actualment estem en uns Saros pobres (no aconsegueixen la mitjana) i els pròxims encara ho seran més. Amb el transcurs del temps evolucionen aconseguint la mitjana i després la sobrepassaran.

Vegeu també 
 Cicle metònic
 Exeligma
 Umbra, penumbra i antumbra

Referències

Bibliografia

Enllaços externs 
 Eclipses, Cosmic Clockwork of the Ancients 

Eclipsis
Colur

El colur és cadascun dels dos cercles màxims situats sobre l'esfera celeste que passen pels pols i tallen l'eclíptica als punts equinoccials (colur dels equinoccis) o als punts sosticials (colur dels solsticis).

Referències 

Astrometria
Saurmag II d'Ibèria

Saurmag II (en georgià : საურმაგ II, llatinitzat Sauromaces) fou rei d'Ibèria del 361 al 368.

El rei anterior Mirian III, que era d'origen persa, va ser substituït per Saurmag, de la mateixa família (net de Mirian III, i fill de Rev II d'Ibèria), però que no va tenir bones relacions amb el xa, ja que era pro-romà i cristià. La crònica georgiana l'ignora totalment però en canvi apareix sovint als escrits de l'historiador romà contemporani Ammià Marcel·lí.

Vers el 364 els perses van enderrocar el rei Archak II d'Armènia. Segons els georgians Archak va fugir cap a Ibèria (fet que no concorda amb les fonts armènies) i un exèrcit enviat per Saurmag el va restablir el 365. Sembla però que els ibers es limitarien a donar suport als elements favorables a Archak. El 368 els perses envaïren Ibèria, van deposar a Saurmag i van col·locar al tron al seu oncle Aspagur II (Aspacures dels romans, Varaz Bakur I de les cròniques georgianes). Sembla que això va passar molt ràpid (potser el mateix 364 segons Ammià Marcel·lí) però les fonts georgianes ho retarden a vers el 368.

No molt de temps després els romans del coemperador d'Orient, Valent, van enviar forces militars (12 legions) sota el comandament de Terenci, que van imposar la retirada parcial persa. Derrotat Aspagur II, va buscar un acord que es va concloure el 370 i que dividia el país en dues parts, una de les quals seria aliada romana governada per Saurmag II, i una altra part aliada dels sassànides, governada per Aspagur II (Varaz Bakur I), sembla que Aspagur II hauria mort poc després de signar l'acord. Conjuntament varen governar uns deu anys però la retirada de les forces romanes, que feien falta a altres llocs de l'imperi, va deixar Ibèria en mans dels perses, Sapor II va enviar al seu general Surena que va derrotar Saurmag II i Aspagur III (fill de Mirdat III) va ser coronat rei d'un regne reunificat (vers 378). La sort de Saurmag II no és coneguda.

Notes

Referències 
 
 Ammià Marcel·lí, libres XXVII i XXX

Reis d'Ibèria
Any draconític

Un any draconític o any d'eclipsis és el temps que transcorre entre dos passos successius del Sol per un node de l'òrbita lunar. Té 346,620 dies aproximadament. Com que els eclipsis es repetixen amb el pas del Sol per un o altre node, l'ocasió es repetirà cada 173,31 dies, període denominat temporada d'eclipsis.

Vegeu també 
 Any
 Any sideri
 Any anomalístic
 Any tròpic
 Any civil
 Temps astronòmic

Eclipsis
Draconitic
Egrissi

Egrissi (georgià: ეგრისი) és el nom que les fonts georgianes donaren a dos regnes de la Geòrgia Occidental:

 Còlquida ( - )
 Lazika (ca. 380-691)
Aneto

Aneto és una població situada a la part nord de la vall de Barravés, costat Aragó, comarca de la Ribagorça. Amb una altitud d'uns 1.350 metres sobre el nivell mitjà del mar és el poble més alt a la vall de Barravés. Pertany al municipi de Montanui, a l'Alta Ribagorça. Està regat pel Barranc d'Aneto, que desemboca a l'est del poble a la Noguera Ribagorçana

Resideixen al poble de forma permanent 31 persones (2006). La parla habitual és la catalana. Per qüestions purament cartogràfiques es va donar el 1817 el nom del poble al Pic d'Aneto, el més alt dels Pirineus, ja que un equip de topògrafs, conduït pel físic Reboul el va cartografiar en sortir d'aquest poble.

Economia 
L'activitat principal és la ramaderia de muntanya i el turisme. Compta amb extenses praderies de pastura i també prats d'herba per dallar. La infraestructura túristica compren un bar restaurant, cases de pagès que ofereixen allotjament i una casa de colònies d'estiu, L'Estel, per a nens i joves. És el punt inicial d'una sèrie de rutes de senderisme.

Llocs d'interès 
 Centre d'interpretació del Parc Natural Posets-Maladeta, al qual pertany part del seu terme.

 El sender de muntanya que duu fins a l'estany de Llauset, a 2100 metres d'altitud. Aquesta carretera és practicable, generalment, de juny a octubre. Es va construir als anys 1970, per bastir una gran presa i una sèrie de túnels i d'instal·lacions per a la central reversible anomenada de Llauset-Baserca.
 Ermita de Sant Climent, edifici romànic dels segles XI-XII, modificat als segles XVI-XVII, i restaurat el 1979.
 Pic d'Aneto (3404 m), culminant dels Pirineus al massís de la Maladeta.

Referències 

Entitats de població de Montanui
Cabanyes

Cabanyes, plural de cabanya.
 Toponímia:
 Les Cabanyes, municipi de l'Alt Penedès
 Cabanyes (Calonge), entitat de població del municipi de Calonge (Baix Empordà)
 Antroponímia:
 Alexandre de Cabanyes i Marquès (1877-1972), pintor català
 Emili Cabanyes i Rabassa (Mataró, 1850-1917), arquitecte català
 Francesc de Cabanyes (), militar català
 Manuel de Cabanyes i Ballester (1808-1833), escriptor català
 Oriol Pi de Cabanyes i Almirall (1950), escriptor català
Pauling

Biografies: Linus Carl Pauling és conegut com el pare de la física quàntica.
 Química: L'Escala de Pauling és usada per a mesurar l'electronegativitat.
Tsanars

Tsanars és el nom d'un país de la Geòrgia antiga, poblat per tribus independents o semi independents, anomenades en conjunt tsanars.

Cap al 745, va quedar sotmès als àrabs el país dels tsanars. Aquest grup tribal d'origen georgià, però de fet independent i només nominalment aliat a Kartli, habitava a les muntanes, més enllà de les valls del Thergui, Aragvi i Iori. El cap de tribu electe n'era el Khevisbéri i hi tenia el poder religiós i polític. El cap que governava sobre la unió de les tribus va esdevenir el Khorépiscopa (equivalent a príncep-bisbe) i a mitjan  governava sobre les regions de Kakhètia, Kukhètia, Gardabània i territoris veïns, cada un sota en Khevisbéri local. El primer Khorépiscopa va ser Grigol (787-827), que es va fer independent. A la seva mort, els khevisbéri de Gardabània van assolir el poder; però el país va prendre el nom de Kakhètia, perquè n'era el districte més gran.

Vegeu: Kakhètia

Història de Geòrgia
Antics grups humans de Geòrgia
Baralla

Baralla (Lugo), municipi a la Comarca dos Ancares (Província de Lugo, Galícia)
 Baralla de cartes, joc de cartes utilitzades per a jugar a les cartes 
 Baralla espanyola
 Baralla de galls
Fukuoka

Fukuoka (福岡市 Fukuoka-shi) és la capital de la prefectura de Fukuoka  a l'extrem nord de l'illa Kyushu del Japó.

És la major ciutat en Kyushu, seguida de Kitakyushu. Kyushu és la tercera illa en grandària al Japó i la més al sud de les illes principals. És considerat el lloc de naixença de la civilització japonesa. La ciutat és una de les principals àrees de l'àrea metropolitana Fukuoka-Kitakyushu.

Es troba travessant l'estret de Corea des de la ciutat coreana de Busan, pel que la ciutat ha estat fortament influenciada per la gastronomia coreana i és actualment un centre d'intercanvi cultural d'Àsia oriental.

Cap a juliol del 2003 la ciutat era estimada en una població d'1.325.611 habitants i una densitat de 4.054,18 persones per quilòmetre quadrat. La superfície total de la ciutat és de 339,38 km². Amb una edat mitjana de 38,6 anys, Fukuoka és la segona ciutat important més jove del Japó i amb una taxa de creixement del 4,4% és també la segona ciutat de major creixement (d'acord amb dades del cens del 2000).

Fukuoka es divideix en set districtes: Chuo, Hakata, Higashi, Jonan, Minami, Nishi i Sawara.

Fills il·lustres 
 Yoshinori Ohsumi (1945 -) biòleg, Premi Nobel de Medicina o Fisiologia de l'any 2016.

Referències
Benissoda

Benissoda és un municipi del País Valencià a la comarca de la Vall d'Albaida.

Història 
Va ser donada en 1271 per Jaume I als Roiç de Corella. Després de la conquesta va mantenir la seua població morisca per la qual cosa l'expulsió de 1609 va delmar de manera important la seua demografia. Va formar part del marquesat d'Albaida.

Demografia i economia 
Té 316 habitants, de gentilici benissodans, i l'any 2001 un 95,70% dels habitants sabíen parlar valencià.
La seua economia es basa en l'agricultura de secà. També s'intenta explotar el turisme rural.

Alcaldia 
Des de 2015 l'alcalde de Benissoda és José Miguel Lluch Roig del Partit Popular (PP).

Geografia 
Al seu terme, de 4,2 km², hi ha la font del Patge, un paratge atractiu des del qual naix un sender per a ascendir a la Covalta.

Edificis d'interés 
 Església de la Nativitat de nostra Senyora. Del  amb campanar afegit el .
 Museu Agrícola. Compta amb una mostra dels atifells necessaris per a les tasques del camp.
 Conjunt arquitectònic de la plaça de Les Moreres, amb al·legories al poble, que compta amb dos rellotges de sol.

Referències

Enllaços externs 

 Ajuntament de Benissoda
 Institut Valencià d'Estadística 
 Portal de la Direcció General d'Administració Local de la Generalitat 

Municipis de la Vall d'Albaida
Vitamina B₁₂

La vitamina B₁₂ o cobalamina és una vitamina hidrosoluble que participa en el metabolisme. És una de les vuit vitamines B.

La grandíssima majoria de la capacitat d'absorció de la vitamina B₁₂ es concentra a l'ili terminal, per la qual cosa les persones que han passat per una resecció d'aquesta part del cos superior a 60 cm o que la tenen molt afectada per un trastorn com la malaltia de Crohn són especialment susceptibles a patir carència de vitamina B₁₂ i sovint necessiten injeccions d'aquesta vitamina. Tanmateix, amb dosis prou elevades, la capacitat d'absorció de la resta del tracte digestiu pot ser suficient per evitar la carència de vitamina B₁₂.

Referències

Bibliografia 
 
 

Vitamines B
Jōyō kanji

Els jōyō kanji (常用漢字, literalment "kanji per a l'ús comú") són els 2136 caràcters kanji considerats d'ús quotidià en el japonès, promulgats pel Ministeri d'Educació japonès. Si en un text japonès apareix un kanji que no pertanyi als jōyō kanji, s'haurà de marcar la seva pronúncia mitjançant furigana. Abans de la reforma del 30 de novembre del 2010, els jōyō kanji eren considerats un total de 1945.

Canvis del 1981 
L'any 1981, els jōyō kanji van substituir els antics tōyō kanji. S'hi van afegir 95 caràcters addicionals i se'n va simplificar un: 燈 passa a 灯.
Els kanji afectats van ser aquests:
 猿 凹 渦 靴 稼 拐 涯 垣 殻 潟 喝 褐 缶 頑 挟 矯 襟 隅 渓 蛍 嫌 洪 溝 昆 崎 皿 桟 傘 肢 遮 蛇 酌 汁 塾 尚 宵 縄 壌 唇 甚 据 杉 斉 逝 仙 栓 挿 曹 槽 藻 駄 濯 棚 挑 眺 釣 塚 漬 亭 偵 泥 搭 棟 洞 凸 屯 把 覇 漠 肌 鉢 披 扉 猫 頻 瓶 雰 塀 泡 俸 褒 朴 僕 堀 磨 抹 岬 妄 厄 癒 悠 羅 竜 戻 枠

Canvis del 2010 
L'any 2010 el Ministeri d'Educació Japonès en va revisar la llista per incloure-hi 196 caràcters addicionals i treure'n 5 (勺, 銑, 脹, 錘, i 匁) per formar el total dels 2136 kanji actuals. La llei treta també en va revisar la seva lectura. Vint-i-vuit kanji són els que van guanyar una nova lectura, tres en van perdre una i el kun'yomi de 側 va canviar de kawa (かわ) a gawa (がわ). Aquests caràcters nous són:
 媛 怨 鬱 唄 淫 咽 茨 彙 椅 萎 畏 嵐 宛 顎 曖 挨 韓 鎌 葛 骸 蓋 崖 諧 潰 瓦 牙 苛 俺 臆 岡 旺 艶 稽 憬 詣 熊 窟 串 惧 錦 僅 巾 嗅 臼 畿 亀 伎 玩 挫 沙 痕 頃 駒 傲 乞 喉 梗 虎 股 舷 鍵 拳 桁 隙 呪 腫 嫉 𠮟(叱) 鹿 餌 摯 恣 斬 拶 刹 柵 埼 塞 采 戚 脊 醒 凄 裾 須 腎 芯 尻 拭 憧 蹴 羞 袖 汰 遜 捉 踪 痩 曽 爽 遡 狙 膳 箋 詮 腺 煎 羨 鶴 爪 椎 捗 嘲 貼 酎 緻 綻 旦 誰 戴 堆 唾 鍋 謎 梨 奈 那 丼 貪 頓 栃 瞳 藤 賭 妬 塡(填) 溺 諦 阜 訃 肘 膝 眉 斑 阪 汎 氾 箸 剝(剥) 罵 捻 虹 匂 喩 闇 弥 冶 麺 冥 蜜 枕 昧 勃 頰(頬) 貌 蜂 蔑 璧 餅 蔽 脇 麓 籠 弄 呂 瑠 瞭 侶 慄 璃 藍 辣 拉 沃 瘍 妖 湧 柿 哺 楷 睦 釜 錮 賂 毀 勾
Els caràcters en negreta es fan servir en noms de prefectures i els que van seguits de parèntesi són els oficials seguits de la forma emprada al JIS X 0208.

El Ministeri d'Educació, Cultura, Esports, Ciència i Tecnologia del Japó va instar els professors a començar a ensenyar els nous caràcters l'any 2012 per tal que els estudiants de secundària baixa els sabessin llegir i els de secundària alta fossin capaços d'escriure'ls. Els instituts i les universitats van començar a utilitzar-los en els exàmens d'entrada a partir de l'any 2015.

Períodes d'aprenentatge dels jōyō kanji 
Els primers kanji apresos a la vida dels japonesos s'anomenen kyōiku kanji (教育漢字, literalment "kanji de l'ensenyament"), també coneguts com a Gakunenbetsu kanji haitōhyō (学年別漢字配当表, literalment "llista de kanji per any escolar")

S'aprenen un total de 1006 caràcters a l'escola primària:

S'aprenen un total de 939 caràcters a l'escola secundària:

Referències 

Escriptura japonesa
Kanji
Nanori

Es coneixen com a lectures nanori les lectures d'un caràcter que només apareix en noms japonesos. En japonès molts noms es construeixen a partir de caràcters kanji comuns amb una pronunciació (o lectura) comuna. Alguns caràcters són especials que només apareixen en noms i tenen una pronunciació que ha de ser memoritzada en cada cas, com ocorre amb el nom femení Nozomi (希).

Escriptura japonesa
Tōyō kanji

Els tōyō kanji (当用漢字) són una llista dels 1850 caràcters kanji considerats d'ús general i proposta pel govern japonès el 1946. Aquesta llista va ser substituïda el 1981 per la de jōyō kanji, que té un nombre llugerament major de caràcters.

Llista dels 1850 tōyō kanji 
一丁七丈三上下不且世丘丙中丸丹主久乏乗乙九乳乾乱了事二互五井亜亡交享京人仁今介仕他付代令以仰仲件任企伏伐休伯伴伸伺似但位低住佐何仏作佳使来例侍供依侮侯侵便係促俊俗保信修俳俵併倉個倍倒候借倣値倫仮偉偏停健側偶傍傑備催伝債傷傾働像僚偽僧価儀億倹儒償優元兄充兆先光克免児入内全両八公六共兵具典兼冊再冒冗冠冬冷准凍凝凡凶出刀刃分切刈刊刑列初判別利到制刷券刺刻則削前剖剛剰副割創劇剤剣力功加劣助努効劾勅勇勉動勘務勝労募勢勤勲励勧勺匁包化北匠匹匿区十千升午半卑卒卓協南博占印危却卵巻卸即厘厚原去参又及友反叔取受口古句叫召可史右司各合吉同名后吏吐向君吟否含呈呉吸吹告周味呼命和咲哀品員哲唆唐唯唱商問啓善喚喜喪喫単嗣嘆器噴嚇厳嘱囚四回因困固圏国囲園円図団土在地坂均坊坑坪垂型埋城域執培基堂堅堤堪報場塊塑塔塗境墓墜増墨堕墳墾壁壇圧塁壊士壮壱寿夏夕外多夜夢大天太夫央失奇奉奏契奔奥奪奨奮女奴好如妃妊妙妥妨妹妻姉始姓委姫姻姿威娘娯娠婆婚婦婿媒嫁嫡嬢子孔字存孝季孤孫学宅宇守安完宗官宙定宜客宣室宮宰害宴家容宿寂寄密富寒察寡寝実寧審写寛寮宝寸寺封射将専尉尊尋対導小少就尺尼尾尿局居届屈屋展層履属山岐岩岸峠峰島峡崇崩岳川州巡巣工左巧巨差己市布帆希帝帥師席帳帯常帽幅幕幣干平年幸幹幻幼幽幾床序底店府度座庫庭庶康庸廉廊廃広庁延廷建弊式弓弔引弟弦弧弱張強弾形彩彫彰影役彼往征待律後徐径徒得従御復循微徴徳徹心必忌忍志忘忙忠快念怒怖思怠急性怪恒恐恥恨恩恭息悦悔悟患悲悼情惑惜恵悪惰悩想愁愉意愚愛感慎慈態慌慕惨慢慣慨慮慰慶憂憎憤憩憲憶憾懇応懲懐懸恋成我戒戦戯戸房所扇手才打扱扶批承技抄抑投抗折抱抵押抽払拍拒拓抜拘拙招拝括拷拾持指振捕捨掃授掌排掘掛採探接控推措描提揚換握掲揮援損揺捜搬携搾摘摩撤撮撲擁択撃操担拠擦挙擬拡摂支収改攻放政故叙教敏救敗敢散敬敵敷数整文斗料斜斤斥新断方施旅旋族旗既日旨早旬昇明易昔星映春昨昭是時晩昼普景晴晶暇暑暖暗暫暮暴暦曇暁曜曲更書替最会月有服朕朗望朝期木未末本札朱机朽材村束杯東松板析林枚果枝枯架柄某染柔査柱柳校株核根格栽桃案桑梅条械棄棋棒森棺植業極栄構概楽楼標枢模様樹橋機横検桜欄権次欲欺款歌欧歓止正歩武歳歴帰死殉殊殖残段殺殿殴母毎毒比毛氏民気水氷永求汗汚江池決汽沈没沖河沸油治沼沿況泉泊泌法波泣注泰泳洋洗津活派流浦浪浮浴海浸消渉液涼淑涙淡浄深混清浅添減渡測港渇湖湯源準温溶滅滋滑滞滴満漁漂漆漏演漢漫漸潔潜潤潮渋澄沢激濁濃湿済濫浜滝瀬湾火灰災炊炎炭烈無焦然煮煙照煩熟熱燃燈焼営燥爆炉争為爵父片版牛牧物牲特犠犬犯状狂狩狭猛猶獄独獲猟獣献玄率玉王珍珠班現球理琴環璽甘生産用田由甲申男町界畑畔留畜畝略番画異当畳疎疑疫疲疾病症痘痛痢痴療癖登発白百的皆皇皮盆益盛盗盟尽監盤目盲直相盾省看真眠眼睡督瞬矛矢知短石砂砲破研硝硫硬碁砕碑確磁礁礎示社祈祉秘祖祝神祥票祭禁禍福禅礼秀私秋科秒租秩移税程稚種称稲稿穀積穂穏穫穴究空突窒窓窮窯窃立並章童端競竹笑笛符第筆等筋筒答策箇算管箱節範築篤簡簿籍米粉粒粗粘粧粋精糖糧系糾紀約紅紋納純紙級紛素紡索紫累細紳紹紺終組結絶絞絡給統糸絹経緑維綱網綿緊緒線締縁編緩緯練縛県縫縮縦総績繁織繕絵繭繰継続繊欠罪置罰署罷羊美着群義羽翁翌習翼老考者耐耕耗耳聖聞声職聴粛肉肖肝肥肩肪肯育肺胃背胎胞胴胸能脂脅脈脚脱脹腐腕脳腰腸腹膚膜膨胆臓臣臨自臭至致台与興旧舌舎舗舞舟航般舶船艇艦良色芋芝花芳芽苗若苦英茂茶草荒荷荘茎菊菌菓菜華万落葉著葬蒸蓄薄薦薪薫蔵芸薬藩虐処虚虜虞号蚊融虫蚕蛮血衆行術街衝衛衡衣表衰衷袋被裁裂裏裕補装裸製複襲西要覆見規視親覚覧観角解触言訂計討訓託記訟訪設許訴診詐詔評詞詠試詩詰話該詳誇誌認誓誕誘語誠誤説課調談請論諭諮諸諾謀謁謄謙講謝謡謹証識譜警訳議護誉読変譲谷豆豊豚象豪予貝貞負財貢貧貨販貫責貯弐貴買貸費貿賀賃賄資賊賓賜賞賠賢売賦質頼購贈賛赤赦走赴起超越趣足距跡路跳踊踏践躍身車軌軍軒軟軸較載軽輝輩輪輸轄転辛弁辞辱農込迅迎近返迫迭述迷追退送逃逆透逐途通速造連逮週進逸遂遇遊運遍過道達違逓遠遣適遭遅遵遷選遺避還辺邦邪邸郊郎郡部郭郵都郷配酒酢酬酪酵酷酸酔醜医醸釈里重野量金針鈍鈴鉛銀銃銅銑銘鋭鋼録錘錠銭錯錬鍛鎖鎮鏡鐘鉄鋳鑑鉱長門閉開閑間閣閥閲関防阻附降限陛院陣除陪陰陳陵陶陥陸陽隆隊階隔際障隣随険隠隷隻雄雅集雇雌双雑離難雨雪雲零雷電需震霜霧露霊青静非面革音韻響頂項順預頒領頭題額顔願類顧顕風飛翻食飢飲飯飼飽飾養餓余館首香馬駐騎騰騒駆験驚駅骨髄体高髪闘鬼魂魅魔魚鮮鯨鳥鳴鶏塩麗麦麻黄黒黙点党鼓鼻斎歯齢

Referències 

Escriptura japonesa
Bacteris espirals

Els bacteris espirals són aquell grup no taxonòmic de bacteris que es caracteritzen per tenir forma d'espiral. Els més coneguts són les espiril·les, les espiroquetes i els vibrions.

Referències 

Bacteris
Peptidasa

Una peptidasa és una proteasa amb capacitat d'hidrolitzar els enllaços peptídics.

Es classifiquen en dos grans grups:

 Exopeptidases. Trenquen els enllaços peptídics dels extrems de la cadena polipeptídica alliberant d'aquesta manera els aminoàcids terminals. Les exopeptidases alhora es classifiquen en dipeptidases (només hidrolitzen dímers d'aminoàcids) i carboxipeptidases (hidrolitzen l'extrem carboxil lliure).
 Endopeptidases. Hidrolitzen enllaços peptídics situats a l'interior de la cadena polipeptídica.

Les peptidases es troben naturalment en organismes vius, on s'usen per a la digestió molecular i la reducció de proteïnes no desitjades. Les peptidases poden trencar ja siguen enllaços peptídics específics (Proteol·lisis limitada), depenent en la seqüència d'aminoàcids de la proteïna, o poden reduir un pèptid complet a aminoàcids. (proteol·lisis il·limitada). L'organisme humà disposa dels dos tipus de proteïnes a l'intestí prim. D'exopeptidasa n'és exemple l'aminopeptidasa, i d'endopeptidasa, la tripsina.

Els inhibidors de proteases naturals no s'han de confondre amb els inhibidors de proteases usats en la teràpia anti-retroviral. Alguns virus, incloent-hi al VIH, depenen de les proteases en els seus cicles reproductius, és per això que els inhibidors de proteases es desenvolupen com mètodes antivirals.

Com les peptidases són en si mateixes pèptids, és natural preguntar-se si les peptidases es poden degradar. És un fet conegut que moltes peptidases es desdobleguen a si mateixes. Això pot ser un mètode important de regulació de l'activitat de les peptidases.

Classificació de les peptidases 
Les peptidases -segons la base de dades MEROPS- es classifiquen d'acord amb les similituds de la seva estructura tridimensional. Aquestes inclouen els Clan que contenen totes les peptidases que s'han originat d'un mateix ancestre comú de peptidases. Si l'estructura tridimensional no està disponible, la classificació es fa basant-se en l'ordre dels residus catalítics de la cadena peptídica i les seqüències que els flanquegen.

Referències
Equador celeste

L'equador celeste és el cercle màxim de l'esfera celeste situat en el mateix pla de l'equador de la Terra. Aquest pla de referència és la base del sistema de coordenades equatorials. En altres paraules, l'equador celeste és una projecció de l'equador de la Terra cap a l'espai exterior. A conseqüència de l'obliqüitat de l'eclíptica, l'equador celeste té actualment una inclinació d'uns 23.44° respecte a l'eclíptica (el pla de l'òrbita terrestre), però ha variat des de 22.0° a 24.5° en els últims 5 milions d'anys a causa de les pertorbacions des altres planetes. És l'origen des d'on es mesura l'angle de declinació en el sistema de coordenades equatorials i, per tant, qualsevol objecte celeste situat sobre l'equador celeste té una declinació igual a zero.

Un observador situat sobre l'equador de la Terra veurà l'equador celeste com un semicercle que passa pel zenit, el punt del cel situat exactament sobre el cap. A mesura que l'observador es mou cap al nord (o cap al sud), l'equador celeste davalla cap a l'horitzó oposat. L'equador celeste es defineix com a infinitament distant ja que forma part de l'esfera celeste; per tant, els extrems del semicercles sempre intersecten l'horitzó als punts est i oest, independentment de la posició de l'observador en la superfície terrestre. En els pols, l'equador celeste coincideix amb l'horitzó geogràfic. En totes les latituds, l'equador celeste és un arc uniforme o cercle ja que l'observador només és finitament lluny del pla de l'equador celeste però infinitament lluny de l'equador celeste.

Els objectes astronòmicss pròxims a l'equador celeste són visible sobre l'horitzó en la majoria d'indrets de la Terra, però culminen (passen pel meridià) molt alts en indrets pròxims a l'equador terrestre. L'equador celeste passa a través d'aquestes constel·lacións:

Aquestes són les constel·lacions més visibles en tot el món.

Els cercles paral·lels menors de l'esfera celeste s'anomenen paral·lels celestes.

Referències 

Sistema de coordenades celestes
Piridoxina

La piridoxina o adermina, la piridoxamina i el piridoxal, són tres formes de la Vitamina B₆. Una vitamina hidrosoluble que participa en el metabolisme del nitrogen i de l'àcid linoleic. La ingesta necessària per a l'organisme humà és de 25-100 mg/24 h, aquesta quantitat és enorme comparada amb la de les altres vitamines hidrosolubles. La carència d'aquesta vitamina provoca anèmia i lesions cutànies, d'altra banda, el seu excés pot provocar neuropatia perifèrica.

Referències 

Vitamines B
Antídots
Medicaments essencials de l'Organització Mundial de la Salut
De facto

De facto és una expressió llatina que vol dir 'de fet' o 'pràcticament', i fa referència a situacions que no estan compreses en una llei però que es donen de fet, fent omissió de qualsevol contracte, llei, o situació legal. Aquesta expressió es contraposa a de iure, és a dir, de dret.

Es pot parlar de les parelles de fet, o de la cohabitació, de facto, que fa referència a les parelles no regulades per la llei, o per un contracte matrimonial. Quan es parla de normes o estàndards de facto es fa referència a documents o eines que són seguides per la indústria com si haguessin estat aprovades per organismes oficials, però que en realitat no ho han estat.

Un govern de facto és aquell que ha pres el poder després d'un cop d'estat, o per ocupar un buit de poder.

També hom parla de població de facto quan es fa referència als habitants, inclosos els transeünts, que no estan inscrits al cens d'un poble, ciutat, província, et coetera. Per contra la població de iure està formada per les persones inscrites al cens, o de la nacionalitat de la que es parla.

Referències 

Expressions en llatí d'ús jurídic
Parheli

Un parheli és una taca de llum blanca o irisada (amb el roig cap al Sol) que de vegades s’observa amb cel cobert de núvols alts, generalment, i de vegades mitjans, a banda i banda del Sol (o a una sola banda) i a la mateixa altura. El cas extrem (molt poc habitual, però) es pot donar amb quatre parhelis, dos en els extrems de l’halo de 22º i dos més als extrems de l’halo extraordinari de 46º, aquests últims molt més dèbils.

Formació 
Es formen per la reflexió de la llum sobre les cares verticals dels prismes de glaç dels núvols esmentats, col·locats en posició especialment favorable. Aquest fenomen també es pot veure amb la lluna, tot i que és molt més rar. En aquest cas es coneix amb el nom de paraselene. Hi ha alguns tipus de parhelis que tenen una denominació específica, com l’antiheli, una taca arrodonida que apareix molt rarament al costat oposat del Sol i a la seva mateixa alçada, o el parantheli, una taca lluminosa de diàmetre lleugerament superior al Sol que apareix a 120º del Sol a la mateixa alçada sobre l’horitzó.

Observació 
El seu aspecte arrodonit i brillant pot recordar el del Sol. Sovint només es poden veure fragments del fenomen. Els més vistosos i habituals es poden veure en presència de cirroestrats. Menys habituals són els parhelis amb altocúmuls. Van units molt sovint als halos i si el Sol està baix, els parhelis se situen en els extrems del diàmetre de l’halo de 22º, i si, contràriament, el Sol està alt, llavors se situen un xic enfora del mateix halo. Col·loquialment es coneix com a fals Sol.

Referències

Vegeu també 
 Paraselene
 Fenomen celeste de Nuremberg

Enllaços externs 

 http://www.youtube.com/watch?v=eIlNE1uzJRM.
 http://www.timeslive.co.za/local/article737673.ece/Sundog-in-Joburg-sky.
 http://science.nasa.gov/science-news/science-at-nasa/2011/11feb_sundogmystery/.

Fenòmens astronòmics
Meteorologia
Romanització

La romanització és un procés de transcripció o transliteració en el qual es representa una paraula o un text amb lletres de l'alfabet llatí on el text original té una escriptura diferent. Se sol entendre per romanització més específicament la dels idiomes xinès, japonès i coreà, encara que es pot aplicar a qualsevol idioma que tingui una escriptura diferent de la llatina.

El procés anàleg en què s'utilitzen lletres de l'alfabet ciríl·lic es coneix com a ciril·lització, i el procés anàleg en què s'utilitzen lletres de l'alfabet grec es coneix com a hel·lenització.

Sistemes de romanitzacions 
Àrab
 Romanització de l'àrab

Armeni
 Romanització de l'armeni

Coreà
 McCune-Reichshauer
 Romanització revisada del coreà

Georgià
 Romanització del georgià

Grec
 Romanització del grec

Hebreu
 Romanització de l'hebreu

Japonès (vegeu rômaji)
 Hepburn
 Kunrei-shiki
 Nihon-shiki

Xinès
 Romanització del xinès mandarí
 Hanyu pinyin, l'estàndard actual
 Tongyong pinyin
 Wade-Giles
 Gwoyeu Romatzyh
 Latinxua Sin Wenz

Vegeu també 

 Transliteració
Nihon-shiki

Nipponsiki o Nihonsiki (日本式 'Estil del Japó'; romanitzat com a Nihon-shiki en Hepburn) és un sistema de romanització per transcriure el japonès a l'alfabet llatí. Es diu que aquest sistema s'adapta millor al sistema d'escriptura kana, però, com que no segueix patrons familiars de l'anglès (com sí que ocorre en el sistema Hepburn), als anglòfons nadius l'escriptura els esdevé poc intuïtiva.

El sistema va ser inventat pel físic Akitsu Tanakadate el 1885 i és el predecessor del sistema de romanització més popular Kunreisiki (Kunrei-shiki).

		

Nota:
 Quan he へ es fa servir com a partícula s'escriu he, no e (Kunreisiki/Hepburn).
 Quan ha は es fa servir com a partícula s'escriu ha, no wa.
 Quan wo を es fa servir com a partícula s'escriu wo, no o.
 Les vocals llargues s'indiquen mitjançant màcron, por exemple, la o llarga s'escriu ō.
 La n sil·làbica ん s'escriu n abans de consonant i n' abans de vocal o y.
 Les consonants geminades s'emmarquen doblant la consonant que segueix al caràcter っ, sense excepció.

La diferència entre Nipponsiki i Kunreisiki és la diferència entre el sil·labari kana i la pronunciació actual. En el japonès estàndard modern, els sons dels parells di/zi ぢ/じ, du/zu づ/ず, dya/zya ぢゃ/じゃ, dyu/zyu ぢゅ/じゅ, dyo/zyo ぢょ/じょ, wi/i ゐ/い, we/e ゑ/え, kwa/ka くゎ/か, gwa/ga ぐゎ/が són actualment idèntics. Per exemple, la paraula kanadukai (Nipponsiki) かなづかい es pronuncia kanazukai en el japonès modern.

El Nipponsiki a vegades es diu que és més regular, ja que manté una correspondència estricta d'un kana, dues lletres. Com disposa d'escriptures diferents dels parells ja esmentats, és l'únic sistema de romanització que permet una correspondència sense pèrdues entre el kana i l'alfabet llatí.

Nipponsiki ha estat reconegut com la forma estricta d'ISO 3602. El sistema JSL, que és dirigit a estudiants estrangers de japonès, està basat en Nipponsiki.

Escriptura japonesa
Romanització
Cisteïna

La cisteïna (simbolitzat Cys o C) és un dels vint aminoàcids que utilitzen les cèl·lules per sintetitzar proteïnes. El seu nom sistemàtic és àcid 2-amino-3-mercaptopropiònic o àcid (2R)-2-amino-3-sulfanil-propanoic. Codificat en ARNm és: UGU UGC.

La cisteïna és un aminoàcid no essencial. El sofre de la seva estructura química es pot oxidar i donar lloc a cistina, que és un dímer format per dos cisteïnes unides per un pont disulfur. Es sintetitza a partir de la metionina, que és un aminoàcid essencial, per mitjà de dues reaccions: transmetilació, en la qual la metionina es transforma en homocisteïna i transulfuració, en la qual l'homocisteïna passa a ser cisteïna. Té la propietat de formar ponts disulfur amb altres cisteïnes, fet que ajuda a la formació de l'estructura terciària. També s'utilitza com a additiu alimentari amb el nom E920.

La n-acetilcisteïna (un derivat de la cisteïna natural obtingut de la seva acetilació) s'utilitza per tractar diferents tipus d'intoxicacions. Tot i les recomanacions que apareixen en publicacions poc serioses o en Internet, els suplements amb cisteïna ni prevenen ni milloren la ressaca.

Fonts

A partir d'aliments 
Tot i que està classificada com a aminoàcid no essencial, en alguns casos, la cisteïna podria ser essencial per nadons, ancians i persones amb certes malalties metabòliques o que sofreixen síndromes de malabsorció. La cisteïna normalment és sintetitzada pel cos humà en condicions fisiològiques normals, sempre que hi hagi metionina suficient, i es catabolitza a l'aparell digestiu i al plasma de la sang. La cisteïna es troba en la majoria dels aliments amb alt contingut proteic, com són:
 Recursos animals: porc, embotits, pollastre, gall dindi, ànec, ous, llet, mató, iogurt.
 Recursos vegetals: pebrots vermells, alls, cebes, bròquil, col de Brussel·les, muesli, germen de blat.

Producció industrial 
La major part de la l-cisteïna s'obté industrialment per hidròlisi de materials animals, com plomes d'aviram o cerres de porc. Aquesta hidròlisi es fa a través de la fermentació i la bioconversió microbiana, emprant bacteris com Corynebacterium glutamicum, Salmonella typhimurium, Pantoea ananatis o soques mutades d'Escherichia coli, per exemple.

Referències

Vegeu també 
 Cistamina
 Síntesi proteica

Enllaços externs 

 Cysteine biosynthesis Quick Biochemistry Basics; 2017 Nov (en anglès)
 Cysteine metabolism Lecturio Medical; 2018 Jun (en anglès)

Aminoàcids
Tiols
Quadratura

Quadratura (geometria), acció i efecte de quadrar un figura geomètrica 
 Quadratura del cercle, problema geomètric proposat per matemàtics de la Grècia clàssica
 Quadratura astronòmica, quan un planeta exterior o la Lluna formen amb el Sol un angle de 90° vist des de la Terra o la situació relativa de dos cossos celestes quan les seves longituds celestes difereixen en 90°.
 Quadratura (ones), relació entre dues ones.
Ser

El Ser és un riu de Catalunya neix a la Serra de Finestres prop de Santa Pau dins del Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa. Davalla pel sud fins al nucli de Santa Pau quan canvia el seu curs cap a l'est recollint aigües de diversos torrents i rieres entre ells el Ritort fins a arribar a Serinyà el qual depassa pel nord fins a desembocar al Fluvià. La seva conca, incloent els seus afluents, recull aigües dels municipis de Santa Pau, Sant Ferriol, Besalú, Mieres (la Garrotxa), Serinyà i Sant Miquel de Campmajor (Pla de l'Estany).

Referències 

Rius de la conca del Fluvià
Rius de la Garrotxa
Val

Val (en rus: Вал) és un poble de la província de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 13 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

Referències 

Pobles de la província de Vladímir
Leu romanès

Aquest article és sobre el leu romanès. Pel que fa a la moneda de Moldàvia, derivada d'aquesta, vegeu leu moldau. Pel que fa a l'aminoàcid, vegeu leucina.

El leu (en plural lei) és la unitat monetària de Romania. Es divideix en 100 bani (en singular ban). El codi ISO 4217 de l'actual leu romanès és RON, i el d'abans de l'1 de juliol del 2005, ROL.

La moneda de Moldàvia, des de 1993, també s'anomena leu (vegeu leu moldau).

Història 
El leu es va establir a Romania el 1867.

Quan Moldàvia era una província de Romania (1918-1940), hi circulava el leu romanès. Després de la desintegració de la Unió Soviètica i de la creació de l'estat independent de Moldàvia el 1993, es va establir el leu moldau, que va agafar el nom de la moneda romanesa.

El nom d'aquesta moneda (que en romanès literalment vol dir "lleó") prové del fet que, al , als estats romanesos hi circulaven uns tàlers holandesos on hi havia representat un lleó (els anomenats leeuwendaalder); aquestes monedes a Romania s'anomenaven lei (lleons), i el nom va passar a denominar genèricament els diners i fou adoptat com a nom oficial de la unitat monetària nacional.

Cap als anys 90, després de la caiguda del comunisme, la inflació va arribar a uns límits insospitats a causa del fracàs de les reformes econòmiques, la legalització de la possessió de divises estrangeres el 1990 i les polítiques de bancarrota de l'època comunista, i va arribar a ser d'un 300% anual el 1993. El setembre del 2003, 1 euro es canviava a més de 40.000 lei, el nivell més baix a què va arribar la moneda romanesa. Gràcies a l'èxit obtingut per les diverses polítiques monetàries al final de la dècada de 1990 i el començament de la del 2000, la situació es va anar estabilitzant, amb una inflació d'un dígit el 2005.

El primer de juliol del 2005, el leu es va revaluar a raó de 10.000 dels antics (ROL) per un dels nous. Amb tot i això, les antigues monedes i bitllets encara van estar en circulació fins a l'1 de gener del 2007.

Dels nous lei, en circulen monedes d'1, 5, 10 i 50 bani i bitllets d'1, 5, 10, 50, 100, 200 i 500 lei.

Taxes de canvi 
 1 EUR = 4,93804 (28 d'abril del 2023)
 1 USD = 4,47566 (28 d'abril del 2023)

Vegeu també 
 Leu moldau

Enllaços externs 

   Banc Nacional de Romania

Monedes europees
Romania
ASN

Asparagina, un dels 20 aminoàcids transcripcionals que formen les proteïnes 
 Advanced Shipping Notice, notificació de mercaderies pendents d'entrega.
Met

Met, abreviació de metionina, un aminoàcid 
 Met, abreviació del teatre d'òpera Metropolitan Opera en el Lincoln Center de Nova York 
 Met, abreviació del Metropolitan Museum of Art de la ciutat de Nova York 
 Met (unitat de mesura), mesura l'índex metabòlic 
 MET Temps universal coordinat, zona horària de referència respecte de la qual es calculen totes les hores corresponents a les altres zones horàries del món
Lys

Lys abreviatura de lisina, aminoàcid present normalment a les proteïnes
 Lys, el nom francès del Leie, un afluent de l'Escalda a Bèlgica i França
 Departament del Lys, departament francès durant l'ocupació francesa dels Països Baixos, ara la província Flandes Occidental de Bèlgica
 Lys  o Lo Lis , comuna bearnesa situada al Departament dels Pirineus Atlàntics, a la regió d'Aquitània, França
 Lys (Nièvre), municipi francès al departament de la Nièvre 
 Lys-lez-Lannoy, municipi francès al departament de Nord (regió de Nord – Pas de Calais) 
 Lys-Saint-Georges, municipi francès al departament de l'Indre 
 Vall de Lys o Vall de Lis, petita vall occitana de la part alta de la vall de Luishon, al departament de l'Alta Garona
Jordi I de Geòrgia

Jordi I fou rei de Geòrgia del 1014 al 1027. Era fill del rei Bagrat III l'Unificador.

El 1016 va voler recuperar la Taoklardjètia, i va ocupar la regió el 1016 aprofitant que l'emperador Basili estava ocupat amb els búlgars, però el 1022 Basili va marxar contra Jordi, el va derrotar i el va obligar a tornar la Taoklardjètia i a deixar com a ostatge el seu germà petit.

Els senyors locals de la Kakhétia (amb Herèthia) van aprofitar per capturar els eristhavis instal·lats per Bagrat al país el 1010, als que van fer presoners, i van proclamar la independència, obligant el rei georgià a alliberar al rei Kviriké, que va tornar al seu país i al tron.

Va morir de sobte el 1027.

Referències 
 

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
Morts a Geòrgia
Escut d'Avinyonet del Penedès

L'escut oficial d'Avinyonet del Penedès té el següent blasonament:

Escut caironat quarterat: 1r i 4t d'argent; 2n i 3r de gules; ressaltant sobre la partició 2 claus passades en sautor amb les dents a dalt i mirant cap enfora, la d'or en banda per damunt de la d'argent en barra. Per timbre, una corona de poble.

Història 
Va ser aprovat l'11 d'abril del 2003 i publicat al DOGC el 9 de maig del mateix any amb el número 3380.

Les claus són l'atribut de sant Pere, patró del poble.

Referències 

Escuts d'armes de l'Alt Penedès
Escut de les Cabanyes

L'escut oficial de les Cabanyes té el següent blasonament:

Escut caironat: de gules, una cabanya de sable acostada de 2 creus de Malta. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 3 de setembre de 1998 i publicat al DOGC el 9 d'octubre del mateix any amb el número 2741.

La cabanya és un senyal parlant referent al nom del poble. Les dues creus de Malta al·ludeixen al fet que la localitat fou repoblada al  per l'orde de Sant Joan de Jerusalem, que hi va fundar la comanda hospitalera de Sant Valentí de les Cabanyes.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Penedès

Referències 

Cabanyes
Les Cabanyes
Escut de Castellet i la Gornal

L'escut oficial de Castellet i la Gornal té el següent blasonament:

Escut caironat: d'atzur, un castell d'or tancat de sable. Per timbre una corona de baró.

Història 
El Ple de l'Ajuntament de Castellet i la Gornal, en data 22 d'octubre de 1992, va prendre l'acord d'adoptar el seu escut heràldic municipal, el qual va ser aprovat el 10 de novembre de 1992 i publicat el 23 de novembre de 1992 al DOGC.

El castell d'or sobre camper d'atzur són les armes parlants de la baronia de Castellet, a la qual també hi fa al·lusió la corona del capdamunt de l'escut.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Penedès

Referències 

Castellet i la Gornal
Castellet i la Gornal
Bandera de Castellet i la Gornal

La bandera oficial de Castellet i la Gornal té la següent descripció:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blava, amb un castell tancat de negre centrat al final de les 4/9 parts del drap comptant de l'asta; l'amplada del castell és de 5/12 de la llargària del drap i d'altura de 7/9 de la del mateix drap.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Penedès

Referències 

Castellet i la Gornal
Castellet i la Gornal