alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Pleva

Pleva (lat. gluma) je termín používaný hlavně pro blanitý listen v květenství trav (tedy rostlin z čeledi lipnicovité – Poaceae), z jehož paždí vyrůstá klásek. Ve většině případů jsou na bázi klásku plevy dvě, jen výjimečně jiný počet nebo plevy zcela chybí či jsou zakrnělé. Tvar, barva a další vlastnosti plev jsou jedním z důležitých znaků při určování trav. Plevy jsou uspořádány střídavě (i když blízko sebe, proto se na první pohled mohou zdát vstřícně uspořádané), a tak rozlišujeme dolní plevu a horní plevu. Dolní pleva a horní pleva mohou být přibližně stejné nebo mírně či výrazně rozdílné. Plevy jsou někdy jednožilné, jindy nevýrazně vícežilné či zřetelně vícežilné. Pokud jsou plevy rozdílné, může mít horní pleva jiný počet žilek než dolní pleva, což také bývá znak důležitý pro určování trav. Střední žilka plevy může být někdy protažena v osinu, i když je tento jev méně častý než u pluch. Nad plevami pokračuje vřeteno klásku s jednotlivými květy či květem (v případě jednokvětého klásku).
Termín pleva se ovšem používá i pro blanitý listen rostlin čeledi šáchorovité (Cyperaceae). U šáchorovitých však nenajdeme pluchy ani plušky. Termín pleva zde označuje blanitý listen podpírající květ, či blanité listeny na bázi klásku, za kterými květ chybí či je sterilní. U rodu ostřice (Carex) se termín pleva používá pro listen podpírající mošničku i pro listen, který mošničku obaluje. Mošnička je vlastně nažka obalená plevou. V některé literatuře jsou však tyto plevy označovány obecnějším termínem listen.

Plevy v potravinách 
Při výrobě potravin z obilí se plevy považují za nežádoucí příměs, a proto jsou obilky plev zbavovány. (Odtud pochází frazém „oddělit zrno od plev“, tzn. oddělit dobré od špatného.) Celozrnné výrobky jsou pečivo vyrobené z mouky, do které bylo semleto celé zrno bez plev, ale včetně klíčku a otrub.

Literatura 
 Encyklopedie Vševěd, http://www.vseved.cz

Externí odkazy 
 

Morfologie rostlin
Botanika

ca:Espícula#Glumel·les
Plíseň

Plíseň je nesystematické označení pro skupinu hub, které pokrývají povrch jemným bílým nebo barevným myceliem.

Mezi plísně jsou zahrnuty fykomycety (pravé plísně) s rody Absidia, Mucor (plíseň hlavičková) a Rhizopus, vřeckaté houby (mj. s rody Bysochlamys a Neurospora) a Fungi imperfecti (houby nedokonalé) s rody Alternaria, Aspergillus, Botrytis, Cladosporium, Fusarium, Penicillium, Scopulariopsis, Sporotrichum, Stachobotrys a Trichothecium. Plísně jsou většinou saprofytické, mohou být užitečné (produkují-li antibiotika, organické kyseliny, příp. enzymy v průmyslovém měřítku) nebo škodlivé (působící mykózy lidí, zvířat i rostlin, tvořící mykotoxiny, rozkládající potraviny a krmivo, dřevo, kůži, papír, textilie aj.).

Využití plísní 
Různé druhy hub, které se nazývají plísněmi, mají využití ve farmaceutickém, chemickém i potravinářském průmyslu. Nejznámější je využití druhu Penicillium notatum, který produkuje známá antibiotika (látky, které zabíjejí živé mikroorganismy, zejména bakterie). Léky vyráběné z tohoto druhu plísně jsou známy pod názvem penicilin. Za objev penicilinu dostal roku 1945 Nobelovu cenu Alexander Fleming a spolu s ním i jeho spolupracovníci Chain a Florey. V potravinářství se používají např. k výrobě plísňových sýrů sýrové plísně Penicillium roqueforti či Penicillium camemberti.

Složení plísně 
Plísně jsou mnohobuněčné organizmy, tělo se skládá z podhoubí a výtrusnice. Plíseň je vlastně jiný druh hub.

Rozmnožování 
Ve výtrusnicích se tvoří výtrusy, které se následně šíří vzduchem.

Hubení plísně 
Plíseň lze likvidovat chemicky, nebo nechemicky. Chemickou cestou lze plíseň zahubit fungicidním přípravkem. V případě nechemické (biologické) likvidace se používá Pythium oligandrum, neboli chytrá houba, která se živí pouze buňkami jiných hub a po zkonzumování veškeré plísně přirozeně vymizí. Při trvalém odstranění plísně musí být odstraněny veškeré příčiny vzniku jako je teplo a vlhko.

Zástupci 
 nedohub zlatovýtrusý (Hypomyces chrysospermus) – parazitická vřeckovýtrusná houba, která infikuje převážně hřibovité houby, zejména hřib žlutomasý (Boletus chrysenteron), dříve (dnes lidově) nazývaný „babka“;
 plíseň hlavičková (Mucor mucedo) – bílý povlak na potravinách;
 štětičkovec (Penicillium) – zelenošedý povlak na citrusových plodech; výroba penicilinu.

Odkazy

Literatura 
 DOUHAN, Greg W. and RIZZO, David M. Host-parasite relationships among bolete infecting Hypomyces species. Mycological Research. 2003, vol. 107, iss. 11 (November 2003), s. 1342–1349. [Abstract available online 4 February 2008, https://doi.org/10.1017/S0953756203008542]
 PATOČKA, Jiří. Nedohub – houba, která nám kazí radost z houbaření. Vesmír. 2011, roč. 90, č. 3, s. 137. Dostupné také z: https://vesmir.cz/cz/casopis/archiv-casopisu/2011/cislo-3/nedohub-houba-ktera-nam-kazi-radost-z-houbareni.html

Externí odkazy 
 Hypomyces chrysospermus agg. (nedohub zlatovýtrusý) 

 
 
 
 

Houby
Heterogenní skupiny hub
Hoření

Hoření je redoxní exotermní reakce, tedy probíhající za vývoje světla a tepla. Hoření vzniká a probíhá za určitých podmínek. Pro jeho průběh je zapotřebí přítomnost hořlaviny, oxidačního prostředku a zdroje iniciace. Hořlavina a oxidační činidlo spolu tvoří hořlavý soubor.

Často při hoření vzniká voda a oxid uhličitý nebo jiné látky. Pojem hoření je také někdy nepřesně spojován s jinými exotermickými ději – například termojadernými reakcemi na Slunci a v jaderných reaktorech, kde se mluví například o vyhoření paliva.

Teplota vzplanutí 
U hoření je také velmi nutná teplota vzplanutí. To je teplota, při které látka po přiblížení k ohni vzplane a pak zase uhasne.

Podmínky pro hoření 
 hořlavá látka
 pevné: papír, dřevo, sláma aj.
 kapalné: benzín, olej, ethanol aj.
 plynné: zemní plyn, propan-butan aj.
 oxidační prostředek
 nejčastěji vzdušný kyslík
 zdroj iniciace
 nejčastěji plamen, jiskra, horký povrch
 dosažena teplota hoření – nejnižší teplota, při které látka po zapálení trvale hoří

Související články 
 Zplodiny hoření
 Vypalování porostů

Externí odkazy 
 
 
 Zdeněk Toman: Mechanismus a podmínky dokonalého spalování biomasy

Oheň
Požární ochrana
Slitina

Slitina je tavením vzniklá směs kovu s dalšími kovy nebo jinými prvky či sloučeninami, obvykle ve formě pevného roztoku.

Podle počtu složek se slitiny dělí na:
 Binární – dvě složky
 Ternární – tři složky
 Kvartérní – čtyři složky

Na rozdíl od čistých kovů nemá většina slitin ostrý bod tání. V určitém teplotním intervalu existuje slitina jako směs kapalné a pevné fáze. Některé slitiny ale při určitém poměru složek vykazují teplotu tání, která je nižší než teplota tání jednotlivých složek. Takové slitiny se nazývají eutektika.

Slitiny získávají vlastnosti, které čisté kovy nemají, proto jsou ve velkém měřítku používány po celou historii lidského zpracovávání kovů. Cílené přidávání prvků se nazývá legování; příkladem může být výroba oceli vhodných vlastností pro různá použití, kde se k základnímu železu přidává mangan pro tvrdost, chrom pro odolnost vůči korozi, molybden pro vyšší tvarovou stálost za vysokých teplot.

Nejznámější slitiny 

 Bronz
 Hliníková bronz
 Fosforová bronz
 Zrcadlová bronz
 Zvonovina
 Devardova slitina
 Dural
 Elektrum
 Liteřina
 Mosaz
 Pájka
 Ocel
 Nástrojová ocel
 Nerezová ocel
 Woodův kov

Související články 

 Kov
 Metalurgie
 Legování

Externí odkazy
Friedrich Mohs

Carl Friedrich Christian Mohs (29. ledna 1773 Gernrode – 29. září 1839 Agordo u Belluna, Rakouské císařství) byl německý geolog a mineralog.

Studoval chemii, matematiku a fyziku na Univerzitě v Halle. Studium dokončil v oboru mechanika na Báňské akademii ve Freibergu. Jedním z jeho zdejších profesorů byl mineralog a geolog Abraham Gottlob Werner. Od roku 1801 byl báňským předákem v Neudorfu v pohoří Harzu.

V roce 1802 byl poprvé pozván do Rakouska, kde třídil a popisoval minerály v soukromé sbírce bankéře J. F. van der Nülla.

V roce 1812 byl jmenován profesorem mineralogie na Joanneu ve Štýrském Hradci. V této době v rámci své práce začal určovat fyzikální charakteristiky minerálů a podle nich je třídit. Tím se odlišoval od klasifikace tehdejších mineralogů, kteří minerály řadili podle jejich chemického složení. Vytvořil stupnici tvrdosti, která je dodnes používána a říká se jí Mohsova stupnice tvrdosti. Mohs ji vytvářel nezávisle na konceptu Christiana Samuela Weisse, který krystalografický systém tvořil ve stejné době.

V roce 1817 se stal profesorem a nástupcem Gotloba Wernera ve Freibergu a v roce 1826 profesorem ve Vídni. Zemřel během své cesty do Itálie.

Odkazy

Externí odkazy 
 

Němečtí fyzici
Němečtí chemici
Němečtí mineralogové
Němečtí geologové
Krystalografové
Členové Německé akademie věd Leopoldina
Narození v roce 1773
Úmrtí v roce 1839
Pohřbení na vídeňském centrálním hřbitově
Muži
Narození 29. ledna
Úmrtí 29. září
Čestní členové Royal Society of Edinburgh
1254



Události 
 3. dubna – uzavřen budínský mír mezi Přemyslem Otakarem II. a Bélou IV.

Narození 
 15. září – Marco Polo, italský cestovatel († 8. ledna 1324)
 ? – Čao Meng-fu, čínský umělec († 1322)

Úmrtí 
 21. května – Konrád IV., císař německý, sicilský a jeruzalémský král (* 25. dubna 1228)
 3. listopadu – Jan III. Dukas Vatatzés, nikájský (resp. byzantský) císař (* asi 1193)
 7. prosince – Inocenc IV., papež (* 1195)
?  – Heřman (Hermann), český římskokatolický duchovní a probošt litoměřické kapituly (* ?)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Konrád IV. – Vilém Holandský
 Papež – Inocenc IV. – Alexandr IV.
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet
 Francouzské království – Ludvík IX.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Béla IV.
 Sicilské království – Konrád » Konradin
 Portugalské království – Alfons III.
 Latinské císařství – Balduin II.
 Nikájské císařství – Jan III. Dukas Vatatzés – Theodoros II. Laskaris

Externí odkazy 
 

 
13. století
Plucha

Plucha (palea inferior, anglicky lemma) je speciální termín pro listen na bázi květu u klásků trav, tedy rostlin z čeledi lipnicovité (Poaceae). Klásek trav může být buď jednokvětý, a pak obsahuje 1 pluchu nebo vícekvětý a pak obsahuje více pluch. Velikost a různé vlastnosti pluch jsou velmi důležité při určování jednotlivých druhů trav. Plucha je někdy jednožilná, jindy zřetelně vícežilná. Střední žilka (vzácně i další žilky) je často protažena v různě dlouhou osinu.

Literatura 
 Reisenauer R. et al.: CO JE CO? (1) Příručka pro každý den. Pressfoto - vydavatelství ČTK, Praha, 1982)
 Filipec, J., Daneš, F., Machač, J., Mejstřík, V., et al.: Slovník spisovné češtiny pro školu a veřejnost, Academia, Praha, 1994.

Související články 
 Pluška

Externí odkazy 
 
 

Morfologie rostlin
Botanika
Střední hodnota

Střední hodnota je nejznámější míra polohy ve statistice. Často se nazývá očekávaná hodnota (odtud značka E = Expected, anglicky očekávaný) nebo populační průměr případně první moment.

Střední hodnota náhodné veličiny  se značí ,  nebo také . Střední hodnota náhodné proměnné je klíčovým aspektem jejího rozdělení pravděpodobnosti. Střední hodnota diskrétní náhodné veličiny je pravděpodobnostně vážený průměr všech jejích možných hodnot, pro spojitou náhodnou proměnnou je součet nahrazen integrálem proměnné vzhledem k její hustotě pravděpodobnosti.

Definice 
Střední hodnota náhodné veličiny je funkcionál jejího rozdělení, jenž je obecně definován jako následující Lebesgueův integrál (který lze chápat jako jakýsi „vážený průměr“ veličin z daného rozdělení, jejichž váhou je pravděpodobnost výskytu):
,
kde  je pravděpodobnostní míra určující rozdělení náhodné veličiny . Pokud výraz na pravé straně nekonverguje absolutně, pak říkáme, že střední hodnota neexistuje.

Speciálně:
 Má-li náhodná veličina  spojité rozdělení s hustotou rozdělení , pak
.
 Má-li náhodná veličina  diskrétní rozdělení kde  pro  nejvýše spočetnou množinu různých výsledků, pak

Vlastnosti 
Střední hodnota konstanty  je

Pro střední hodnotu součinu náhodné veličiny  a konstanty  platí

Střední hodnota součtu dvou náhodných veličin  je rovna součtu středních hodnot těchto veličin, tedy

Tento vztah lze samozřejmě zobecnit na součet libovolného počtu náhodných veličin.

Pro nezávislé náhodné veličiny  je střední hodnota součinu těchto veličin rovna součinu jejich středních hodnot, tzn.

Tento vztah je možné zobecnit pro součin libovolného počtu vzájemně nezávislých náhodných veličin.

Podmíněná střední hodnota:
 

 

 
 
kde  a  jsou náhodné vektory

Příklady

Diskrétní náhodná veličina 
Mějme náhodnou veličinu, která s pravděpodobností 0,3 nabývá hodnoty 1, s pravděpodobností 0,2 nabývá hodnoty 2 a s pravděpodobností 0,5 nabývá hodnoty 3.

Střední hodnota je pak (0,3 × 1) + (0,2 × 2) + (0,5 × 3) = 2,2.

Spojitá náhodná veličina 
Mějme náhodnou veličinu, jejíž hustota pravděpodobnosti na intervalu <0,1> je f(x) = 2x , jinde identicky rovna nule. To je rozdělení, v němž je hustota pravděpodobnosti přímo úměrná hodnotě x.

Potom střední hodnotu lze z definice spočítat pomocí integrálu

.

Střední hodnota uvedené náhodné veličiny tedy je .

Reference

Související články 
 Medián
 Rozptyl (statistika)
 Charakteristika náhodné veličiny

Charakteristiky náhodné veličiny
1274



Události 
 19. březen – na hradě Rožmberk došlo k setkání většiny tehdy žijících příslušníků rodu Vítkovců, kteří zde mimo jiné projednávají postup proti českému králi Přemyslovi Otakaru II.
 7. květen – začalo jednání 2. lyonského koncilu
 květen – na májové dětské slavnosti se Dante Alighieri setkává ve věku devíti let s Beatrice
 prosinec – Přemysl Otakar II. ustanovuje Milotu z Dědic jako zemského hejtmana ve Štýrsku
 první neúspěšná mongolská invaze Japonska

Narození 
 únor – Ludvík z Toulouse, francouzský světec z dynastie Anjouvců († 19. srpna 1297)
 11. července – Robert I., skotský král († 7. června 1329)
 ? – Erik VI., král dánský († 13. listopadu 1319)
 ? – Kateřina z Courtenay, hraběnka z Valois a titulární konstantinopolská císařovna († 1307/1308)

Úmrtí 
 7. března – Tomáš Akvinský, teolog (*1225)
 26. června – Naṣīr al-Dīn al-Ṭūsī, perský učenec (* 18. února 1201)
 15. července – Svatý Bonaventura, italský františkánský filozof a teolog (* 1221)
 27. července – Jindřich I. Navarrský, král Navarry a hrabě ze Champagne a Brie (* cca 1240)
 12. srpna – Tu-cung, čínský císař říše Sung (* 2. května 1240)
 15. srpna – Robert de Sorbon, francouzský teolog, zakladatel Sorbonny (* 9. října 1201)
 28. listopadu – Filip Kastilský, kastilský princ (* 1231)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Rudolf I. Habsburský – Alfons X. Kastilský
 Papež –
 Anglické království – Eduard I.
 Francouzské království – Filip III.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Ladislav IV. Kumán
 Byzantská říše – Michael VIII. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
13. století
261



Události 
 léto – porážka uzurpátora Macriana v Illyriku. V Thrákii je zabit i se svým otcem v bitvě proti císařovu generálovi Aureolovi.
 podzim – Quietus zavražděn v Emese Odenatem z Palmýru
 podzim – odstranění egyptského prefekta Aemiliana
 podzim – císař Gallienus ustanovuje Septimia Odaenatha correctorem totius Orientis – vznik palmýrské sféry vlivu na Východě impéria
 Císař Gallienus obnovuje platnost náboženského ediktu z roku 257 a odstartoval další vlnu pronásledování křesťanů

Probíhající události 

 249–262: Cypriánův mor

Úmrtí 
 Macrianus – římský uzurpátor
 Quietus – římský uzurpátor
 Mussius Aemilianus – římský uzurpátor
 Valent Thessalonicus – římský uzurpátor v Řecku

Hlavy států 
 Papež – Dionýsius (259–268)
 Římská říše – Gallienus (253–268)
 Perská říše – Šápúr I. (240/241–271/272)
 Kušánská říše – Vášiška (247–267)
 Arménie – Artavazd VI. (252–283)
 Kavkazská Iberie – Mirdat II. Iberský (249–265) + Amazasp III. (260–265)
Indie:
 Guptovská říše – Maharádža Šrí Gupta (240–280)
 Západní kšatrapové – Rudrasen II (256–278)
Čína:
 Wei wang (království Wei)
 Liu houzhu (království Shu)
 Jing di (království Wu)

Externí odkazy 
 

 
3. století
Normála

Normála daného n−1 dimenzionálního podprostoru v n-dimenzionálním prostoru je přímka kolmá na daný podprostor. Vektor určující směr normály se nazývá normálový vektor. V rovinném případě je to vektor kolmý na přímku, v prostorovém případě je to vektor kolmý na rovinu.

Obecněji lze v jednotlivých bodech určovat i normály jiných spojitých n−1 rozměrných útvarů – tzv. nadploch. Například v rovině ke křivkám nebo v prostoru k plochám. Normála je pak normálou tečného podprostoru v daném bodě a určuje orientaci nadplochy.

Lze také určovat normály k útvarům nižší dimenze, např. k prostorové křivce. V takovém případě však normála není určena jednoznačně. Všechny normály v daném bodě pak tvoří normálový prostor, např. v případě prostorové křivky tvoří všechny normály normálovou rovinu.

Normála plochy 

Je-li rovina dána rovnicí , potom je její normálový vektor n roven .

Je-li příslušně hladká plocha dána rovnicemi

potom je vektor normály až na znaménko udán jako

což má přímé zobecnění v n-rozměrném prostoru:

kde  jsou parametry plochy.

Je-li plocha dána jako množina bodů  splňujících rovnici :, potom určíme vektor normály až na znaménko jako gradient F:

.

Normála křivky 
Všechny přímky, které prochází daným bodem křivky , kde  je oblouk křivky, a jsou kolmé na tečný vektor  v tomto bodě, se označují jako normály křivky v daném bodě.

Hlavní (první) normálou křivky se nazývá přímka, která je její normálou v daném bodě a jejíž směr je určen vektorem .

Jednotkový vektor , který má stejný směr jako vektor , se nazývá jednotkový vektor hlavní (první) normály. Hlavní normála je definována pokud v daném bodě křivky platí .

Jednotkový vektor hlavní normály lze pomocí Frenetových vzorců vyjádřit jako
,
kde  je tzv. první křivost.

Vektory  a  jsou vzájemně kolmé, tzn. .

Pokud parametrem křivky není její oblouk , ale obecný parametr , tzn. křivka je dána rovnicí , pak je jednotkový normálový vektor  dán vztahem
,
kde  pokud platí  a .

Související články 
 Průvodní trojhran
 Frenetovy vzorce
 Binormála
 Tečna

Geometrie
Pluška

Pluška (palea superior, anglicky palea) je speciální termín pro dva vnější okvětní lístky srostlé v šupinu (často dvouhrotou) u květů trav, tedy rostlin z čeledi lipnicovité (Poaceae). Takto plušku hodnotí např. Květena ČR i klíč Kubát et. al. (2002). Jiní autoři však nepovažují plušku za přeměněné okvětní lístky, ale za listénce, např.  . Pluška bývá umístěna naproti pluše a spolu s ní svírá zbytek květu. Její vlastnosti jsou důležité při určování jednotlivých druhů trav.

Literatura 
 Reisenauer R. et al.: CO JE CO? (1) Příručka pro každý den. Pressfoto - vydavatelství ČTK, Praha, 1982)
 Filipec, J., Daneš, F., Machač, J., Mejstřík, V., et al.: Slovník spisovné češtiny pro školu a veřejnost, Academia, Praha, 1994.

Související články 
 Plucha

Morfologie rostlin
Botanika
Pochva (rozcestník)

Slovo pochva může mít několik významů"

 Pochva – část samičího pohlavního ústrojí obratlovců
 Pochva (anatomie) – obvykle blanitý dutý útvar tvořený svaly či vazy
 Pochva (houby) – orgán u některých hub, nachází se na třeni. 
 Pochva (list) – dolní část listu objímající lodyhu
 Pochva (zbraň) – pouzdro na zbraň (nůž, meč…)

Externí odkazy
Polymer

Polymer je makromolekula sestavená z molekul jednoho nebo více druhů atomů nebo skupin spojených navzájem v tak velkém počtu, že řada fyzikálních a chemických vlastností této látky se nezmění přidáním nebo odebráním jedné nebo několika konstitučních jednotek. To, co odlišuje polymery od jiných materiálů, je řetězcová struktura jejich molekul, tj. dlouhá lineární řada vzájemně spojených atomů nebo skupin atomů představuje převažující strukturní motiv, který může (ale nemusí) být občas přerušen místy větvení (např. u větvených nebo roubovaných polymerů, případně u polymerních sítí). Z tohoto důvodu neřadíme k polymerům krystal diamantu nebo vrstvičku grafenu, i když jejich molekulové hmotnosti jsou rovněž vysoké. Polymery obvykle vznikají polymerizací, polyadicí nebo polykondenzací.

Dříve se za polymery označovaly výhradně makromolekulární látky složené z molekul o obecném vzorci Xn (kde X značí strukturní jednotku, která se v molekule n-krát opakuje). Dnes se běžně mluví o polymerech také u látek, jako jsou proteiny a nukleové kyseliny, neboť jejich molekuly obsahují velký počet vzájemně si podobných, na sebe napojených strukturních jednotek.

Polymery biologického původu nazýváme biopolymery nebo biomakromolekulární látky. Například molekula celulosy se skládá z velkého počtu (kolem 1 000) glukosových jednotek, proto má vysokou relativní molekulovou hmotnost (přibližně 200 000).

Příklady 
Typickým příkladem jednoduchého polymeru může být polyetylen, jehož vzorec lze zapsat

H−[−CH2−]n−H

nebo

H−[−CH2−CH2−]n−H

(druhý ze vzorců používáme tehdy, chceme-li zdůraznit vznik této sloučeniny polymerací ethenu (ethylenu)).

Jiným příkladem uhlovodíkového polymeru může být polybutadien (nejstarší umělý kaučuk)

H−[−CH2−CH=CH−CH2−]n−H,

resp. polybutadien ukončený hydroxylovou skupinou (HTPB)

HO−[−CH2−CH=CH−CH2−]n−OH,

jehož řetězce jsou místo vodíkového atomu zakončeny hydroxylovou skupinou.

Příkladem složitějšího polymeru může být polyvinylchlorid (PVC)

H−[−CH2−CHCl−]n−H.

Struktura 
Polymery, uvedené v předchozích příkladech, mají přímé, nerozvětvené řetězce. Jednoduchým příkladem polymeru s rozvětveným řetězcem může být přírodní kaučuk, jehož monomerní jednotkou je uhlovodík isopren nebo syntetický polystyren. Polymerní látky nemusí vytvářet pouze lineární řetězce. Mezi jednotlivými řetězci monomerních jednotek mohou vznikat vzájemné chemické vazby, vytvářející plošnou, nebo i prostorovou strukturu molekul polymerů.

Polymery mohou také vznikat ze směsi dvou nebo více monomerů; pak hovoříme o kopolymeraci a vzniklou látku obvykle označujeme jako kopolymer. Vzniklé molekuly se mohou vyznačovat pravidelným nebo nepravidelným střídáním monomerních jednotek. V tomto smyslu můžeme i proteiny a nukleové kyseliny považovat za kopolymery.

Související články 
 amorfní látka
 monomer
 oligomer
 vodivý polymer

Literatura

Externí odkazy 
 

 
Makromolekulární chemie
Polymerační stupeň

Polymerační stupeň (Pn) udává, kolik stavebních jednotek (merů) či strukturních jednotek je zabudováno v makromolekule. Je dán poměrem molekulové hmotnosti polymeru (Mn) a monomeru či strukturní jednotky (Mm): .

U homopolymeru je přítomen pouze jeden druh monomerní jednotky a číselný průměr stupně polymerizace je dán vzorcem ,
kde Mn je číselná střední molární hmotnost a M0 molární hmotnost monomerní jednotky. Ve většině průmyslových výrob jsou požadovány polymerizační stupně v řádu tisíců až desetitisíců. Uvedené číslo neodráží změny ve velikosti molekul, vyjadřuje jen průměrný počet monomerních jednotek.

Stupeň polymerizace lze také definovat jako počet opakujících se jednotek, který u kopolymerů nemusí být stejný jako počet monomerních jednotek. V případě nylonu 66 opakující se jednotka obsahuje dvě monomerní jednotky,  —NH(CH2)6NH—  a  —OC(CH2)4CO—, takže řetězec 1000 monomerních jednotek obsahuje 500  opakujících se jednotek; podle první definice je tak stupeň polymerizace 1000, zatímco podle druhé 500.

Postupná a řetězcová polymerizace 
Při postupné polymerizaci je k dosažení vysokého stupně polymerizace, Xn (a tedy vysoké molekulové hmotnosti), podle Carothersovy rovnice , potřeba vysoká míra přeměny, p; například k dosažení Xn = 100 je potřeba přeměnit 99 % monomeru.

U řetězcových radikálových polymerizací, nelze použít Carothersovu rovnici, protože se dlouhé řetězce vytváří již na začátku reakce. Delší reakční doby způsobují vyšší výtěžky polymeru, ale téměř neovlivňují střední molekulovou hmotnost. Stupeň polymerizace je určován kinetickou délkou řetězce, tedy průměrným počtem molekul monomeru zpolymerizovaných na jednu iniciaci. Polymerizační stupeň se může lišit od kinetické délky, a to z několika důvodů:

 Terminace může probíhat, zcela nebo částečně, rekombinací dvou radikálových řetězců, čímž se polymerizační stupeň až zdvojnásobí.  
 Přenos řetězce na monomer novou makromolekulu ze stejného kinetického řetězce, což míru polymerizace sníží.
 Míra polymerizace se může snižovat i přenosem řetězce na rozpouštědlo.

Vliv na fyzikální vlastnosti 

Polymery stejného složení, lišící se pouze molekulovými hmotnostmi, nemají různé fyzikální vlastnosti; při vyšších stupních polymerizace vykazují vyšší teploty tání a  pevnosti.

Číselný a hmotnostní průměr 

Syntetické polymery obsahují směsi makromolekul s různými hodnotami polymerizačního stupně a tedy i různými molekulárními hmotnostmi. Existuje několik druhů průměrných molekulových hmotností, měřitelných různými způsoby; dvěma nejvýznamnějšími jsou číselná (Xn) a hmotnostní střední molekulová hmotnost (Xw).

Číselný průměr stupně polymerizace je vážený průměr stupňů polymerizace jednotlivých molekul, kde jsou vahami molární zlomky odpovídající jednotlivým hmotnostem. Zjišťuje se obvykle měřením osmotického tlaku polymeru.

Hmotnostní průměr stupně polymerizace stupňů polymerizace jednotlivých molekul, kde jsou vahami hmotnostní zlomky odpovídající jednotlivým hmotnostem. K jeho určení se používá měření Rayleighova rozptylu.

Odkazy

Reference 

Makromolekulární chemie
Porost

Porost je společenstvo rostlin na daném stanovišti.

V lesnictví je porost jednotkou rozdělení lesa – termínem pro určitý výsek lesa (zpravidla o velikosti několika hektarů), používaným při plánování a realizaci hospodářské činnosti (porost je základní jednotkou pro sestavování lesních hospodářských plánů a lesní hospodářské evidence). Podle zákona č. 289/1995 Sb. o lesích je porost základní jednotka prostorového rozdělení lesa identifikovatelná v terénu a zobrazená na lesnické mapě. Nadřazenou jednotkou je dílec a pak oddělení. Podřazenou jednotkou je porostní skupina. Česká legislativa nařizuje výše uvedené čtyřstupňové rozdělení lesa, ale velcí vlastníci dávají přednost třístupňovému rozdělení lesa, většinou tedy pak dílec = porost. Porosty se označují malými písmeny.

Externí odkazy 
 

Botanika
Ekologie
Lesnictví
Překopávač

Překopávač je stroj na překopávání kompostu. Překopáváním se kompost homogenizuje (míchá), částečně se rozmělňuje, kypří a aeruje. Během intenzivní fáze kompostování se překopávání provádí obvykle jednou týdně, někdy však i každý den (v závislosti na teplotě kompostu). 

Překopávačů existuje několik typů; od malých nesených překopávačů pro malotraktory po samojízdné mostové či frézové překopávače .

Kompostování
Zemědělská mechanizace
Simon Marius

Simon Marius (10. ledna 1573 – 26. prosince 1624) byl německý astronom. Narodil se v Gunzenhausenu, ale téměř celý život prožil v Ansbachu.

V roce 1601 byl jmenován soudním matematikem v markrabství Ansbach.

V červnu téhož roku odcestoval do Prahy, aby se seznámil s novými pozorovacími technikami Tycho Brahe. Tycho v říjnu zemřel a Marius odjíždí studovat medicínu na univerzitu v Padově, kde se v roce 1605 stal doktorem.

V roce 1614 publikoval Marius svou práci Mundus Iovialis popisující planetu Jupiter a její měsíce. Zde prohlásil, že objevil čtyři měsíce planety o několik dní dříve než Galileo. Rozpoutal se spor s Galileem, který Maria obvinil nejen ze lži, ale také z toho, že okopíroval jeho práci a tedy, že jeho Mundus Iovialis je pouhým plagiátem. Dnes se zdá být možné, že Marius objevil měsíce nezávisle, ale přinejmenším o několik dnů později než Galileo. Bez ohledu na spor o prioritu je faktem, že mytologická jména těchto měsíců, pod jakými je známe dodnes, zveřejnil Marius. Io, Europa, Callisto jsou zvány po jménech Diových milenek a Ganymedes po Diově oblíbenci, kterého vládce bohů učinil na svém dvoře číšníkem. Marius dokládá, že pojmenování pochází od Johanna Keplera.

Simon Marius také prohlašoval, že je objevitelem galaxie Andromeda, ta však byla známa již středověkým arabským astronomům.

Jeho příjmení nese oblast na Jupiterově měsíci Ganymedu Marius Regio a měsíční kráter Marius.

Externí odkazy 
 
 Portál Marius Matematik - lékař - astronom

Němečtí astronomové
Narození v roce 1573
Úmrtí v roce 1624
Muži
Úmrtí v Ansbachu
Narození 20. ledna
Úmrtí 26. prosince
1265



Události 
 20. leden – poprvé zasedal první anglický volený parlament (Montfortův parlament)
 5. únor – nástupcem Urbana IV. (†1264) na papežském trůně zvolen Gui Faucoi le Gros, dále Klement IV.
 červenec – Hirzo z Klingenbergu založil pro Přemysla Otakara II. královské město České Budějovice
 4. srpen – bitva u Eveshamu, princ Eduard rozdrtil vojska vzbouřené šlechty
 zřejmě založen ženský cisterciácký klášter Sezemice
? – Čéč z Budějovic, český šlechtic, získal od krále Přemysla Otakara II. velešínské panství

Kultura, vědy a umění 
 začíná se vařit budějovické pivo

Narození 
Česko
 leden – Kunhuta Přemyslovna, dcera Přemysla Otakara II. († 27. listopadu 1321)
? – Rajmund z Lichtenburka, český šlechtic, moravský zemský hejtman a zakladatel rodové větve Bítovských z Lichtenburka (* po 1329)

Svět
 13. března – Eberhard I. Württemberský, hrabě württemberský († 5. června 1325) 
 květen – Dante Alighieri, italský básník († 14. září 1321)
 15. října – Temür, druhý císař říše Jüan a šestý veliký chán mongolské říše (* 10. února 1307)
 ? – Alfons III. Aragonský, král aragonský a valencijský († 18. června 1291)
 ? – Peregrín Laziosi, italský servitský mnich, kněz a světec († 1. května 1345)
 ? – Ota III. Korutanský, korutanský vévoda a tyrolský hrabě († 25. května 1310)
 ? – Notburga Ebenská, katolická světice († 13. září 1313)

Úmrtí 
 16. ledna – Alžběta Vratislavská, velkopolská kněžna, dcera Jindřicha II. Pobožného (* 1232)
 8. února – Hülegü, mongolský vládce (* 1217)
 23. června – Anna Lehnická, dcera Přemysla Otakara I. a jako manželka Jindřicha II. Pobožného polská kněžna a regentka (* okolo 1204)
 4. srpna – Simon de Montfort, vůdce vzpoury anglické šlechty (* 23. května 1208)
 21. listopadu – Abraham z Augsburgu, německý konvertita k židovství (* ?)
 ? – Tomáš z Celana, italský řeholník, básník a spisovatel (* ? 1200)
? – Jindřich I. z Lichtenštejna, kníže (* ?)

Hlavy států 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Richard Cornwallský – Alfons Kastilský
 Papež – Klement IV.
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet
 Francouzské království – Ludvík IX.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Béla IV.
 Byzantská říše – Michael VIII. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
13. století
1266



Události 
 26. února – bitva u Beneventa
 Malta se stává součástí Sicílie

Narození 
 Hedvika Kališská, polská královna († 10. prosince 1339)

Úmrtí 
 12. února – Svatý Amadeus Amidejský, zakladatel řádu servitů (* ?)
 26. února – Manfréd Sicilský, sicilský král (* 1231)
 17. března – Pierre de Montreuil, francouzský středověký mistr stavitel (* 1200)
 4. srpna – Odo Burgundský, hrabě z Nevers, Auxerre a Tonnerre (* 1231)
 21. října – Birger, švédský vládce (* 1216)
 29. října – Markéta Babenberská, římská královna jako manželka Jindřicha VII. a poté česká královna, rakouská a štýrská vévodkyně jako první manželka Přemysla Otakara II. (* 1204/1205)
 3. prosince – Jindřich III. Bílý, vratislavský kníže ze slezské linie Piastovců (* 1227/1230)
? – Jan I. Braniborský, braniborský markrabě (* kolem 1213)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Richard Cornwallský – Alfons X. Kastilský
 Papež – Klement IV.
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet
 Francouzské království – Ludvík IX.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Béla IV.
 Sicilské království – Manfréd Sicilský – Karel I. z Anjou
 Rakouské vévodství – Přemysl Otakar II.
 Portugalské království – Alfons III. Portugalský
 Nikajské císařství – Michael VIII. Palaiologos
 Kastilské království – Alfons X. Kastilský
 Aragonské království – Jakub I. Aragonský
 Byzantská říše – Michael VIII. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
13. století
1267



Události 
 první písemná zmínka o Moravské Ostravě v závěti olomouckého biskupa Bruna
 první písemná zmínka o Rožnově pod Radhoštěm v listině svého zakladatele Bruna ze Šaumburku
 první písemná zmínka o Paskovu
 první písemná zmínka o Staré Vsi nad Ondřejnicí

Narození 
 10. srpna – Jakub II. Aragonský, král sicilský, aragonský, valencijský a sardinský († 5. listopadu 1327)

Úmrtí 
 23. září – Beatrix Provensálská, sicilská královna jako manželka Karla I. z Anjou (* 1231)
 2. října – Markéta Babenberská (* asi 1204)
 9. října – Ota III. Braniborský, markrabě braniborský (* 1215)
 14. prosince – Kazimír I. Kujavský, kníže kujavský, velkopolský, sieradzský, lenčický a dobřiňský (* okolo 1211)
 ? – Anežka Brunšvická, bavorská vévodkyně a rýnská falckraběnka (* 1201)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Richard Cornwallský – Alfons X. Kastilský
 Papež –
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet
 Francouzské království – Ludvík IX.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Béla IV.
 Sicilské království – Manfréd Sicilský – Karel I. z Anjou
 Rakouské vévodství – Přemysl Otakar II.
 Portugalské království – Alfons III. Portugalský
 Byzantská říše – Michael VIII. Palaiologos
 Kastilské království – Alfons X. Kastilský
 Aragonské království – Jakub I. Aragonský

Externí odkazy 
 

 
13. století
1268



Narození 
 Erik II. Norský, norský král († 15. července 1299)
 Filip IV. Sličný, francouzský král z dynastie Kapetovců († 29. listopadu 1314)
 Mahaut z Artois, burgundská hraběnka a hraběnka z Artois († 27. října 1329)

Úmrtí 
 30. května – Tomáš I. Kozlowaroga, vratislavský biskup (* ?)
 10. října – Anežka Přemyslovna, dcera českého krále Václava I. (* po 1227)
 29. října
 Konradin, vévoda švábský, král sicilský a král jeruzalémský (* 25. března 1252, popraven)
 Fridrich I. Bádenský, markrabě bádenský a veronský (* 1249)
 17. listopadu – Salomena Polská, haličská královna z dynastie Piastovců (* 1211/1212)
 29. listopadu – Klement IV., papež (* mezi 1190–1200)
 9. prosince – Vaišelga, litevský velkokníže (* ?)
 ? – Jan III. Braniborský, braniborský markrabě (* 6. dubna 1244)
? – Idík ze Švábenic, moravský šlechtic a bitovský komorník (* před 1232)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Richard Cornwallský – Alfons X. Kastilský
 Papež – Klement IV.
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet
 Francouzské království – Ludvík IX.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Béla IV.
 Byzantská říše – Michael VIII. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
13. století
1269



Události 
 na listině Přemysla Otakara II. se poprvé objevuje v čele svědečné řady jeho levoboček Mikuláš Opavský

Narození 
 5. září – Anežka Přemyslovna, dcera Přemysla Otakara II., česká princezna a rakouská vévodkyně († 17. května 1296)

Úmrtí 
Česko
 ? – Jaroslav z Hruštice, český šlechtic z rodu Markvarticů (* 1234)
 ? – Smil z Lichtenburka, zakladatel rodu Lichtenburků (* 1220)

Svět
 27. října – Oldřich III. Sponheimský, vévoda korutanský (* cca 1220)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Richard Cornwallský – Alfons Kastilský
 Papež – sedisvakance
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet
 Francouzské království – Ludvík IX.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Béla IV.
 Byzantská říše – Michael VIII. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
13. století
1270



Události 
 v souvislosti se smrtí Bély IV. přicházejí na pražský dvůr uherští utečenci v čele s Přemyslovou tchyní Annou Uherskou i s korunovačními klenoty
 První písemná zmínka o obci Rohatec na Hodonínsku

Narození 
 12. března – Karel I. z Valois, čtvrtý syn francouzského krále Filipa III. Smělého († 16. prosince 1325)
 ? – Alfons de la Cerda, syn kastilského infanta († 1324/1333)
 ? – Haakon V., norský král († 1319)
 ? – Eufémie z Rujány, norská královna a manželka Haakona V. († květen 1312) 
 ? – Isabela Burgundská, rakouská vévodkyně a římská královna jako manželka Rudolfa I. Habsburského († 1323)
 ? – Markéta Braniborská, polská královna jako manželka Přemysla II. Velkopopolského a saská vévodkyně († 1315)
 ? – Rudolf II. Švábský, švábský vévoda († 1290)
 ? – Sciarra Colonna, vůdce ghibellinů († 1329)
 ? – Jindřich II. Kyperský, král Kypru a Jeruzaléma († 31. března 1324)

Pravděpodobně narození 

 William Wallace, skotský statkář a bojovník za nezávislost Skotska († 23. srpna 1305)

Úmrtí

České země 

 ? – Herbord, královský notář a litoměřický probošt (* ?)

Svět 
 18. ledna – Markéta Uherská, svatá uherská princezna (* 1242)
 20. ledna – Eusebius z Ostřihomi, uherský kněz, blahoslavený (* ? 1200)
 23. února – Alžběta Francouzská, svatá francouzská princezna (* 1225)
 17. března – Filip z Montfortu, pán Tyru a Toronu (* ?)
 24. dubna – Vladislav Slezský, vratislavský kníže a vyšehradský probošt (* 1237)
 3. května – Béla IV., uherský král (* 1206)
 17. července – Markéta Namurská, namurská markraběnka (* 1194)
 18. července – Bonifác Savojský, arcibiskup z Canterbury (* 1217)
 3. srpna – Jan Tristan z Nevers, hrabě z Valois (* 8. dubna 1250)
 8. srpna – Markéta Štaufská, durynská lantkraběnka (* 1237)
 23. srpna – Gauthier III. z Nemours, francouzský maršál, účastník sedmé křížové výpravy (* ?)
 25. srpna
 Ludvík IX. Francouzský, francouzský král z dynastie Kapetovců (* 25. dubna 1214)
 Alfons z Brienne, hrabě z Eu , účastník sedmé křížové výpravy (* 1227)
 24. září – Filip II. z Montfortu, pán Castres a La Ferté-Alais (* 1225)
 4. prosince – Theobald II. Navarrský, navarrský král (* 1239)
Neznámé datum
 Hugo XII. z Lusignanu, pán z Lusignanu, hrabě z La Marche a Angoulême (* 1235/1240)
 Marie Laskarina, uherská královna (* 1206)
 Markéta Skulesdatter, norská královna jako manželka Haakona IV. (* 1208)
 Matěj III. z Montmorency, pán z Montmorency, účastník sedmé křížové výpravy (* kolem 1228)
 Nachmanides, židovský filosof (* 1194)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Richard Cornwallský – Alfons X. Kastilský
 Papež – sedisvakance
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet
 Francouzské království – Ludvík IX. – Filip III.
 Portugalsko – Alfons III. Portugalský
 Kastilie a León – Alfons X. Kastilský
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Béla IV. – Štěpán V. Uherský
 Byzantská říše – Michael VIII. Palaiologos
 Vladimirsko-suzdalské knížectví – Jaroslav III. Jaroslavič
 Dánsko – Erik V. Dánský
 Norsko – Magnus VI.
 Švédsko – Valdemar I. Švédský
 Bulharsko – Konstantin Asen Tich

Externí odkazy 
 

 
13. století
1271



Události 
 Marco Polo se vydává z italských Benátek do Číny
 21. května – česko-uherská bitva u Rábu

Vědy a umění 
 dokončena stavba hradu Caerphilly

Narození 
 13. března – Guta Habsburská, česká královna jako první manželka Václava II. († 1297)
 14. března – Štěpán I. Bavorský, bavorský vévoda († 1310)
 27. září – Václav II., český a polský král († 1305)
?
 Alžběta Portugalská, aragonská princezna, portugalská královna jako manželka Dinise I. († 1336)
 Jindřich II. Kyperský, kyperský a poslední jeruzalémský král († 1324)
 Karel I. Martel, princ ze Salerna a titulární uherský král († 1295)
 Thoros III., arménský král († 1298)
Michail Jaroslavič Tverský, kníže tverský a velkokníže vladimirský († 22. listopadu 1318)

Úmrtí 
 10. ledna – Ota II. z Geldern, hrabě z Geldern (* 1215)
 28. ledna – Isabela Aragonská, francouzská královna jako manželka Filipa III. (* 1243)
 13. března – Jindřich z Almainu, účastník osmé křížové výpravy (* 1235)
 14. března – Helena Angelina Doukaina, sicilská královna jako manželka Manfréda Sicilského (* 1242)
 27. dubna – Isabela Francouzská, navarrská královna jako manželka Theobalda II. (* 1242)
 1. května – Vít, děkan pražské kapituly (* ?)
 25. června – Anna Hlohovská, bavorská vévodkyně (* 1250/52)
 21. srpna – Alfons z Poitiers, francouzský princ, hrabě z Poitiers a Toulouse, účastník dvou křižáckých výprav (* 1220)
 25. srpna – Jana z Toulouse, dcera toulouského hraběte Raimunda VII. (* 1220)
 24. října – Alžběta Uherská, bavorská vévodkyně (* 1236)
 25. října – Markéta z Meranu, bývalá moravská markraběnka (* 1220)
 Markéta Francouzská, brabantská vévodkyně (* 1254)
 Simon VI. z Montfortu, anglický šlechtic (* 1240)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Richard Cornwallský – Alfons X. Kastilský
 Papež – Řehoř X.
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet
 Francouzské království – Filip III.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Štěpán V. Uherský
 Byzantská říše – Michael VIII. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
13. století
1272



Vědy a umění 
 františkán Roger Bacon uveřejňuje své dílo Compendium studii philosophiae

Narození 
 Bernardo Tolomei, italský teolog, zakladatel řádu olivetánů a světec († 1348)

Úmrtí 
 11. března – Enzio Sardinský, král Korsiky a Sardinie z dynastie Štaufů (* cca 1220)
 2. dubna – Richard Cornwallský, římský král (* 5. ledna 1209)
 6. srpna – Štěpán V. Uherský, uherský král (* 1239 až 1240)
 27. října – Hugo IV. Burgundský, burgundský vévoda a titulární král soluňského království (* 9. března 1213)
 16. listopadu – Jindřich III. Plantagenet, anglický král (* 1. října 1207)
 listopad – Béla Mačevský, bratr české královny Kunhuty, zavražděn (* po 1243?)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Richard Cornwallský – Alfons X. Kastilský
 Papež –
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet – Eduard I.
 Francouzské království – Filip III.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Štěpán V. Uherský – Ladislav IV. Kumán
 Byzantská říše – Michael VIII. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
13. století
1273



Události 
 17. červenec – doloženo obléhání uherské Bratislavy Přemyslem Otakarem II.
 29. září – volba Rudolfa Habsburského římským králem
 24. říjen – korunovace Rudolfa Habsburského římským králem v Cáchách
 První písemná zmínka o obci Jindřichovice v okrese Sokolov a obci Nebušice.
 První písemná zmínka o obci Merklín v okrese Karlovy Vary.
 První písemná zmínka o obci Horní Police v okrese Česká Lípa.
 První písemná zmínka o městě Holýšov v okrese Domažlice

Narození 
 14. ledna – Jana I. Navarrská, královna navarrská († 2. dubna 1305)
 24. listopadu – Alfons Anglický, hrabě z Chesteru a anglický následník trůnu († srpen 1284)
 ? – Markéta z Anjou, hraběnka z Anjou a Maine, první manželka Karla z Valois († 31. prosince 1299)
 ? – Jolanda Aragonská, vévodkyně z Kalábrie († srpen 1302)
 ? – Marie z Lusignanu, královna aragonská, sicilská, valencijská, sardinská a korsická († duben 1319)
 ? – Heřman III. Braniborský, markrabě braniborský a hrabě z Coburgu († 1. února 1308)

Úmrtí 
 22. ledna – Muhammad I. ibn Nasr, granadský sultán (* mezi 1191 a 1194)
 25. ledna – Odo ze Châteauroux, francouzský kardinál a teolog (* 1190)
 25. března – Tomáš Bérard, velmistr Templářů (* ?)
 srpen – Oldřich z Drnholce, hejtman Korutan, Kraňska, vindické marky a Friaulska a zeť Přemysla Otakara II. (* ?)
 9. října – Alžběta Bavorská, římskoněmecká královna, královna sicilská a jeruzalémská jako manželka Konráda IV. Štaufského (* asi 1227)
 říjen – Balduin II. Konstantinopolský, markrabě z Namuru a poslední křižácký latinský císař v Konstantinopoli (* 1217)
 23. listopadu – Markéta z Baru, lucemburská hraběnka a namurská markraběnka (* 1220)
 17. prosince – Džaláleddín Balchí Rúmí, perský básník, právník, teolog a učitel súfismu (* 30. září 1207)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Rudolf I. Habsburský – Alfons X. Kastilský
 Papež – Řehoř X. (1271–1276)
 Anglické království – Eduard I.
 Francouzské království – Filip III.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Ladislav IV. Kumán
 Byzantská říše – Michael VIII. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
13. století
1275



Události 
 květen – římský král Rudolf I. Habsburský na sněmu v Augsburgu vyhlašuje nad Přemyslem Otakarem II. říšskou klatbu
 Švédský král Valdemar Birgersson je svržen z trůnu svým mladším bratrem Magnusem

Narození 
 11. září – Markéta Anglická, brabantská vévodkyně († po 1333)
 ? – Eleonora Bretaňská, abatyše kláštera ve Fontevraud († 16. května 1342)

Úmrtí 
 6. ledna – Raimundo de Peñafort, španělský generální představený dominikánů, zpovědník papežů, misionář a světec (* 1175)
 26. ledna – Ulrich von Liechtenstein, štýrský šlechtic a básník (* okolo 1200)
 26. února – Markéta Anglická (1240–1275), skotská královna z dynastie Plantagenetů jako manželka Alexandra III. (* 29. září 1240)
 24. března – Beatrix Anglická, bretaňská vévodkyně z dynastie Plantagenetů (* 25. června 1242)
 13. dubna – Eleonora Anglická (1215), hraběnka z Pembroke a z Leicesteru z dynastie Plantagenetů (* 1215)
 25. července – Ferdinand de la Cerda, kastilský princ a regent (* 23. října 1255)
 17. prosince – Erik Birgersson, švédský vévoda (nejmladší bratr švédského krále Valdemara Birgerssona) (* 1250)
 Hirzo z Klingenbergu, český šlechtic (* ?)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Rudolf I. Habsburský – Alfons X. Kastilský
 Papež – Řehoř X.
 Anglické království – Eduard I.
 Francouzské království – Filip III.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Ladislav IV. Kumán
 Byzantská říše – Michael VIII. Palaiologos
 Kastilie – Alfons X. Kastilský
 Portugalsko – Alfons III. Portugalský
 Švédsko – Valdemar I. Švédský / Magnus III. Švédský
 Dánsko – Erik Klipping
 Norsko – Magnus VI.

Externí odkazy 
 

 
13. století
1276



Události 
 21. ledna – Inocenc V., se stává papežem
 26. listopad – Přemysl Otakar II. skládá přísahu věrnosti římskému králi Rudolfovi Habsburskému a odevzdává praporce pěti lén Čechy, Morava, Štýrsko, Rakousy, Korutany. Rudolf mu vrací pouze dva – praporce Čech a Moravy – Přemysl tak přichází o všechny alpské země a Chebsko. Je zproštěn říšské klatby.

Narození 
 3. května – Ludvík z Évreux, třetí syn francouzského krále Filipa III. a jeho druhé manželky Marie Brabantské († 19. května 1319)
 29. září – Kryštof II. Dánský, dánský král († 2. srpna 1332)
 4. října – Markéta Brabantská, císařovna jako manželka Jindřicha VII. († 14. prosince 1311)
 ? – Anežka Bavorská, braniborská a landsberská markraběnka († 1345)

Úmrtí 
 10. ledna – Řehoř X., papež (* asi 210)
 22. června – Inocenc V., papež (* asi 1225)
 27. července – Jakub I. Aragonský, aragonský král, král Mallorky a Valencie (* 22. února 1208)
 18. srpna – Hadrián V., papež (* asi 1205)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Rudolf I. Habsburský – Alfons X. Kastilský
 Papež – Řehoř X. / Inocenc V. / Hadrián V. / Jan XXI.
 Anglické království – Eduard I.
 Francouzské království – Filip III.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Ladislav IV. Kumán
 Kastilie – Alfons X. Kastilský
 Aragonské království – Jakub I. Dobyvatel
 Portugalské království – Alfons III.
 Byzantská říše – Michael VIII. Palaiologos
 Švédsko – Magnus I.
 Dánsko – Erik V. Dánský
 Norsko – Magnus VI.

Externí odkazy 
 

 
13. století
1277



Události 
 od jara vedou Vítkovci válku proti svému králi
 24. dubna – bitva u Stolce
 květen Ojíř z Lomnice napadl České Budějovice
 září – dvanáctiletá Kunhuta Přemyslovna ač zasnoubená s Hartmanem vstupuje do kláštera klarisek
 první písemná zmínka o Třebíči jako o městě, nachází se v listině opata Martina

Vědy a umění 
 7. března – tzv. pařížské odsouzení z r. 1277 – biskupem Štěpánem Tempierem odsouzeno 217 filosofických a theologických tezí na universitě v Paříži
 první doložený větrný mlýn na českém území (Strahov)

Narození 
 21. ledna – Galeazzo I. Visconti, milánský vládce († 6. srpna 1328)
 17. dubna – Michael IX. Palaiologos, byzantský vládce († 12. října 1320)
 Markéta Dánská, švédská královna jako manželka Birgera Magnussona († 2. března 1341)
 Robert I. Neapolský, neapolský král († 1343)

Úmrtí 
Česko
 ? – Boreš z Rýzmburka, nejvyšší maršálek Českého království a nejvyšší komorník Václava I. (* okolo 1210)
 ? – Vítek z Rožmberka, český šlechtic (* ?)

Svět
 1. ledna – Filip Sicilský, achajský kníže a titulární soluňský král (* ? 1256)
 20. května – Jan XXI., papež (* 1215)
 14. července – Humbert z Romans, pátý generál dominikánského řádu (* 1194)
 17. června – Trần Thái Tông, vietnamský císař (* 17. července 1218)
 1. července – Bajbars, mamlúcký sultán Egypta (* 1223)

Hlavy států 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Rudolf I. Habsburský – Alfons X. Kastilský
 Papež – Jan XXI. – Mikuláš III.
 Anglické království – Eduard I.
 Francouzské království – Filip III.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Ladislav IV. Kumán
 Kastilské království – Alfons X. Moudrý
 Portugalské království – Alfons III.
 Byzantská říše – Michael VIII. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
13. století