Xufa

La xufa o xufla (Cyperus esculentus) és el tubercle de la xufera o xuflera, una planta vivaç de la família Cyperaceae, de la qual s'obté l'orxata de xufa a partir dels seus tubercles de naturalesa dolça.

Descripció 
És una planta geòfita rizomatosa de 40 a 50 cm d'alçada amb estolons subterranis esquamosos, de vegades inflats en un tubercle ovoide a l'estrem. Fulles de 10-30 x 0,2-1 cm;2-9 bràctees;4-10 radis desiguals, de 0-10 cm; espiguetes de 6-22 flors; glumes a penes carenades, de 2-3 x 2 mm, més o menys obtuses. Floreix d'agost a novembre.

Presenta dues varietats: var. esculentum (silvestre) amb tubercles petits i amargants i var. sativus (cultivada) amb tubercles més grossos i dolços.

La xufa de València té denominació d'origen protegida des del 1995.

Es pot diferenciar la xufa cultivada a la Comunitat Valenciana de la cultivada a Àfrica pels lípids trobats a la superfície de la membrana de les xufes a causa de la diferència d'estrès hídric i tèrmic que experimenta la planta.

Hàbitat 
Probablement és originària de la zona mediterrània i del sud-est asiàtic; actualment es troba majorment distribuida al volant d'Europa. És una espècie que li agrada el clima humid i tropical fins a climes temperats. Per exemple en Europa creix a zones on no hi ha gelades severes, també es troba limitada per zones amb sequeres. És una planta que requereix molta llum i prospera en terres rics en nutrients.

Composició nutritiva 
Composició de la xufa seca: aigua 0% substàncies nitrogenades 7,55%, sucre 21,5%, midó 24,54% pentosana 6,03%, fibra bruta 8,56%, extracte eteri 29,58%, cendres 1,71%.

Destaca la seua riquesa en fibra.

Cultiu 

Segons Teofrast els antics egipcis consumien els tubercles com a postres. És típic de l'Horta de València (introduït pels àrabs). Per al conreu necessita terrenys solts (sorrencs), ja que així els tubercles queden arrodonits, i com a mínim la calor de l'estiu mediterrani. A l'Horta de València es cultiva comunament dins una rotació de cultius. Per exemple, seguint les patates primerenques, les cebes bavoses o les carxoferes.

Es fa a solcs separats uns 50 cm. Es planten els tubercles tradicionalment a la primera quinzena de maig però també es pot fer a l'abril. La plantació es fa distanciant les plantes 15 cm a cada posició amb 2-4 tubercles. S'esmercen uns 160 kg de tubercles per hectàrea. Antigament es feia una plantació manual, però actualment està mecanitzada. És un conreu que habitualment no s'adoba, ja que fàcilment s'ajau si té massa nitrogen.

La collita es fa entre mitjans d'octubre i mitjans de desembre, i per a fer-la se'n cremen les fulles controladament.

En la postcollita cal el rentat per treure'n la terra i l'assecat, ja que collida té un 22% d'humitat i ha de passar al 7%. El rendiment de la collita es troba entre els 10.000 i els 18.000 kg/ha. Competeix malament al principi amb males herbes com les dels gèneres Portulaca, Raphanus o Cladium.

Les malalties que afecten la xuflera són fongs dels gèneres Fusarium i Rhizoctonia i, sobretot, lepidòpters barrinadors tortrícids com Bactra lanceolata i Bactra furfurana.

Els punts de cultiu principals d'avui en dia són la província de València, Burkina Faso i el Níger.

Usos

Ús alimentari 
Es pot consumir crua, torrada i el seu suc s'ha utilitzat per a fer begudes. També se'n fa farina de xufa i oli de xufa. Si s'assequen, al mullar-les durant quatre hores en aigua es tornen blanetes i saboroses. Per les seues característiques nutricionals és considerada un superaliment.

Altres usos 
L’ús de l’oli de xufa remunta a l’època dels Egipcis i més tard als romans bizantins, on ja s’utilitzava per tractaments facials o del cabell o per les seves propietats curatives. Aquest oli aporta una quantitat considerable de beneficis. El podem trobar en productes com cremes antiedat, hidratants, sèrums i bàlsams labials.

La xufa pot tenir aplicacions al camp farmacèutic en diversos aspectes. Entre aquestes trobem: activitat protectora en el fetge, potencial afrodisíac (millora en nivells d’hormones reproductives masculines i paràmetres relacionats amb el semen), efecte antioxidant, acció antimicrobiana (estudiat contra Salmonella typhi i Escherichia coli), també s’han pogut observar efectes contra arterioesclerosi, finalment, quant a efectes interessants en l'àmbit farmacèutic s’ha observat una acció antiinflamatòria.

En resum, podem veure que la xufa té molts més usos més enllà de la manufactura d’orxata.

Referències

Bibliografia

Vegeu també 
 Cacauet
 Xufa de València
 Tramús
 Guixa

Ciperàcies