alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Klín

Klín je jednoduchý stroj, jehož jedinou částí je těleso s průřezem ve tvaru trojúhelníku (trojboký hranol, kužel, jehlan). Jedná se o jeden z nejstarších předmětů používaných lidmi.

Síla, která působí na podstavu klínu, se rozloží ve směru kolmém na boční stěny, přitom tyto složky jsou větší než původní síly. Velikost silových složek závisí na úhlu, který svírají boční stěny, čím je tento úhel menší (klín je ostřejší), tím jsou síly větší.

Klín je základem např. sekery, nože, špičky hřebíku, vrutu (společně se šroubem).

Související články 

 Mechanika
 Jednoduchý stroj
 Klínový prostor
 Mnohostěn
 Prismatoid

Externí odkazy 
 
 
 

Jednoduché stroje
Tělesa
Hydraulické zařízení

Hydraulické zařízení je mechanický stroj, jehož hlavní součásti jsou 2 písty a mezi nimi uzavřená kapalina (obvykle se jedná o hydraulický olej). Působí-li síla na jeden píst, kapalina přenese sílu k druhému pístu.

Princip hydraulického zařízení vychází z Pascalova zákona. Síla, působící na první píst, vytváří v kapalině tlak, který se přenáší do všech míst kapaliny, tedy i k druhému pístu. Na druhý píst tlačí kapalina stejně velkým tlakem a podle velikosti plochy pístu působí celkovou silou, která může být větší než byla původní síla na první píst. Síla se tak nejen přenese, ale i zvětší.

Velikosti sil F1 a F2 na první a druhý píst závisejí na velikosti plochy pístů A1 a A2. Na větší píst působí větší síla tak, že tlak zůstává stejně velký.

Mezi hydraulická zařízení patří např. hydraulický zvedák, hydraulické brzdy, hydraulický lis.

Externí odkazy 
 

Mechanika tekutin
Stroje
Tíha

Tíha (někdy též tíže, zastarale váha) je fyzikální veličina vyjadřující sílu, kterou působí těleso v gravitačním poli na podložku nebo závěs. Tíha tělesa se projevuje jako tlaková síla působící na vodorovnou podložku nebo jako tahová síla napínající závěs. Tíha bývá nejčastěji vyvolána tíhovou silou, ale nejedná se o její reakci. Reakcí tíhové síly je stejně velká síla opačného směru, kterou přitahuje těleso zemi, a reakcí tíhy je tzv. normálová síla, která brání průchodu tělesa podložkou.

Samotná tíhová síla je výsledkem gravitační síly a setrvačné síly tělesa. Tíhová síla na Zemi je dána intenzitou gravitačního pole Země a odstředivou silou způsobenou zemskou rotací a působí ve svislém směru.
Tíhová síla nezahrnuje další síly, které na těleso působí, jako je v případě Země působení gravitace Měsíce nebo síla popsaná Archimédovým zákonem.

Značka: G

Jednotka SI: newton, N

Další jednotky: viz Síla

Těleso, které nemá tíhu, je ve stavu beztíže.

Související články 
 Gravitační síla
 Normálová síla
 Tíhová síla

Externí odkazy 
 
 

Gravitace
Fyzikální veličiny
Jiří Klobouk

Jiří Klobouk (* 24. března 1933 Uherské Hradiště) je česko-americký spisovatel, scenárista a kameraman.

Osobní život 
V roce 1950 byl ze studia na uherskohradišťském gymnáziu vyloučen a po roce zaměstnáni v místní továrně odmaturoval na gymnáziu v Gottwaldově (Zlíně). Po dvouleté vojenské službě studoval lékařskou fakultu v Brně a poté na Univerzitě Karlově v Praze. Studia nedokončil. S manželkou, promovanou geoložkou následně žil v Ostravě. Pracoval jako horník na dole Petr Cingr a po roce se vrátil do Prahy. Po narození syna roku 1959 nastoupil do Československé televize jako osvětlovač a později na pozici kameramana.

V roce 1968 s rodinou emigroval do Kanady, kde působil jako kameraman v ottawské televizi. Roku 1979 se začal věnovat psaní na plný úvazek. Z Kanady se přestěhoval do New Yorku.

Tvorba 
Za inspirační zdroj Kloboukovy tvorby lze považovat jeho obeznámení se s jazzovou hudbou v roce 1945. Jazz praktikoval jako pianista po řadu let. "Filozofie jazzu" ovlivňuje jeho literární zaměření dodnes. První zveřejněnou prací se stala rozhlasová hra Dva někdy někde (Český rozhlas, 1963). Televizní hra Houpací křeslo (1965) získala zvláštní cenu v soutěži televizních her. Za povídku „Winter Wolves“ (Vlci v zimě) publikovanou v Mid-American Review roku 1984 obdržel ocenění „mimořádný spisovatel“. Beletrii publikoval v češtině a angličtině. Jednotlivé povídky byly vydávány v severoamerických publikacích typu Chicago Review, Partisan Review a Stories.

 Protikomunistický manifest (1975) (eseje)
 Hudba po půlnoci (poezie)
 Third Wife (sbírka povídek)
 Návrat domů (sbírka povídek)
 5 povídek (sbírka povídek)
 Americká žena (sbírka povídek)
 JAZZ II: „Rodiče“ (román)
 Můj život s Blondie (román)
 Kdo stoupá do schodů (román)
 Mostly Beethoven (novela)
 Nearing the End (román)
 Rozhlasové hry I.
 Rozhlasové hry II.
 How High the Moon (román)

Odkazy

Reference

Literatura 
 Miroslav Vejlupek: Empirik osobitého hledačství i výrazu. Myslív-Milčice, únor 2003.''

Externí odkazy 
 
 Oficiální stránky

Čeští romanopisci
Čeští kameramani
Američané českého původu
Čeští emigranti a exulanti
Narození v roce 1933
Narození v Uherském Hradišti
Narození 24. března
Žijící lidé
Muži
Návrat domů

Slovní spojení Návrat domů má více konkrétních významů:

 Návrat domů (nakladatelství), evangelicky zaměřené nakladatelství v Praze

Návrat domů je v češtině také titul řady literárních (viz ), případně jiných uměleckých děl.

 Skladba Jiřího Sternwalda: Návrat domů pro sbor a symfonický orchestr (1974)

 Návrat domů, divadelní hra Harolda Pintera (v orig. The Homecoming, 1964; překlad Milan Lukeš ve sborníku Anglické absurdní divadlo, Orbis 1966)
 Návrat domů, román Rosamunde Pilcherové, (v orig. Coming Home, Knižní klub 1998, )
 Návrat domů (minisérie), britská dvoudílná minisérie na motivy románu Rosamunde Pilcherové
 Návrat domů, kniha psychologa Johna Bradshawa (v orig. Homecoming, 1990; Portál 2018, )
 Několikrát byl název použit ve science fiction: nesou ho
 román Frederika Pohla (v orig. Homegoing, 1989; Laser 1995, )
 pentalogie O. S. Carda (v orig. Homecoming, 1992–1995), z níž česky vyšel pouze první díl Vzpomínky na zemi (The Memory of Earth; Classic And 1996, )
 novela Roberta Silverberga (v orig. Homefaring, Amazing listopad 1983; česky v omnibusu Návrat domů. Gilgameš v pustinách, SLAN, Slaný 1992, )
 Návrat domů (Star Trek) – epizoda seriálu Star Trek: Stanice Deep Space Nine
 Návrat domů (film, 1948) je též název českého filmu z roku 1948 (režie Martin Frič, námět Leopold Lahola) o návratu českého důstojníka z 2. světové války
 Návrat domů (film, 1978) – americký oscarový film z roku 1978
Karla Erbová

Karla Erbová, roz. Karla Fremrová, (* 30. dubna 1933 v Plzni) je česká básnířka a spisovatelka.

Život 
V letech 1951–1968 publikovala pod pseudonymem K. Papežová.
V době normalizace byla režimem perzekvována. Ačkoliv patřila k zakázaným autorům, podařilo se v 80. letech redakci Československého rozhlasu zařadit do vysílání dvě její rozsáhlé básnické skladby.

Členka Českého centra Mezinárodního PEN klubu, Rady Obce spisovatelů (po tři volební období a do 9. listopadu 2002) a redakční rady čtvrtletníku Dokořán, bulletinu Obce spisovatelů.

Autorka básní, povídek a cestopisných textů s náměty vesměs čerpajícími z historie a mytologie starověkého Řecka.

Za svoji literární činnost byla vyznamenána Cenou města Plzně v roce 1995, Cenou Jana Zahradníčka v roce 1999 a Cenou Bohumila Polana v letech 2003, 2006 a 2017.

Dílo 
 Neklid, 1966
 Komu mé kosti, 1991
 Via dolorosa, 1992
 Vždyť miluješ svou lásku ke mně, 1993
 lokasty Glauké Klytaiméstry, 1994
 Obrazy obrazů, 1995
 Armor, 1995
 Mukáň, 1996
 Náměstí zázraků, 1997
 Terra cota, 1998
 Potkání, 1999
 Živly, 1999
 Krajina s osamělým jezdcem, 2000
 Plzni, 2001
 Liánový most, 2002
 Již nikdy nedovolím požáru…, 2003
 Smírčí kámen, 2007
 Ulita, 2008
 Potomci neslavných, 2008
 Přesto, 2009
 Krajina s podpisy* , 2010
 přeloženo do esperanta "Pejzaĝo kun signaturoj" (přeložil Jaroslav Krolupper)
 Večery s koroptví, 2014
 Vlnolamy aneb Aby tu zůstal na kameni kámen, 2018, nakl. Theatrum mundi, 
 Pití Sokratovo, 2022, nakl. Theatrum mundi, ISBN 978-80-907056-9-2

Ukázka 
 Šílení! Nikdy neustoupí!
 A přece z obou stran
 i toho nejmenšího hoře
 stojí týž člověk.
 (Klytaiméstra III.)

Další ukázky 
 http://www.volny.cz/psi.vino/cislo16/poezie/erbova.html
 https://web.archive.org/web/20060707120447/http://v-art.envision.cz/chudove_koreny/r02c01/net-party/erbova_koraby.htm

Odkazy

Literatura 
 Miroslav Vejlupek: Osobnost nestrnulé vnímavosti. Myslív-Milčice, únor 2003

Externí odkazy 
 
 Medailon na Portálu české literatury
 Karla Erbová. Výběrová bibliografie z let 1947 - 2013.

České básnířky
Narození 30. dubna
Narození v roce 1933
Narození v Plzni
Žijící lidé
Ženy
České spisovatelky
České spisovatelky 20. století
České spisovatelky 21. století
Spisovatelé z Plzně
Čeští novináři
Umělci z Plzně
Členové Umělecké besedy
Věra Ludíková

Věra Ludíková (* 16. června 1943 Ústí nad Orlicí) je česká básnířka a příznivkyně esperanta.

Život 
Ludíková po maturitě nastoupila do Pragovky, od r. 1969 byla zaměstnána v Odeonu, V 90. letech pracovala jako personalistka v nakladatelství Ivo Železný, poté jako poradce v Parlamentu. Majitelka nakladatelství Chronos, které zaniklo v roce 2003. 

Píše básně a povídky. Její obrazotvorné meditativní básně a texty často předávají důležitá etická a duchovní poselství. Vícero jejích básní bylo přeloženo do řady jazyků, mj. i do esperanta, jehož ideu rovnoprávné komunikace a mezinárodního porozumění aktivně podporuje. Pořádá i unikátní vícejazyčná autorská čtení ze svých knih.

Publikovala i v Chůdových kořenech. Přednášela rovněž na několika ročnících České konference.

Sbírky 
 Váhy (1992)
 Oni netuší (1993)
 Uslyšet duši (1994)
 Uslyšet duši – básně a texty (1997)
 Uslyšet duši (1998 + překlad do esperanta)
 Uslyšet duši 1+10 (1999 + překlad do 10 jazyků)
 Uslyšet duši 1+16 (2000 + překlad do 16 jazyků)
 Kantáta (2001)
 Je jaro (2002), překlad do 36 jazyků
 Pošli to dál (2003)
 Pošli to dál II (2004)
 Pošli to dál III (2005)
 Věk nadějí – Posílej dál slova vyslyšivá (2006)
 Vzkříšení – Služba lásky a oběti (2007)
 Kamkoli půjdeš… (2008)
 Eseje (2009)
 Pocta Boženě Němcové (2010)
 Až jednou budu se s tebou loučit, Praho (2011)
 Otisky Vesmíru (2012)
 Malý básník (2013)
 Vlna nad vlnu stoupá, Vzpomínky na pana kardinála Tomáše Špidlíka (2014)
 Duše neumírá (2015)
 Usedám nad bílou stránku (2016)
 Podobnost věčných témat: Po stopách Gilgamešových (2017)
 Kolik váží černá kapka (2018)
 Je jaro 1+55 (2019)
 Kantáta 1+5 {2020)
 Pastorela'' (2021)

Literatura 
 Luboš Rafaj, Miroslav Marek, Ing. Josef Vaněk: Česká kniha rekordů II., str. 53. Agentura DOBRÝ DEN, Pelhřimov 2006. 
 Luboš Rafaj, Miroslav Marek, Ing. Josef Vaněk: Česká kniha rekordů 7., str. 74. Agentura DOBRÝ DEN, Pelhřimov 2021.

Související články 
 Česká literatura

Externí odkazy 
 
 Stránka Věry Ludíkové

Čeští básníci
Narození v roce 1943
Narození 16. června
Narození v Ústí nad Orlicí
Žijící lidé
Ženy
Elevační úhel

Elevační úhel při šikmém vrhu je úhel mezi vektorem počáteční rychlosti a vodorovnou rovinou.

Na elevačním úhlu závisí délka a výška šikmého vrhu. Největší délky se při hodu ve vakuu dosáhne při úhlu 45°, pro hod ve vzduchu (tzn. s nezanedbatelným odporem vzduchu) je tento úhel o něco nižší. (Přesná hodnota závisí na konkrétních podmínkách, zhruba se může pohybovat kolem 35°.)

Související články 
 Náměr

Balistika
Gravitace
Měrná tíha

Měrná tíha je fyzikální veličina, která vyjadřuje tíhu objemové jednotky látky.

Symbol veličiny: γ

Jednotka SI: newton na metr krychlový, značka jednotky: N/m3

Další jednotky: kilonewton na metr krychlový kN/m3, newton na centimetr krychlový N/cm3

Výpočet:

γ = G / V, kde G je tíha tělesa, V je objem tělesa

nebo

γ = ρ . g, kde ρ je hustota látky, g je tíhové zrychlení

Související články 
 Mechanika
 Gravitace

Gravitace
Tíhová síla

Tíhová síla je výslednice gravitační a setrvačné odstředivé síly.
 
Tíhová síla uděluje volně puštěnému tělesu ve vakuu tíhové zrychlení g. Tíhovou sílu lze pak vypočítat jako:

Prostor při povrchu Země, v němž se projevují účinky tíhové síly, nazýváme tíhové pole. Jedná se v podstatě o silové pole tvořené gravitačním polem Země a působením setrvačných odstředivých sil v důsledku rotace Země.

Protože se velikost setrvačné síly mění se zeměpisnou šířkou, mění se současně se zeměpisnou šířkou daného místa rovněž velikost tíhové síly.
Se změnami velikosti tíhové síly v závislosti na zeměpisné šířce se pak mění i velikost tíhového zrychlení. Při hladině moře v oblasti rovníku je přibližně 9,78 m·s−2, v oblasti zeměpisných pólu 9,83 m·s−2.

U těles, která leží na podložce nebo jsou zavěšená za závěs, vyvolává tíhová síla FG tzv. tíhu G. Tíha se projevuje jako tlaková síla, kterou působí těleso na nehybnou vodorovnou podložku, nebo jako tahová síla, kterou působí těleso na nehybný svislý závěs. Reakcí tíhy je tzv. normálová síla, která brání průchodu tělesa podložkou.

V některých jazycích termín tíha neexistuje (např. v angličtině existuje název pouze pro tíhovou sílu weight a tíha zde vlastní označení nemá).

Tíhová síla nezahrnuje další síly, které na těleso působí, jako je v případě Země působení gravitace Měsíce nebo síla popsaná Archimédovým zákonem.

Značka: FG

Jednotka SI: newton, N

Další jednotky: viz Síla

Odkazy

Související články 
 Gravitační síla
 Odstředivá síla
 Tíha

Externí odkazy 
 
 

Gravitace
Vrh svislý

Vrh svislý je pohyb tělesa v homogenním gravitačním poli, při kterém počáteční rychlost tělesa má směr svisle vzhůru – proti směru gravitační síly. Kromě gravitační síly nepůsobí na těleso žádná další síla (příp. jsou další síly zanedbatelné).

Vrh svislý je v první fázi (pohyb nahoru) rovnoměrně zrychlený přímočarý pohyb se záporným zrychlením, jehož velikost se rovná gravitačnímu zrychlení. Rychlost tělesa se v první fázi zmenšuje, až dosáhne nuly, těleso se na okamžik zastaví v největší výšce (největší vzdálenosti) a začne druhá fáze – volný pád.

Vrh svislý vzniká složením rovnoměrného pohybu s počáteční rychlostí a rovnoměrně zrychleného pohybu se zrychlením proti směru počáteční rychlosti.

Výpočet okamžité výšky h svislého vrhu: 

kde h0 je počáteční výška, v0 je počáteční rychlost, g je gravitační zrychlení (příp. tíhové zrychlení), t je čas od počátku vrhu

Výpočet největší výšky h svislého vrhu: 

 

kde v0 je počáteční rychlost, g je gravitační zrychlení (příp. tíhové zrychlení)

Výpočet času t dosažení největší výšky: 

 

kde v0 je počáteční rychlost, g je gravitační zrychlení (příp. tíhové zrychlení)

Rychlost dopadu tělesa do původního místa je stejná jako počáteční rychlost.

Při vrhu svislém se počáteční kinetická energie mění na gravitační potenciální energii a po dosažení největší výšky se naopak gravitační potenciální energie mění na kinetickou energii tělesa.

Související články 
Mechanika
Gravitace
Vrh šikmý
Vrh vodorovný

Gravitace
Pneumatické zařízení

Pneumatické zařízení je mechanický stroj, který využívá tlaku plynu k přenesení nebo zvětšení síly. Pneumatická zařízení využívají často i rozdílu mezi atmosférickým tlakem a tlakem plynu (přetlak nebo podtlak), příp. proudění plynu.

Princip pneumatických zařízení spočívá v tom, že stlačením plynu v uzavřené nádobě se zvětší tlak ve všech místech plynu. Naopak zvětšením objemu se tlak ve všech místech plynu zmenší. Tím se síla působící na píst na jedné straně nádoby přenese na píst na druhé straně. Přitom velikostí pístu lze ovlivnit i velikost síly, na větší píst působí větší tlaková síla, na menší píst působí menší síla.

Příklady pneumatických zařízení 

 Kompresor - zdroj stlačeného plynu pro další aplikace
 Průběžná brzda, sací brzda
 Potrubní pošta
 Pneumatický počítač
 Stříkací pistole
 pneumatický servomotor
 pneumatická vrtačka, pneumatické kladivo
 ofukovací pistole
 pneumatická tramvaj, pneumatické metro
 pneumatika
 hydropneumatické pérování

Stroje
Mechanika tekutin
Vakuová technika
Pneumatický pohon
Mechanický převod

Mechanický převod je součást mechanického stroje, která přenáší sílu mezi pohyblivými částmi stroje, které nejčastěji konají otáčivý pohyb (kola).

Kolo, které je roztáčeno vnější silou, se nazývá hnací kolo, kolo, které je roztáčen hnacím kolem, se nazývá hnané kolo. Kola nemají společnou osu otáčení (na rozdíl od kola na hřídeli).

Velikost převodu vyjadřuje veličina převodový poměr i: 

kde n1 je frekvence otáčení hnacího kola, n2 je frekvence otáčení hnaného kola, d1 je poloměr hnacího kola, d2 je poloměr hnaného kola, z1 je počet zubů hnacího kola, z2 je počet zubů hnaného kola.

Vztah vychází z předpokladu, že obvodová rychlost je u zabírajících kol shodná (nedochází k prokluzu). Ve strojnictví je převodový poměr definován opačně než ve fyzice a tedy hodnota větší než jedna platí pro převod do pomala.

A proto platí vztah při převodu pro dvě ozubená kola do pomala převodový poměr i:

kde: n1 otáčky hnacího kola (pastorku), n2 otáčky hnaného kola, z1 počet zubů hnacího kola (pastorku), z2 počet zubů hnaného kola, D1 roztečný průměr hnacího kola (pastorku), D2 roztečný průměr hnaného kola.

Druhy převodů 

 Podle konstrukce:
třecí – kola se dotýkají a k přenesení síly mezi nimi dochází díky tření,
 ozubený – kola jsou ozubená a síla se přenáší dotykem do sebe zapadajících zubů,
 řemenový – kola (nazývaná řemenice) jsou propojena řemenem a síla se přenáší třením mezi ním a koly, tření lze zvýšit použitím řemenu s průřezem lichoběžníku (klínový řemen), řemen může být i zkřížený,
 řetězový - ozubená kola jsou propojena řetězem, který přenáší sílu působením na zuby kol,
 hřebenový – převod otáčivého pohybu na posuvný nebo naopak, do zubů kola zapadají zuby rovné části (hřebenu), síla se přenáší působením mezi zuby,
 šnekový – převod, při kterém jsou osy otáčení na sebe kolmé, zuby hnaného kola zapadají do závitů hnací části.

 Podle směrů otáčení:
 souhlasné – kolo hnací a hnané se otáčejí v souhlasném směru (v případě řetězového a řemenového nezkříženého převodu),
 nesouhlasné – kola se otáčejí v nesouhlasném směru (v případě třecího, ozubeného a řemenového zkříženého převodu).

 Podle velikosti převodu:
 dorychla – převodový poměr je menší než jedna, hnané kolo se otáčí rychleji než hnací kolo, dochází ke zmenšení momentu síly,
 dopomala – převodový poměr je větší než jedna, hnané kolo se otáčí pomaleji než hnací, dochází ke zvětšení momentu síly.

 Vlastnosti

U převodů, kde je použité ozubené kolo, nemůže dojít k proklouznutí. U převodu třecího a řemenového proklouznutí je možné a může fungovat jako pojistka při poruše. Jednoduchý převod, který se skládá jen ze dvou kol, má neměnný převodový poměr. Převodovka umožňuje měnit velikost kol a tím i převodový poměr.

Související články 
 Mechanika

Externí odkazy 
 Pevnostní analýza převodového mechanismu - metodou konečných prvků
 Mechanické převody  Materiál obsahuje třecí převody, řemenové převody, řetězové převody, variátory a převody ozubenými koly včetně obrázků.

Technická mechanika
Převodovka
Valivý odpor

Valivý odpor (nepřesně valivé tření, neboť se stýkající se povrchy navzájem netřou) je odpor, který působí na těleso kruhového průřezu při jeho valivém pohybu po podložce.

Fyzikální princip 
V místě kontaktu pružného (plného) válcového tělesa s pružnou rovinnou podložkou dochází vlivem jejich deformace kolmou silou k vytvoření stykové plošky, na které je průběh kontaktního Hertzova tlaku parabolický. V klidu je tento průběh symetrický a výsledná reakce působí proti zatěžující síle. Pokud budeme na těleso působit vodorovnou silou (nebo silou vyvozenou kroutícím momentem), začne se navalovat na přední část kontaktní plošky a zadní část začne odlehčovat. Následkem hystereze je odlehčování pomalejší než stlačování. To se projeví deformací průběhu kontaktního tlaku, jehož výslednice se posune směrem dopředu o takzvané rameno valivého odporu, které se označuje  (někdy také e, d nebo ).Velikost tohoto ramene je dána vlastnostmi materiálu jako jsou:
 vnitřní tření – způsobuje hysterezi, která v podstatě valivý odpor zapříčiňuje
 tuhost – větší modul pružnosti → menší rameno odporu
 struktura povrchu, tj. drsnost a její charakter – menší drsnost ve směru valení → menší rameno odporu

Velikost valivého odporu  tělesa o poloměru  vypočteme z rovnováhy momentů sil: , z čehož Ekvivalentní veličinou činitele smykového tření je činitel valivého odporu, což je poměr .

Činitel valivého odporu  představuje poměr dvou délkových rozměrů, a tedy představuje veličinou bezrozměrovou, na rozdíl od ramene valivého odporu , který je délkovou mírou a v tabulkách bývá uváděn jeho rozměr v milimetrech nebo v metrech. V Česku je zvykem uvádět v tabulkách rozměr ramene valivého odporu, na rozdíl od jiných zemí, kde je zvykem uvádět spíš činitel valivého odporu . Proto musíme dávat velký pozor, když zjišťujeme hodnotu koeficientu pro výpočet valivého odporu, kterou veličinu ta která tabulka uvádí.

Hodnota koeficientů valivého odporu 
Hodnoty obou koeficientů v tabulkách mají velmi veliký rozsah. Hlavním důvodem je fakt, že jejich velikost je závislá, kromě druhu materiálů a vlastnostech povrchů, také na poloměru valeného tělesa a na rychlosti. Hodnoty také ovlivňuje přítomnost maziva nebo vody na styčné ploše a také teplota.
Pro některá konkrétní řešení je třeba zjistit přesnější hodnotu koeficientu. Tak například pro výpočet ramene odporu ocelových kol na kolejnici stanovil prof. Gustav Niemann empirický vzorec , kde průměr kola  i rameno  jsou v milimetrech.Zjišťování hodnot odporu konkrétních druhů pneumatik se musí provádět laboratorně dle standardních metod vzhledem k tomu, že jejich valivý odpor závisí na jejich konstrukci, zatížení, použité směsi, druhu a stavu dezénu, nahuštění, teplotě, atd. Proto je
jednou z metod stanovení odporu pneumatiky vyhodnocení podle spotřebované energie za jízdy za stanovených podmínek.

Reference

Související články 
 Tření
 Vnitřní tření

Externí odkazy 
 
 

Dynamika
Fyzikální jevy
Afélium

Afélium, též aphelium, česky odsluní, je nejvzdálenější místo od Slunce (přesněji od ohniska dráhy), jímž prochází těleso, které se kolem Slunce pohybuje po elipse. V aféliu se pohybuje těleso nejmenší rychlostí na své dráze (viz 2. Keplerův zákon). 
Tělesa se mohou pohybovat i po drahách, podobných jiným kuželosečkám než elipse. Tyto kuželosečky ale afélium nemají. Kružnice má od středu (ohniska) všechny body stejně vzdálené a u paraboly i hyperboly lze k jakkoliv vzdálenému bodu najít ještě vzdálenější.

Vzdálenost Země od Slunce v aféliu je 152,1 mil. km - to je o zhruba 2,5 milionu km více než střední vzdálenost Země od Slunce. Toto afélium nastává 4. července.

Související články 
 Apsida (astronomie)
 Gravitace
 Mechanika
 Perihélium
 Pohyb tělesa kolem Slunce

Sluneční soustava
Nebeská mechanika
Valivý pohyb

Valivý pohyb je druh pohybu tělesa kruhového průřezu po podložce, při kterém nedochází ke smyku (smykovému tření) mezi tělesem a podložkou.

Těleso kruhového průřezu je např. válec, koule nebo obruč. Valivý pohyb je pohyb složený z posuvného pohybu a otáčivého pohybu a obvodová rychlost bodů na povrchu tělesa se rovná rychlosti posuvného pohybu.

Celková mechanická energie tělesa při valivém pohybu:

E = 1/2 m v2 + 1/2 J (v / r)2

kde m je hmotnost tělesa, v je rychlost tělesa, J je moment setrvačnosti tělesa, r je poloměr průřezu tělesa

Externí odkazy 
 

Kinematika
Dynamika
ISO 3166-1

Standard ISO 3166-1 definuje kódy států a závislých oblastí. Je částí standardu ISO 3166. Poprvé byl tento seznam zveřejněn v roce 1974 Mezinárodní organizací pro normalizaci (ISO). Standard definuje tři různé kódy pro každou oblast:

 ISO 3166-1 alpha-2 je dvoupísmenný systém obsahující několik vyhrazených kódů; zastaralé kódy jsou shrnuty v ISO 3166-3.
 ISO 3166-1 alpha-3 je třípísmenný systém obsahující několik vyhrazených kódů.
 ISO 3166-1 numeric je trojciferný systém, který je shodný se systémem definovaným Statistickým oddělením OSN.

ISO 3166-1 není jediným standardem pro kódy států.

Seznam kódů

Související články 
 ISO 3166-2

Externí odkazy 
 
 Oficiální stránka k ISO 3166 na webu ISO (anglicky)
 Prohlížení aktuální verze ISO 3166
 Přehled starších změn ve standardu (anglicky)

1
Identifikátory
Číselníky
Fyzika částic

Fyzika částic (též částicová fyzika) je oblast fyziky, která se zabývá částicemi.

V širším smyslu do částicové fyziky patří např.:
 Molekulová fyzika – zkoumá stavbu látek na úrovni molekul a atomů.
 Atomová fyzika – zkoumá složení atomu a vlastnosti subatomárních částic.
 Jaderná fyzika – zkoumá jádro atomu, radioaktivitu a jaderné reakce.

Obvykle (a ve fyzikální literatuře je to běžnější) je částicová fyzika chápána v užším smyslu jako obor, který se zabývá studiem elementárních částic. Je-li třeba zdůraznit tento význam, hovoří se o fyzice elementárních částic.

Související články 
 Částice
 CERN - Evropská laboratoř pro fyziku elementárních částic

Externí odkazy
Molekulová fyzika

Molekulová fyzika (též molekulární fyzika) je část fyziky, která zkoumá látky na úrovni atomů a molekul a vlastnosti látek bezprostředně vycházející z jejich struktury. Snaží se najít vztahy mezi makroskopickým chováním látky na základě vzájemného působení a pohybu velkého množství částic, ze kterých se látky skládají.

Molekulová fyzika využívá metody teorie pravděpodobnosti a matematické statistiky. Základem molekulové fyziky je kinetická teorie látek. Poznatky molekulové fyziky se uplatňují především při vysvětlování stavů těles a látek (pevné, kapalné, plynné, plazma) a při vysvětlování termodynamických dějů v termice.

Molekulová fyzika se nezabývá stavbou atomu, tou se zabývá atomistika.

Související články 
 Termika
 Fyzika částic

Externí odkazy 
 
 Molekulová fyzika a termodynamika 

Fyzika částic
Joule

Joule (v češtině nejčastěji [džaul] či [džoul] nebo [džúl] ) je jednotka práce a energie, jeho značka je J. V soustavě SI patří joule mezi odvozené jednotky, ze základních jednotek SI je odvozen vztahem:
,
což lze také zapsat jako
,
kde kg je kilogram, m je metr, s je sekunda, N je newton.

1 joule je definován jako práce, kterou koná síla 1 N působící po dráze 1 m ve směru pohybu.

Další jednotky energie 
Jednotka joule byla pojmenována na počest anglického fyzika Jamese P. Joulea. K zapamatování základních jednotek, ze kterých je složena, lze využít rovnici E = mc² (E je energie v joulech, m hmotnost v kilogramech, c rychlost světla v metrech za sekundu).

Protože jednotka 1 joule je relativně malá, používají se v praxi její násobky (kilojoule, megajoule, gigajoule, terajoule), případně se používají jednotky odvozené z jednotky výkonu (1 Watt) – například kilowatthodina (kWh). Samotné jednotce joule je pak ekvivalentní wattsekunda.

Přepočty joule na kWh:
 1 J = 2,778×10−7 kWh
 1 J = 1 Ws
 1 kWh = 3 600 000 J = 3,6 MJ = 1,343 PS (hodin koňské síly)

Starší jednotky energie jsou kalorie (značka cal) a erg. Pro malé energie na atomární úrovni se používá též jednotka elektronvolt (značka eV).

 1 cal = 4,187 J
 1 kcal = 1000 cal = 4187 J (energie nutná za standardních podmínek k ohřátí 1 kg vody o 1 °C)
 1 erg = 10−7 J
 1 eV = 1,602×10−19 J

V souvislosti se spotřebou energie se občas vyskytuje i jednotka zvaná ekvivalent tuny ropy (Ton of Oil Equivalent – TOE nebo toe). Odpovídá energii získané z jedné tuny ropy. Řidčeji se objevují jednotky jako ekvivalent barelu ropy (Barrel of oil equivalent – BOE). Další zavedené jednotky jsou BTU (British Thermal Unit – britská tepelná jednotka), therm a tTNT (tuna trinitrotoluenu).

 1 J = 2,39×10−11 TOE
 1 TOE = 41,868×109 J
 1 BOE = 0,146 TOE ≈ 6,113×109 J
 1 BTU = 1055 J
 1 therm = 105 MJ ≈ 1 000 000 BTU
 1 tTNT = 4,187×109 J ≈ 1 Gcal

Poznámky

Reference

Externí odkazy 
 
 

Odvozené jednotky SI
Jednotky energie
Výživa
Hobby

Hobby (z angl. hobby-horse, koníček) nebo koníček je soustavná činnost, kterou se lidé zabývají ze zájmu, ze záliby a ve svém volném čase. Neslouží k obživě, ale pro potěšení a pocit seberealizace.

Vymezení 
Hobby se podobá hře, i když obvykle sleduje nějaký více méně trvalý výsledek (zahradu, sbírku, výrobek a pod.) Ale i hra nebo sport, jemuž se lidé soustavně a s chutí věnují, se někdy označuje jako hobby. Zatímco hry jsou často soupeřivé a staví hráče proti sobě, hobby lidi spíš sdružuje a vede nanejvýš k soutěžení.

Koníčkář či amatér je sice protikladem profesionála, protože se touto činností neživí, přesto může v daném oboru dosáhnout pozoruhodných výsledků, například ve sběratelství, v řemeslech, v umění nebo ve vědě. Amatérští hodináři se výrazně podíleli na vývoji mechanických hodin, amatérští astronomové objevili nová tělesa, amatérští chovatelé vyšlechtili řadu odrůd. Na druhé straně může koníček přerůst ve vášeň a vytvořit závislost.

Společenský význam 
Koníčky sdružují lidi s podobnými zájmy a udržují jisté dovednosti a zvyky. Výsledky zejména sběratelské činnosti mohou znamenat velký majetek (sbírky umění, porcelánu, zbraní, známek nebo autogramů). S rostoucím podílem volného času hrají hobby stále významnější úlohu v hospodářství, protože výrobou a prodejem například chovatelských, zahrádkářských, modelářských nebo sběratelských potřeb se zabývá mnoho firem.

Externí odkazy 
 
 

Záliby
Akustika

Akustika je rozsáhlý vědní obor, zabývající se vznikem zvukového vlnění, jeho šířením, vnímáním zvuku sluchem a přenosu prostorem až po vnímání lidskými smysly. Má celou řadu poddisciplín, např. hudební akustika zkoumá fyzikální základy hudby, hudebních nástrojů a prostorů, stavební akustika zvukové jevy a souvislosti v uzavřeném prostoru, budovách a stavbách, prostorová akustika šíření zvuku v obecném prostoru, fyziologická akustika vznikem zvuku v hlasovém orgánu člověka a jeho vnímáním v uchu, psychoakustika vnímání zvuku v mozku atd. Akustika patří mezi nejstarší obory fyziky. Akustika se dále dělí podle oblasti zájmu. Slovo AKUSTIKA pochází z řec. akoustikós, což znamená "týkající se slyšení", od akoúo znamenající "slyším".

Obory akustiky 
Fyzikální akustika studuje způsob vzniku a šíření zvuku. Dále se zabývá jeho odrazem a pohlcováním v různých materiálech.

Hudební akustika zkoumá zvuky a jejich kombinace se zřetelem na potřeby hudby.

Lingvistická akustika se zabývá tříděním hlásek z hlediska percepce. Auditivni metoda zkoumá zvuky řeči pouhým poslechem. Hlubší analýzy je schopna pouze metoda pracující s přístroji – tzv. Spektrograf, který převádí zvuky v optické záznamy a tzv. Sonograf. Obrazy zvuku se pak nazývají zvukové spektrografy a sonogramy.

Fyziologická akustika se zabývá vznikem zvuku v hlasivkách člověka a jeho vnímáním v uchu. Lékaři se také podrobně zabývají vlivem hluku na lidské zdraví a fungování lidského organismu.

Stavební akustika zkoumá dobré a nerušené podmínky poslouchatelnosti hudby a řeči v obytných místnostech a sálech. Dále také možnosti eliminace nežádoucího šíření hluku mimo místnosti či opačně z vnějšího prostoru do budov.

Elektroakustika se zabývá záznamem zvuku, reprodukcí a šířením zvuku s využitím elektrického proudu.

Rozlišení zvukových vlnění 
Infrazvuk je zvuk o tak nízkém kmitočtu, že ho lidské ucho není schopné zaznamenat. Přesná hranice mezi slyšitelným zvukem a infrazvukem neexistuje, ale udává se mezi 16 a 20 Hz. Spodní hranice se udává mezi 0,001 a 0,2 Hz. Je známo, že velryby, sloni, hroši, nosorožci, okapi a aligátoři používají infrazvuk k dorozumívání.

Ultrazvuk je zvuk s frekvencí vyšší než 20 000 Hz. Ultrazvuk se dá použít třeba při lékařském vyšetření. Ultrazvukové vlny procházejí tělem a odrážejí se od orgánů (akustická impedance). Odražené vlny lze převést ve formě jasově modulovaného obrazu na monitor.

Externí odkazy 
 
 
 

 
Stavební profese
EUR

Zkratka EUR může znamenat:

 Euro – společná evropská měnová jednotka
 Esposizione Universale di Roma – městská čtvrť v Římě
Seznam měn

Tento seznam měn, kterými se platí v jednotlivých zemích světa, je platný k 1. lednu 2023. Uváděné kódy měny definuje mezinárodní norma ISO 4217.

Členské státy OSN 
Seznam měn používaných ve 193 státech, které jsou členy Organizace spojených národů + Vatikán, který není členem OSN, ale OSN ho uznává.

Státy s částečným mezinárodním uznáním

Závislá území, teritoria, správní oblasti 

Tento přehled zahrnuje jen ta závislá území, která jsou trvale obydlená. Kompletní seznam veškerých závislých území najdete v Seznam závislých území.

Odkazy

Poznámky

Související články 
 Seznam měn Evropy
 Seznam měn Afriky
 Seznam měn Asie
 Seznam měn Austrálie a Oceánie
 Seznam měn Ameriky
 Seznam měn s pevným směnným kurzem

Externí odkazy 
 Platné kódy měn na stránkách www.iso.org 

Seznamy států světa
Seznamy měn
Stav tělesa

Stav tělesa je „vnitřní“ stav tělesa v daném časovém okamžiku, popsán stavovými veličinami jako je např. objem, tlak, teplota, vnitřní energie, počet částic. 

Termodynamika zkoumá změny stavu tělesa, neboli termodynamické děje.

Související články 
 Termodynamika
 Stavová veličina
 Termodynamický stav

Termodynamika

fr:Représentation d'état#Représentations
Stavová veličina

Stavová veličina neboli veličina kvality je veličina, která popisuje stav termodynamického systému.
Stavové veličiny se dělí na vnější (extenzivní) a vnitřní (intenzivní). Vnější veličiny závisí na velikosti termodynamického systému, vnitřní veličiny jsou na velikosti termodynamického systému nezávislé.

Mezi stavové veličiny vnější patří:
 Objem
 Hmotnost
 Látkové množství
 Vnitřní energie, entalpie a další termodynamické potenciály
 Entropie

Mezi stavové veličiny vnitřní patří:
 Tlak
 Teplota
 Hustota

Stavovou veličinu lze uvést do kontrastu s tokovou veličinou.

Stavová funkce 
Veličina, popisující stav soustavy, která během termodynamického děje při přechodu z jednoho stavu do druhého nezávisí na způsobu přechodu mezi těmito stavy, bývá označována jako stavová funkce. Stavová funkce tedy závisí pouze na počátečním a konečném stavu, ale nikoliv na způsobu, jakým se systém dostal z počátečního stavu do stavu konečného.

Odkazy

Externí odkazy

Související články 
 Stav soustavy
 Termodynamická veličina
 Termodynamická soustava

Termodynamika
Statistická mechanika
Termodynamický děj

Termodynamický děj (též tepelný děj) je děj, při kterém se mění stav tělesa (mění se některé ze stavových veličin).

Kruhový děj 

Pokud termodynamická soustava projde řadou změn a nakonec se vrátí do původního stavu, pak říkáme, že soustava vykonala kruhový (cyklický) děj (zkráceně cyklus). Kruhový děj je proto v diagramu p-V i diagramu T-S znázorněn uzavřenou křivkou.
 
Obsah plochy uvnitř křivky v diagramu p-V znázorňuje celkovou práci vykonanou na termodynamické soustavě (či termodynamickou soustavou – záleží na znaménkové konvenci) během cyklu. Podobně obsah plochy uvnitř křivky v diagramu T-S znázorňuje celkové teplo dodané během cyklu termodynamické soustavě (tedy rozdíl přijatého a odevzdaného tepla).

Celková změna vnitřní energie po ukončení jednoho cyklu je nulová (ΔU = 0). Stejné tvrzení platí i pro ostatní stavové veličiny.

Vratné a nevratné děje 
Termodynamické děje lze rozdělit na
 Vratné (reverzibilní) děje – děje, u nichž lze původního stavu dosáhnout obrácením pořadí jednotlivých úkonů.
 Nevratné (ireverzibilní) děje – děje, které probíhají bez vnějšího působení pouze v jednom směru, tzn. původního stavu nelze dosáhnout přesně stejným postupem v obráceném pořadí. K dosažení původního stavu je nutno vynaložit určitou energii, která nepatří dané soustavě. V přírodě jsou všechny reálné děje nevratné.

Kruhové děje bývají označovány jako vratné nebo nevratné cykly. Nejznámějším příkladem vratného kruhového děje je Carnotův cyklus.

Děje při konstantní termodynamické veličině 
Mnohé technicky využitelné děje probíhají tak, že některá z termodynamických veličin zůstává během děje konstantní. Takové děje bývají označovány speciálními názvy.

Všeobecná rovnice změny stavu plynu 
Z podobnosti vztahů pro izotermický, adiabatický a polytropický děj lze zapsat všeobecnou rovnici pro změnu stavu plynu ve tvaru
,
kde  je tlak plynu,  je jeho objem a  je konstanta.

Pro  se jedná o vztah pro izotermický děj, pro  rovné Poissonově konstantě  jde o děj adiabatický. Položíme-li , jedná se o děj polytropický. Pro  se jedná o rovnici izobarického děje a pro  jde o děj izochorický.

Související články 
 Termodynamika
 Tepelná výměna

Externí odkazy 
 

 
Chemické rovnováhy
Adéla ještě nevečeřela

Adéla ještě nevečeřela je česká filmová komedie natočená v roce 1977 ve Filmovém studiu Barrandov Oldřichem Lipským jako parodie na filmy o neohrožených detektivech a jejich všehoschopných protivnících. V roce 1980 obdržela cenu Saturn pro nejlepší zahraniční film. Postava barona Kaunitze byla použita z románu Jaroslava Haška Osudy dobrého vojáka Švejka za světové války.

Děj filmu 
Děj se odehrává v Praze na počátku 20. století, v době rozmanitých technických novinek a rozvoje nových detektivních metod. Hlavní hrdina – americký detektiv Nick Carter (Michal Dočolomanský) se s pomocí českého komisaře Ledviny (Rudolf Hrušínský) snaží vyšetřit záhadné zmizení psa, který se jmenoval Gert, z uzavřeného pokoje. Ze zmizení psa je podezřelá masožravá rostlina – Adéla, kterou mohl vypěstovat jedině zločinec zvaný Zahradník (Miloš Kopecký), který však má být již nebožtíkem. Nick Carter plány mezinárodního zločince Zahradníka odhalí a zneškodní jeho bandu. Odjíždí vlakem z Prahy do Egypta řešit záhadné zmizení Cheopsovy pyramidy. V závěrečné scéně filmu se vyhrabe z uhlí na lokomotivě Zahradník (Miloš Kopecký) za pomoci své pomocnice Karin (Olga Schoberová), a doprovázejí tak Nicka Cartera na jeho nové působiště.

Obsazení

Zajímavosti 
Role Nicka Cartera byla nabídnuta americkému herci Robertu Redfordovi. Scénář se mu líbil, ale jeho agent se vysmál honoráři.

Ladislav Matějka, na kterého se ptá Albín Boček, jestli ho Nick Carter nezná v Americe, byl skutečně v Americe žijící kamarád Jiřího Brdečky. Je mj. autorem obsáhlého třídílného vydání korespondence Voskovce a Wericha.

Podobu a stěžejní animaci masožravé rostliny vytvořil Jan Švankmajer, který byl v té době v nemilosti. Trochu trpce si stěžoval, že si na něj vždycky vzpomněli, jen když něco potřebovali. Přitom film stál na tom, zda se Adélu podaří přesvědčivě animovat.

Divadelní zpracování 
Na hudbu Ondřeje Brouska vznikl podle filmu muzikál, uváděný pražským Divadlem Broadway od října 2008.

Recesistické divadelní zpracování filmu bylo dvakrát uvedeno v listopadu 2010 v zámeckém barokním divadle v Českém Krumlově v nastudování místního spolku Proradost.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 

 https://www.respekt.cz/tydenik/2013/4/pozdravujte-ladislava-matejku

České filmové komedie
České sci-fi filmy
České filmové parodie
Filmy z roku 1978
Filmy Oldřicha Lipského
Filmy studia Barrandov
Až přijde kocour

Až přijde kocour je česká filmová pohádka pro dospělé, břitká satira, kterou v roce 1963 natočil režisér Vojtěch Jasný. Film je zároveň významným experimentem v oblasti barevného filmu a trikových záběrů. V roce 2006 byl široce distribuován v klubových kinech v rámci Projektu 100. Snímek je, mimo jiné, zajímavý též tím, že se jednalo o poslední velkou filmovou dvojroli pro Jana Wericha.

Děj filmu 
Do poklidného městečka (Telč) přijedou cirkusoví umělci (Jan Werich, Emília Vášáryová) a přivezou s sebou kocoura, který musí mít oči zakryté černými brýlemi. Jeho pohled totiž způsobuje zbarvení lidí podle jejich charakteru: zamilovaní červeně, nevěrní žlutě, pokrytci fialově, a podvodníci s nepoctivci šedě. Vědomí tohoto faktu způsobí mezi lidmi z městečka (Vlastimil Brodský, Jiří Sovák, Jiřina Bohdalová, Vladimír Menšík, ad.) poprask, dospělí se proto snaží kocoura chytit, ale děti jej nedají.

Externí odkazy 
 
 
 
 
 České filmové nebe – ocenění

Až přijde kocour
Filmy z roku 1963
Filmy Vojtěcha Jasného
Filmy o kočkách
Balada pro banditu

Balada pro banditu je trampský muzikál, natočený Vladimírem Sísem v roce 1978 podle stejnojmenné divadelní hry Milana Uhdeho na motivy Nikoly Šuhaje loupežníka Ivana Olbrachta. Ve filmu vystupují herci brněnského Divadla Husa na provázku, v hlavní roli Nikoly Miroslav Donutil, v roli jeho milenky Eržiky Iva Bittová. Film je stylizovaným záznamem divadelního představení konaného v přírodě.

Román Ivana Olbrachta o proslulém loupežníkovi se v 70. letech dočkal muzikálové verze, úspěšně uváděné brněnským Divadlem na provázku. Nikdo tehdy netušil, že texty napsal tenkrát zakázaný Milan Uhde. Když se režisér Vladimír Sís ujal filmového zpracování, rozhodl se pro převzetí původní jevištní podoby, zasazené ovšem do rámce přírodního divadélka. Hudební doprovod realizovala kapela Zelenáči.

Lokalizace natáčení 
 Andělská Hora.

Písně 
 (album písní z roku 1996)

Obsazení

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 
 

České filmové muzikály
Filmy z roku 1978
Filmy natočené podle divadelních her
Filmy studia Barrandov
Filmy Vladimíra Síse
České romantické filmy
Filmy inspirované dílem Ivana Olbrachta
Bony a klid

Bony a klid je český film režiséra Víta Olmera z roku 1987.

Obsah filmu 
Hlavní postavou příběhu je mladý automechanik Martin Holec (Jan Potměšil), který přijede z Mladé Boleslavi do Prahy, aby tu sehnal marky, za které chce koupit pro místní diskotéku video. Nechá se však překupníky napálit falešnými bankovkami. Aby škodu, kterou svým kamarádům způsobil, nahradil, vrátí se do Prahy a začne pátrat po vekslákovi Richardu Šindlerovi (Josef Nedorost), který mu falešné peníze prodal. Dostane se několikrát do střetu s Richardovou partou, ale časem si sám začne vydělávat jako vekslák a stane členem Richardovy party. Slibnou „kariéru“ však překazí střetnutí s mnohem silnější a vlivnější skupinou překupníků, v jejímž pozadí stojí protřelý Karel.

Podobný námět má film Vekslák aneb Staré zlaté časy z roku 1994.

Zajímavosti 
Ve filmu je užita hudba skupiny Frankie Goes to Hollywood (např. „Relax“) a zpěvačky Petry Janů.

Autorem obalu stejnojmenné dlouhohrající desky Bony a klid byl významný vizuální umělec a performer Jiří Kovanda.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 Bony a klid, sme.sk, 14. února 2013

České kriminální filmy
České dramatické filmy
Filmy z roku 1987
Božská Ema

Božská Ema je český životopisný film o české operní pěvkyni Emě Destinnové, který natočil režisér Jiří Krejčík v roce 1979. Film ukazuje především období návratu slavné operní hvězdy (Božidara Turzonovová) z Ameriky do rodné země a její vlastenectví, které stálo proti tehdejšímu Rakousku-Uhersku.

Externí odkazy 
 
 
 

České dramatické filmy
České životopisné filmy
Filmy z roku 1979
Filmy studia Barrandov
Filmy Jiřího Krejčíka
Cesta do hlubin študákovy duše

Cesta do hlubin študákovy duše je česká filmová komedie režiséra Martina (Maca) Friče z roku 1939 natočená v prostředí českého gymnázia. Film ukazuje komické příhody vyplývající z různosti studentů (Ladislav Pešek, Rudolf Hrušínský, František Filipovský, Richard Strejka, Vladimír Salač), jejich zájmů a libůstek na jedné straně, a jejich pedagogů (Jaroslav Marvan, Jindřich Plachta, Miloš Nedbal, František Kreuzmann, František Vnouček) a zájmů a libůstek těchto na straně druhé.

Základní údaje 
 Námět: Jaroslav Žák
 Scénář: Martin Frič, Jaroslav Žák, Jan Kaplan
 Hudba: Roman Blahník
 Kamera: Ferdinand Pečenka
 Režie: Martin Frič
 Hrají: Ladislav Pešek, Rudolf Hrušínský, Jaroslav Marvan, Jindřich Plachta, František Filipovský, Vladimír Salač, Richard Strejka, Zbyšek Olšovský, Miloš Nedbal, Jaroslav Průcha, František Kreuzmann, Ferenc Futurista, František Vnouček, Antonín Novotný
 Další údaje: černobílý, 88 min, komedie
 Výroba: Elekta, 1939

Děj 
Profesor na zdejším gymnáziu, pan Rabiška (Jaroslav Průcha) už několik let zapisuje události, které se na škole odehrají a sbírá kuriózní předměty, které učitelé studentům při výuce zabaví. V septimě se sešly různé typy studentů: nadaný, ale pro učení špatný student Kulík (Ladislav Pešek), snaživý a podlézavý Mazánek (František Filipovský), premiantka třídy Chalupová (Jana Ebertová) a další. Septimán Vaněk (Rudolf Hrušínský), jenž je nadaný muzikant, ale učení mu moc nejde, přijde po špatném pololetním vysvědčení o klavír, který je prodán jeho otcem (Gustav Hilmar). Podle něj ho klavír odhání od učení.

Na gymnázium nastoupí nový latinář a češtinář, profesor Petr Voříšek (František Vnouček), bývalý student profesora přírodopisu Matulky (Jindřich Plachta). Právě Matulku v hodině rozzlobí studentská klukovina, až se zhroutí. Všechny studenty jeho zhroucení zasáhne. Navíc zjistí, že kvůli trémě ještě nesložil státnice a proto je špatně placen. A tak vymyslí plán, jak mu pomoci. Pod záminkou nákupu hmyzí sbírky pro školu předvede výkon znalostí, jako nikdo jiný, což je uznáno jako státní zkouška. Štěstím zářící Matulka je ve velkém nadšení přivítán studenty. Rabiška do knihy může zapsat, že študák nemá jen duši, ale i srdce.

Obsazení 
Jindřich Plachta - profesor přírodopisu Matulka
Jaroslav Marvan - profesor matematiky Vobořil
František Vnouček - profesor češtiny Petr Voříšek
Miloš Nedbal - profesor francouzštiny Šeda
Jaroslav Průcha - profesor fyziky Rabiška
Ladislav Pešek - septimán Vojtěch Kulík
Richard Antonín Strejka - septimán Antonín Peterka

Související články 
 Škola základ života – podobný film z roku 1938

Externí odkazy 
 
 

České filmové komedie
Filmy z roku 1939
Československé černobílé filmy
Filmy Martina Friče
Astrofyzika

Astrofyzika (dříve též kosmická fyzika) je vědní obor ležící na rozhraní fyziky a astronomie. Zabývá se fyzikou vesmíru, včetně fyzikálních vlastností (svítivost, hustota, teplota, chemické složení) astronomických objektů jako jsou hvězdy, galaxie a mezihvězdná hmota, jakož i jejich vzájemné působení. 

V astrofyzice je velmi využívána počítačová simulace a počítačové modelování.

Astrofyzika studuje například vývoj vesmíru, vývoj hvězd.

Odborník v oblasti astrofyziky je astrofyzik.

Dělení 
Podle metod výzkumu těchto objektů se dělí na fotometrii, spektroskopii, radioastronomii, astrofyziku rentgenovou, infračervenou, ultrafialovou a neutrinovou.

Každý z těchto podoborů se dále dělí na praktickou a teoretickou část. Praktická získává potřebná data. Teoretická s pomocí fyzikálních zákonů vysvětluje pozorované chování vesmírných těles.

Historie astrofyziky 
Na začátku devatenáctého století si Fraunhofer všiml spektrálních čar v elektromagnetickém záření Slunce. Experimenty s horkými plyny ukázaly, že stejné spektrální čáry mohou být viděny v pozorovatelném spektru, a že tyto čáry jsou specifické pro jednotlivé prvky. 

Tímto bylo prokázáno, že prvky přítomné ve Slunci existují také na Zemi. Ve skutečnosti byl první prvek helium objeven ve spektru Slunce, a pak v laboratoři na Zemi. Tento objev je považován jako mezník a zrození astrofyziky jako samostatného vědeckého oboru. 

Ve dvacátém století spektrometrie (studium spektrálních čar) velmi pokročila, což s objevy ve kvantové mechanice vedlo ke shodě a pochopení experimentů v laboratořích s pozorováním oblohy.

Teoretická astrofyzika 
Teoretická astrofyzika je disciplína, která se snaží vysvětlit astronomické pozorované jevy na základě fyzikální teorie. K tomuto účelu se využívají teoretické modely, abstraktní i číselné, které se snaží vysvětlit a často i předpovědět nové jevy (například sluneční erupce). 

Teoretická astrofyzika využívá širokou škálu metod výzkumu, například analytické modelování, numerické metody simulování astrofyzikálních systémů apod. 

Předmětem studia teoretické astrofyziky je především vývoj hvězd, temná hmota a kosmické záření, kosmologie, formování a vývoj galaxií a dalších struktur ve vesmíru.

Stelární astrofyzika 
Stelární astrofyzika studuje spektroskopické a fotometrické studium dvojhvězd a vícenásobných systémů, horkých hvězd a hvězd se závojem.

Reference

Související články 
 Astrooptika
 Matematická geografie

Externí odkazy 
 
 
 Dokumenty Oddělení astrofyziky Přírodovědecké fakulty Masarykovy univerzity
 Astrofyzika aldebaran.cz
 Vladimír Štefl, Jiří Krtička: DIDAKTIKA ASTROFYZIKY Brno 2003, Masarykova univerzita, Přírodovědecká fakulta

 
Obory a disciplíny fyziky
Obory a disciplíny astronomie
Čas sluhů

Čas sluhů je český film, který natočila režisérka Irena Pavlásková v roce 1989 jako svůj celovečerní debut. Film vypráví o zamindrákované vysokoškolačce (Ivana Chýlková), která se vstupem do života mění na všehoschopnou osobu, která jde za svým jakýmkoli způsobem. Své nejlepší kamarádce převezme partnera (Karel Roden), s kterým pak manipuluje a na jeho úkor si užívá.

Obsazení

Externí odkazy 
 
 
 Filmová databáze

České dramatické filmy
Filmy z roku 1989
Filmy studia Barrandov
Filmy Ireny Pavláskové