alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
373 př. n. l.



Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés II.  (404 – 359 př. n. l.)
 Egypt – Nachtnebef  (380 – 362 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon  (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Datames  (380 – 362 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas  (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleombrotos I.  (380 – 371 př. n. l.) a Agésiláos II.  (399 – 360 př. n. l.)
 Athény – Socratides  (374 – 373 př. n. l.) » Asteius  (373 – 372 př. n. l.)
 Makedonie – Amyntás III.  (392 – 370 př. n. l.)
 Epirus – Alcetas I.  (390 – 370 př. n. l.) a Arybbas  (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cotys I.  (384 – 359 př. n. l.)
 Římská republika – bezvládí  (375 – 371 př. n. l.)
 Syrakusy – Dionysius I.  (405 – 367 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III.  (375 – 344 př. n. l.)

4. století př. n. l.
372 př. n. l.



Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés II.  (404 – 359 př. n. l.)
 Egypt – Nachtnebef  (380 – 362 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon  (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Datames  (380 – 362 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas  (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleombrotos I.  (380 – 371 př. n. l.) a Agésiláos II.  (399 – 360 př. n. l.)
 Athény – Asteius  (373 – 372 př. n. l.) » Alcisthenes  (372 – 371 př. n. l.)
 Makedonie – Amyntás III.  (392 – 370 př. n. l.)
 Epirus – Alcetas I.  (390 – 370 př. n. l.) a Arybbas  (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cotys I.  (384 – 359 př. n. l.)
 Římská republika – bezvládí  (375 – 371 př. n. l.)
 Syrakusy – Dionysius I.  (405 – 367 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III.  (375 – 344 př. n. l.)

4. století př. n. l.
371 př. n. l.



Události 
Bitva u Leuktry – Sparta je poražena Thébami, zaniká Peloponéský spolek

Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés II. (404 – 359 př. n. l.)
 Egypt – Nachtnebef (380 – 362 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Datames (380 – 362 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleombrotos I. (380 – 371 př. n. l.) » Agésipolis II. (371 – 370 př. n. l.) a Agésiláos II. (399 – 360 př. n. l.)
 Athény – Alcisthenes (372 – 371 př. n. l.) » Phrasicleides (371 – 370 př. n. l.)
 Makedonie – Amyntás III. (392 – 370 př. n. l.)
 Epirus – Alcetas I. (390 – 370 př. n. l.) a Arybbas (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cotys I. (384 – 359 př. n. l.)
 Římská republika – bezvládí (375 – 371 př. n. l.)
 Syrakusy – Dionysius I. (405 – 367 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III. (375 – 344 př. n. l.)

Externí odkazy 
 

4. století př. n. l.
370 př. n. l.



Narození 
 ? – Praxiteles, starověký řecký sochař († 330 př. n. l.)

Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés II. (404 – 359 př. n. l.)
 Egypt – Nachtnebef (380 – 362 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Datames (380 – 362 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Agésipolis II. (371 – 370 př. n. l.) » Kleomenés II. (370 – 309 př. n. l.) a Agésiláos II. (399 – 360 př. n. l.)
 Athény – Phrasicleides (371 – 370 př. n. l.) » Dyscinitus (370 – 369 př. n. l.)
 Makedonie – Amyntás III. (392 – 370 př. n. l.) » Alexandr II. (370 – 368 př. n. l.)
 Epirus – Alcetas I. (390 – 370 př. n. l.) » Neoptolemus I. (370 – 357 př. n. l.) a Arybbas (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cotys I. (384 – 359 př. n. l.)
 Římská republika – tribunové Aulus Manlius Capitolinus, L. Furius Medullinus, Ser. Sulpicius Praetextatus, Ser. Cornelius Maluginensis a P. Valerius Potitus Poplicola (370 př. n. l.)
 Syrakusy – Dionysius I. (405 – 367 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III. (375 – 344 př. n. l.)

Externí odkazy 
 

4. století př. n. l.
Michel Butor

Michel Butor [Bytór] (14. září 1926 – 24. srpna 2016) byl francouzský spisovatel, představitel a teoretik nového románu.

Dílo 
Jako představitel nového románu ve své tvorbě sice používal různé časové a stylistické experimenty, přesto v románu zůstávají lidé a jeho romány mají nějakou, ačkoliv ne vždy jasnou časovou souslednost.

Za jeho největší přínos do literatury jsou považovány jeho eseje o literatuře a jeho teoretické práce o literatuře druhé poloviny 20. století.

Beletrie:
 Milánská ulička (Passage de Milan, 1954)
 Rozvrh hodin (L’Emploi du temps, 1956) - román, deníkovou zde autor popisuje život jednoho úředníka (vypravěč), který byl vyslán na roční stáž do britského průmyslového města. Román je psán v pentalogické struktuře (5 kapitol, 5 podkapitol, 5 oddílů).
 Proměna (La Modification, 1957) - námětem je zde klasický manželský trojúhelník pařížského ředitele firmy, který často podniká služební cesty do Říma, kde si najde milenku. Jednou odjíždí vlakem do Říma s úmyslem začít znovu, postupně však od úmyslu opouští, ne z mravních důvodů, ale vlastně proto, že si uvědomuje, že Řím už není centrem světa. Román má velmi složitou kompozici, kde je hlavní důraz kladen na vnímání času; je složen z vnitřních monologů a částečného vnímání cesty. Pravděpodobně se jedná o jeho nejčtenější román.
 Stupně (Degrés, 1960) – experimentální román, který je popisem jedné vyučovací hodiny na pařížském lyceu.
 Mobile (1962) - experimentální cestopisná reportáž z autorovy cesty po USA, jede o literární montáž inspirovanou obrazy amerického malíře Jacsona Pollocka.

Literárně-kritická díla:
 Eseje o románu – 1960
 Repertoár I. - V. (Répertoire I.-V., 1960–1980, český výbor 1969)

Související články 
 
 Francouzská literatura
 Seznam francouzských spisovatelů
 Nový román

Externí odkazy 
 

Francouzští romanopisci
Narození v roce 1926
Úmrtí v roce 2016
Muži
Narození 14. září
Úmrtí 24. srpna
Držitelé čestných doktorátů Univerzity Johannese Gutenberga
Julius Firt

Julius Firt, původně Julius Fürth (17. listopadu 1897 Sestrouň u Sedlčan – 27. května 1979 Mnichov), byl český a československý politik, člen Československé strany národně socialistické, za kterou byl po válce poslancem Prozatímního a Ústavodárného Národního shromáždění, později exilový politik a kulturní pracovník.

Biografie 
Vystudoval na plzeňském gymnáziu, absolvoval jednoroční obchodní školu v Praze. Pracoval nejprve v bance, později jako úředník lihovaru v Plzni. Po roce 1929 spoluřídil nakladatelství Borový.

Roku 1936 byl jmenován generálním ředitelem vydavatelského koncernu Lidové noviny Jaroslava Stránského, roku 1939 emigroval přes Polsko do Anglie, během emigrace byl přednostou informační správy Československého národního výboru v Paříži, poté i členem Státní rady Československé. Po válce byl od roku 1945 do roku 1948 ředitelem nakladatelství Melantrich.

Po osvobození se vrátil do ČSR a byl významným politikem národně socialistické strany. Působil jako jednatel jejího předsednictva. V roce 1946 se podílel na prosazení Vladimíra Krajiny na post generálního tajemníka strany.

V letech 1945–1946 byl poslancem Prozatímního Národního shromáždění za národní socialisty. V lednu 1946 mu úředně byla povolena změna příjmení z Fürth na Firt. Mandát obhájil v parlamentních volbách v roce 1946 a stal se poslancem Ústavodárného Národního shromáždění, kde zasedal do parlamentních voleb v roce 1948.

Po únorovém převratu v roce 1948 odešel do Francie, Anglie a USA, později se stal zástupcem šéfredaktora v redakci rádia Svobodná Evropa v New Yorku. Podílel se na činnosti exilové národně socialistické strany. Byl členem Rady svobodného Československa, v níž byl členem jejího výboru. V roce 1992 mu byl in memoriam udělen Řád Tomáše Garrigua Masaryka III. stupně.

Dílo 

 Politická historie lihu; 1932, nakladatelství Františka Borového
 Záznamy ze starých deníků; 1985, nakladatelství Index
 Knihy a osudy; 1991, nakladatelství Atlantis. 1991. ISBN 80-7108-015-2

V Památníku národního písemnictví se nachází jeho pozůstalost, jež obsahuje i nepublikované vzpomínky na léta 1938–1945.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 1955 – Julius Firt ředitelem československého vysílání RFE

Českoslovenští politici české národnosti
Poslanci československého Národního shromáždění
Členové České strany národně sociální
Osobnosti československého odboje během druhé světové války
Osobnosti československého protikomunistického odboje
Čeští nakladatelé
Čeští novináři
Spisovatelé píšící česky
Lidé Svobodné Evropy
Čeští emigranti a exulanti
Nositelé Řádu Tomáše Garrigua Masaryka
Narození v roce 1897
Narození 17. listopadu
Narození v Sedlčanech
Úmrtí v roce 1979
Úmrtí 27. května
Úmrtí v Mnichově
Muži
Talin

Talin může být:

 Talin (protein) – bílkovina

geografie
 Tallinn – varianta českého označení estonského hlavního města
 Talin (město) – město v arménské provincii Aragacotn
 Talin (Írán) – vesnice v íránské provincii Západní Ázerbájdžán

Rozcestníky - místopisné jméno
Kunda (město v Estonsku)

Kunda je malé přístavní město v severoestonském kraji Lääne-Virumaa. Leží převážně na levém břehu stejnojmenné řeky, asi 2 km od jejího ústí do Finského zálivu přibližně 100 km východně od Tallinnu. Má kolem tří tisíce obyvatel a rozlohu 9,85 km². Administrativně spadá pod samosprávnou obec Viru-Nigula.

Historie 
Podle archeologických nálezů byla oblast dnešního města osídlena již v 7. tisíciletí před naším letopočtem tzv. kundskou kulturou. Při vykopávkách na vyvýšenině Lammasmägi bylo nalezeno přes 3800 předmětů, zejména kamenných a kostních hrotů šípů a harpun, kamenných seker a pěstních klínů. Stylizovaný obraz těchto nálezů se dostal též do znaku města.

První písemná zmínka o Kundě pochází z roku 1241. Významnou se však stala až díky přístavu, postavenému v 19. století. Od roku 1870 také jihovýchodně od centra města funguje největší estonská cementárna. K výrobě cementu se používá vápencový slín, vápenec a jíl těžený v okolí města. Cementárnu vlastní firma Kunda Nordic Tsement, součást nadnárodního koncernu HeidelbergCement; výroba v roce 2006 byla 943 tisíc tun.

V roce 1893 byla na řece východně od centra města postavena první vodní elektrárna v celé severní Evropě (Kunda hudroelektrijaam).

Současnost 
Kunda je spojena železnicí s krajským městem Rakvere na hlavní trati Tallinn–Narva zhruba 18 km jihozápadně. Trať slouží jen pro nákladní dopravu, především pro potřeby cementárny. Provozovatelem trati je společnost Kunda Trans.
V roce 2004 na pravém břehu Kundy začala (i s pomocí českých specialistů) výstavba celulózky Estonian Cell s výrobou termomechanické buničiny, nájezd výroby (140 tisíc tun ročně) v roce 2006.

Počet obyvatel od roku 1989 klesá; etničtí Rusové tvoří zhruba třetinu. V městečku je hotel (nižší kategorie), několik restaurací a dva supermarkety (řetězec Konsum). Je zde také muzeum cementu ve staré kancelářské budově cementárny.

Významní rodáci 
 Argo Aadli (* 1980) – herec
 Ernst Öpik (1893–1985) – astronom
 Knudåge Riisager (1897–1974) – dánský skladatel

Partnerská města 
  Söderhamn, Švédsko (od 1994)
  Seinäjoki, Finsko (od 1995)
  Gdynia, Polsko (od 2001)
  Brocēni, Lotyšsko (od 2001)

Galerie

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 www.kunda.ee – oficiální stránky města (estonsky, anglicky, rusky)
 
 Kunda a Kundodeník – zápisník českých cestovatelů

 
Přístavní města v Estonsku
Přístavní města Baltského moře
Lääne-Virumaa
Madridská hymna

Hymna Madridského autonomního společenství, jednoho ze španělských autonomních společenství, je píseň Himno de Madrid.

Himno de Madrid 
Yo estaba en el medio:
Giraban las otras en corro,
Y yo era el centro.
Ya el corro se rompe,
Ya se hacen Estado los pueblos,
Y aquí de vacío girando
Sola me quedo.
Cada cual quiere ser cada una:
No voy a ser menos:
¡Madrid, uno, libre, redondo,
Autónomo, entero!
Mire el sujeto
Las vueltas que da el mundo
Para estarse quieto.
 
Yo tengo mi cuerpo:
Un triángulo roto en el mapa
Por ley o decreto
Entre Ávila y Guadalajara,
Segovia y Toledo:
Provincia de toda provincia,
Flor del desierto.
Somosierra me guarda del Norte y
Guadarrama con Gredos;
Jarama y Henares al Tajo
Se llevan el resto.
Y a costa de esto,
Yo soy el Ente Autónomo último,
El puro y sincero.
Viva mi dueño,
Que, sólo por ser algo,
Soy madrileño!
 
Y en medio del medio,
Capital de la esencia y potencia,
Garajes, museos,
Estadios, semáforos, bancos,
Y vivan los muertos:
¡Madrid, Metrópoli, ideal
Del Dios del Progreso!
Lo que pasa por ahí, todo pasa
En mí, y por eso
Funcionarios en mí y proletarios
Y números, almas y masas
Caen por su peso;
Y yo soy todos y nadie,
Político ensueño.
Y ése es mi anhelo,
Que por algo se dice:
De Madrid, al cielo.

Odkazy

Související články 
 Vlajka Madridského autonomního společenství 
 Znak Madridského autonomního společenství

Hymna
Madridské autonomní společenství
Madridské autonomní společenství
Španělská hudba
Kunda

Kunda může být:

 synonymum pro slovo píča, resp. vulva

v geografii
 Kunda (město v Estonsku) – město v Estonsku
 Kunda (vesnice v Estonsku) – vesnice v Estonsku
 Kunda (řeka) – estonská řeka
 Kundský záliv () – záliv na estonském pobřeží Finského zálivu v Baltském moři
 Kunda (Indie) – město v Indii, ve státě Uttarpradéš ()
 Kunda (Myanmar) – vesnice v Myanmaru
 Khunda – vesnice v Pákistánu
 Kunda (etnikum) – etnikum žijící na hranicích Zimbabwe
 Kalai Kunda nebo též Kalaikunda – letiště v indickém státě Západní Bengálsko ()
 Kunda – čínské letiště u Šanghaje; za čínsko-japonské války (1937–1945) bylo jedním z hlavních japonských letišť v oblasti.
 PA-61 Kunda – soukromé letiště v Pensylvánii

v kultuře
 Havan kunda (havana kuṇḍa – हवन कुण्ड) – v hinduismu rituální vykuřovací ohniště, kde se provádí obřad Agnihótra (Hóma)
 Touré Kunda – senegalská hudební skupina
 Jobarteh Kunda – afrokaribská hudební skupina
 Kunda Mountain – kniha Betsy Fosterové

příjmení osob
 Ziva Kunda – profesorka sociální psychologie na University of Waterloo
 George Kunda (1956–2012) – zambijský právník a politik, viceprezident Zambie v letech 2008–2011
 Chris Kunda – americký hráč baseballu, v roce 2006 hrál za tým New York Yankees
 Lezli Rubin-Kunda – izraelský umělec, performer
 Stanislav Kunda – slovenský psychiatr

jazyky 
 Kunda (jazyk) – jazyk používaný v Zimbabwe, Zambii a Mosambiku
 Kunda (dialekt) – dialekt budzaštiny, jazyka používaného v Demokratické republice Kongo

Externí odkazy 
 
 

Rozcestníky - příjmení
Galicijská hymna

Hymna Galicie, jednoho ze španělských autonomních společenství, je píseň Queixumes dos Pinos.

Autorem textu je Eduardo Pondal, hudbu složil Pascual Veiga.

Slova 

Qué din os rumorosos
na costa verdecente
ao raio transparente
do prácido luar?
Qué din as altas copas
de escuro arume arpado
co seu ben compasado
monótono fungar?

Do teu verdor cinguido
e de benignos astros
confín dos verdes castros
e valeroso chan,
non des a esquecemento
da inxuria o rudo encono;
desperta do teu sono
fogar de Breogán.

Os bos e xenerosos
a nosa voz entenden
e con arroubo atenden
o noso ronco son,
mais sóo os iñorantes
e féridos e duros,
imbéciles e escuros
non nos entenden, non.

Os tempos son chegados
dos bardos das edades
que as vosas vaguedades
cumprido fin terán;
pois, donde quer, xigante
a nosa voz pregoa
a redenzón da boa
nazón de Breogán.

Odkazy

Související články 
 Galicijská vlajka
 Galicijský znak

Externí odkazy 
 

Hymna
Galicie
Galicie
Španělská hudba
369 př. n. l.



Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés II. (404 – 359 př. n. l.)
 Egypt – Nachtnebef (380 – 362 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Datames (380 – 362 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II. (370 – 309 př. n. l.) a Agésiláos II. (399 – 360 př. n. l.)
 Athény – Dyscinitus (370 – 369 př. n. l.) » Lysistratus (369 – 368 př. n. l.)
 Makedonie – Alexandr II. (370 – 368 př. n. l.)
 Epirus – Neoptolemus I. (370 – 357 př. n. l.) a Arybbas (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cotys I. (384 – 359 př. n. l.)
 Římská republika – tribunové Q. Servilius Fidenas, C. Veturius Crassus Cicurinus, A. Cornelius Cossus, M. Cornelius Maluginensis, Q. Quinctius Cincinnatus a M. Fabius Ambustus (369 př. n. l.)
 Syrakusy – Dionysius I. (405 – 367 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III. (375 – 344 př. n. l.)

Externí odkazy 
 

4. století př. n. l.
368 př. n. l.



Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés II.  (404 – 359 př. n. l.)
 Egypt – Nachtnebef  (380 – 362 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon  (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Datames  (380 – 362 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas  (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II.  (370 – 309 př. n. l.) a Agésiláos II.  (399 – 360 př. n. l.)
 Athény – Lysistratus  (369 – 368 př. n. l.) » Nausigenes  (368 – 367 př. n. l.)
 Makedonie – Alexandr II.  (370 – 368 př. n. l.) » Perdikkás III.  (368 – 359 př. n. l.)
 Epirus – Neoptolemus I.  (370 – 357 př. n. l.) a Arybbas  (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cotys I.  (384 – 359 př. n. l.)
 Římská republika – tribunové Ser. Cornelius Maluginensis, Ser. Sulpicius Praetextatus, Sp. Servilius Structus, T. Quinctius Cincinnatus Capitolinus, L. Papirius Crassus a L. Veturius Crassus Cicurinus (368 př. n. l.)
 Syrakusy – Dionysius I.  (405 – 367 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III.  (375 – 344 př. n. l.)

4. století př. n. l.
367 př. n. l.



Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés II. (404 – 359 př. n. l.)
 Egypt – Nachtnebef (380 – 362 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Datames (380 – 362 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II. (370 – 309 př. n. l.) a Agésiláos II. (399 – 360 př. n. l.)
 Athény – Nausigenes (368 – 367 př. n. l.) » Polyzelus (367 – 366 př. n. l.)
 Makedonie – Perdikkás III. (368 – 359 př. n. l.)
 Epirus – Neoptolemus I. (370 – 357 př. n. l.) a Arybbas (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cotys I. (384 – 359 př. n. l.)
 Římská republika – tribunové A. Cornelius Cossus, M. Cornelius Maluginensis, M. Geganius Macerinus, P. Manlius Capitolinus, L. Veturius Crassus Cicurinus a P. Valerius Potitus Poplicola (367 př. n. l.)
 Syrakusy – Dionysius I. (405 – 367 př. n. l.) » Dionysius II. (367 – 357 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III. (375 – 344 př. n. l.)

Externí odkazy 
 

4. století př. n. l.
366 př. n. l.



Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés II.  (404 – 359 př. n. l.)
 Egypt – Nachtnebef  (380 – 362 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon  (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Datames  (380 – 362 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas  (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II.  (370 – 309 př. n. l.) a Agésiláos II.  (399 – 360 př. n. l.)
 Athény – Polyzelus  (367 – 366 př. n. l.) » Ciphisodorus  (366 – 365 př. n. l.)
 Makedonie – Perdikkás III.  (368 – 359 př. n. l.)
 Epirus – Neoptolemus I.  (370 – 357 př. n. l.) a Arybbas  (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cotys I.  (384 – 359 př. n. l.)
 Římská republika – konzulové L. Aemilius Mamercinus a L. Sextius Sextinus Lateranus (367 př. n. l.)
 Syrakusy – Dionysius II.  (367 – 357 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III.  (375 – 344 př. n. l.)

4. století př. n. l.
365 př. n. l.



Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés II. (404–359 př. n. l.)
 Egypt – Nachtnebef (380–362 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon (389–349 př. n. l.)
 Kappadokie – Datames (380–362 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas (376–326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II. (370–309 př. n. l.) a Agésiláos II. (399–360 př. n. l.)
 Athény – Ciphisodorus (366–365 př. n. l.) » Chion (365–364 př. n. l.)
 Makedonie – Perdikkás III. (368–359 př. n. l.)
 Epirus – Neoptolemus I. (370–357 př. n. l.) a Arybbas (373–343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cotys I. (384–359 př. n. l.)
 Římská republika – konzulové L. Genucius Aventinensis a Q. Servilius Ahala (365 př. n. l.)
 Syrakusy – Dionysius II. (367–357 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III. (375–344 př. n. l.)

Externí odkazy 
 

4. století př. n. l.
Perská říše

Perská říše je pojmenování pro různé historické státní útvary v oblasti Peršany obývané Persie, dnešního Íránu. Název pochází z řeckého názvu Persis, staropersky Pársa, název oblasti dnes zvané Fárs.

Perská říše primárně označuje starověkou Achaimenovskou říši (550–330 př. n. l.). Z evropského pohledu je tradičně známá jako orientální despocie, které se slabší Řecko dokázalo v řecko-perských válkách v 5. století př. n. l. ubránit. Nakonec byla říše ve 4. století př. n. l. ovládnuta makedonským vojevůdcem Alexandrem Velikým.

Jako Novoperská říše se pak nazývá Sásánovská říše (224 n. l. – 651). Naopak se tak neoznačuje relativně krátké období Seleukovské říše vzniklé z rozpadu Alexandrova dědictví, ani následná Parthská říše po staletí ovládaná Peršanům příbuznými Parthy.

Kromě těchto klasických starověkých říší se název perská říše používá i pro další, pozdější státy na území dnešního Íránu.

Perské říše 
  Achaimenovská říše (550–330 př. n. l.), tj. původní Perská říše
 Parthská říše (247 př. n. l. – 224 n. l.), též Arsakovská říše, obvykle nebývá označována jako perská
  Sásánovská říše (224–651), též zvaná „Novoperská říše“

Následující historická období Íránu 
  Dynastie Safíovců (1501–1736)
  Dynastie Afšárovců (1736–1796)
  Dynastie Zandovců (1750–1794)
  Dynastie Kádžárovců (1785–1925)
  Dynastie Pahlaví (1925–1979)

Pojem 
Termín perská říše staří Peršané pro svůj stát nikdy nepoužívali. Za Achaimenovců oficiální pojmenování říše neexistovalo vůbec a perští vyslanci se uchylovali k opisům typu „země náležející králi“, jak o tom svědčí spartsko-perská smlouva z let 412/411 př. n. l., dochovaná u Thúkydida. Oficiální označení říše nebylo v té době nutné, protože moc perských vládců neměla na Středním východě, ani ve Středomoří konkurenta.

Jednotící název státu byl prvně zaveden až za novoperské říše ve 3. století n. l., kdy se monarchie potřebovala vymezit vůči svému římskému protějšku ve Středomoří. Tak vznikl zcela nový termín Érán šahr (říše Árjů), jenž svými etnickými i náboženskými konotacemi dobře vyhovoval vládnoucímu rodu Sásánovců. V titulatuře králů na mincích a nápisech se objevila dualistická formule král králů Éránu a Anéránu (tj. Neíránu), nahrazující dosavadní jednoduchý titul král králů, popř. velký král. V pozdní fázi sásánovské epochy lze v panovnické titulatuře zaznamenat sílící tendence k univerzalismu (pán a král celé země apod.).

Externí odkazy 
 
 
 
 Staré národy | civilizace - Achaimenovská Persie

Starověká Persie
Zaniklé státy Asie
Zaniklé státy Afriky
Dukkha

Dukkha (pálí), duḥkha (दुःख - sanskrt) se skládá ze dvou slov, duḥ = obtíž, nesnáz + kha = snést, vydržet, zvládnout. Tedy překlad může být strast, nepříjemnost, neuspokojivost, neklid ve významu nepohodlí, frustrace a nesouladu se skutečností.

Do češtiny bývá výraz dukkha nejčastěji překládán jako „utrpení“, což však bývá kritizováno jako zavádějící, protože v buddhistickém pojetí jsou dukkha i příjemné zkušenosti. Jako vhodnější překlady jsou navrhovány „neuspokojivost“ nebo „náchylnost k utrpení“. Obdobný překladový problém existuje také v jiných evropských jazycích.

Jedná se o jeden z ústředních pojmů buddhismu tvořící základní kámen čtyř ušlechtilých pravd (arija sačča). Dukkha je také jednou ze tří základních charakteristik veškeré existence, zbylé dvě jsou pomíjivost (aničča) a ne-já (anattá). Nevztahuje se pouze na nirvánu, která jako jediná nepomíjí.

Podle Buddhova učení zrození (džáti) je strastné, tak i stáří a rozklad (džará), nemoc (vjádhi), smrt (marana), odloučení od milovaného a nezískání toho, po čem toužíme. Zkrátka, pět složek (khand) ulpívání je strastných.

Smyslová vnímání nás ovlivňují natolik, že věříme v existenci „JÁ“ (viz anattá). Čím víc ulpíváme na této iluzi, tím větší nakonec bude naše utrpení.

Ulpívání na smyslových objektech a neznalost nebo nevědomost (avidždžá) ohledně jejich nestálosti (aničča) tvoří základ příčiny strasti (dukha), která se manifestuje jako žádostivost (tanhá).

Buddhismus nepopírá existenci šťastných okamžiků v lidském životě, ale tvrdí, že vzhledem k jejich pomíjivosti i ony vedou ke strasti a jsou proto neuspokojivé. Na obviňování z pesimismu odpovídají buddhisté tím, že tento poznatek je ve skutečnosti osvobozující. Pokud je doopravdy vše pomíjivé a neuspokojivé, znamená to, že není třeba na ničem lpět a po ničem toužit a je možné se od všech těchto věcí odpoutat a věnovat se dosažení nirvány.

Rozlišují se tři typy strasti (dukkha):
 Utrpení mysli a těla v běžném slova smyslu, tedy bolest, nepohodlí atd.
 Útisk složek (khand) následkem neustálého vznikání a zanikání chvilkového okamžiku existence.
 Strastiplnost zapříčiněná změnou, nebo pomíjivostí.

(pozn.: pojmy jsou uváděny v pálí, není-li uvedeno jinak)

Reference 

Pálijské buddhistické pojmy
Kampanologie

Kampanologie (z latinského campana – zvon) je věda o zvonech. Zabývá se vznikem, vývojem, výzdobou, funkcí a akustikou zvonů, metodami jejich výroby a ladění a způsoby, jak na ně hrát. V praxi se tento termín používá spíše v souvislosti s prací s relativně velkými věžními zvony, než menšími soustavami např. ručních zvonků. Někdy bývá přiřazována k pomocným vědám historickým.

Související články 
 Dějiny zvonařství
 Výroba zvonů

Literatura 
 Flodr, Miroslav, Technologie středověkého zvonařství. Brno, Univerzita Jana Evangelisty Purkyně 1983
 Chvátal, Tomáš, Pokus o sondu do činnosti zvonařské dílny v období gotiky. (Rozbor radničních účtů města Zhořelce z roku 1377). Ústecký sborník historický 2001, s. 249-260
 Chvátal, Tomáš – Krčmář, Luděk, Obrazy z dějin českého zvonařství. Rekviziční fotografie z první světové války ze sbírek Západočeského muzea v Plzni. Domažlice, Nakladatelství Českého lesa 2006
 Jančarová, Markéta, Kampanologický průzkum v okrese Opava. (Zpráva o provedeném institucionálním výzkumu). Sborník Státního památkového ústavu v Ostravě 2001 (vydáno 2002)
 kol. autorů, Zvony Českomoravské vysočiny. (Sborník statí), Brno, Vysoké učení technické v Brně 2002
 Zvony a zvonařství. Praha, Národní technické muzeum 2002
 Kybalová, Ludmila – Lunga, Radek – Vácha, Petr, Pražské zvony. 2. vyd. Praha, Rybka Publishers 2005
 Mlčák, Leoš – Šrámek, Pavel, K dílu opavských renesančních zvonařů. Časopis Slezského zemského muzea 49, 2000, č. 3, s. 232-246
 Mlčák, Leoš, Heraldická a sfragistická výzdoba gotických a renesančních zvonů na severní Moravě a ve Slezsku. Časopis Slezského zemského muzea 50, 2001, č. 1, s. 1-7
 Mlčák, Leoš, Zvony na Šumpersku a Jesenicku. Olomouc, Národní památkový ústav, územně-odborné pracoviště v Olomouci 2004. (Katalog zvonů)
 Švihálek, Milan, Jak se rodí zvony. Brno, Jota 1997
 Sagatelian, Fedor, Zvony v Dejvicku. Brno, Jota 2002

Externí odkazy 
 
 
 O pomocných vědách historických

Teorie a techniky nástrojové hry
Hudební terminologie
Zvonařství
Pomocné vědy historické
Polyténní chromozom

Polyténní chromozomy, resp. obří chromozomy jsou chromozomy, u nichž došlo k namnožení chromatid bez jejich následného rozpadu na jednotlivé jednochromatidové chromozomy. Výsledkem jsou neobvykle veliké a snadno pozorovatelné chromozomy, které jsou vděčným objektem pro pozorování ve středoškolských a vysokoškolských biologických praktikách, na nichž se studenti učí připravovat preparáty, pozorovat je a kreslit podle nich.

Polyténní chromozomy lze nalézt ve slinných žlázách hmyzu. Vznikají zde proto, aby se zvýšením počtu kopií genů na nich se nacházejících urychlil proces transkripce a translace a tím pádem i zvýšila produkce žlázy. Dalšími objekty, u nichž byly tyto typy chromozomů pozorovány, jsou protista, rostliny a savci.

Externí odkazy 
 

Cytogenetika
Chromozomy
Ronov (Ralská pahorkatina)

Ronov (552 metrů, ) je výrazný čedičový vrch kuželovitého tvaru na západním okraji Ralské pahorkatiny. Nachází se asi jedenáct kilometrů jihozápadně od České Lípy mezi Blíževedly, Kravaři a Stvolínkami.

Ubočí a vrchol kopce jsou chráněny jako stejnojmenná přírodní památka s kamennými moři a suťovými lesy. Na vrcholu stojí zřícenina hradu Ronov.

Přírodní poměry 
Z geologického hlediska Ronov představuje přívodní sopouch čedičové horniny nefelinického bazanitu, vypreparovaný zvětráváním z okolních hornin. Na příkrých srázech kopce se místy objevují plošně rozsáhlé suťové proudy prorostlé javořinou, většinou jsou však svahy pokryty dubohabrovým lesem.

V geomorfologickém členění Česka je vrch součástí Ralské pahorkatiny, podcelku Dokeská pahorkatina a okrsku Polomené hory.

Na vrchu roste početná populace lilie zlatohlavé a vzácný keř skalník celokrajný. Ze vzácnějších druhů živočichů se na kopci vyskytují střevlík Leistus montanus, žížala Allobophorael nebo užovka hladká.

Ochrana přírody 
Přírodní památku Ronov vyhlásila Správa CHKO Kokořínsko dne 8. května 1995. Chráněné území je součástí chráněné krajinné oblasti Kokořínsko – Máchův kraj a nachází se na území evropsky významné lokality Ronov – Vlhošť. Rozloha přírodní památky je 8,97 hektaru a nachází se v nadmořské výšce 440–552 metrů.

Přístup 
Na vrchol vede odbočka z červeně značené turistické trasy ze Stvolínek do Blíževedel. Východní stranu kopce navíc obtáčí zeleně značená trasa z Kravař k osadě Stranné u Blíževedel. Nejbližší železniční zastávkou, vzdálenou od úpatí asi 1,2 kilometru, jsou Kravaře na železniční trati Lovosice – Česká Lípa.

Fotogalerie

Odkazy

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 

Hory a kopce v Dokeské pahorkatině
Hory a kopce v okrese Česká Lípa
Kopce pod 1000 metrů v Česku
Přírodní památky v okrese Česká Lípa
Chráněná území v Dokeské pahorkatině
Chráněná území v Česku vyhlášená roku 1995
Lesy v okrese Česká Lípa
Lesy v Dokeské pahorkatině
Přírodní lesy v Česku
Kamenná moře
CHKO Kokořínsko – Máchův kraj
Blíževedly
Kravaře (okres Česká Lípa)
Stvolínky
Ručníkový den

Ručníkový den (anglicky Towel Day) je neformální svátek připomínající spisovatele Douglase Adamse a jeho dílo. Během svátku, který připadá každoročně na 25. května, nosí fanoušci Douglase Adamse a jeho díla s sebou všude viditelně ručník. Ručníkový den je odkazem na Adamsovo stěžejní dílo Stopařův průvodce po Galaxii, ve kterém je ručník označen za nejpotřebnější věc, kterou u sebe může mezihvězdný stopař mít.

Poprvé se svátek uskutečnil dva týdny po Adamsově smrti v roce 2001, posléze se z něj stala pravidelná akce. Svou tradici má ručníkový den i v Česku: pravidelně se pořádají srazy v Praze a Brně.

Reference

Externí odkazy 
 
 Stránka věnovaná Ručníkovému dni (anglicky)
 Facebooková stránka seskupující fanoušky Ručníkového dne
 Fórum o ručníkovém dnu na serveru Okoun
 Fórum o ručníkovém dnu na serveru Lopuch

Stopařův průvodce po Galaxii
Mezinárodní svátky
25. květen
Vzniklo 2001

es:Douglas Adams#El día de la toalla
Kopulace

Kopulace je pohlavní akt, který u mnohobuněčných živočichů spočívá v bezprostředním kontaktu dvou jedinců vedoucímu k oplodnění. Odvozené adjektivum je kopulační (nikoli kopulativní). Kopulace je biologický termín; u člověka se tento akt označuje spíše jako soulož (koitus, pareunie).

Kopulace u prvoků (známá u bičíkovců, kořenonožců a výtrusovců) spočívá ve splynutí dvou jedinců, kteří jsou zároveň i gametami.

Kopulací se také nazývá akt pohlavního spojení dvou jedinců vlivem sexuálního pudu. Takový akt nemusí vést k oplodnění, jeho význam může spočívat v uspokojení tohoto pudu. Takové chování, oproti ustáleným názorům, může být hromadnou záležitostí nejen u lidí, ale také u vyšších druhů zvířat, rovněž i stejného pohlaví. Příkladem zvířat, u kterých se objevuje toto hromadné sexuální chování, jehož významem je udržování vzájemných vztahů a dosahování uspokojení, jsou šimpanzi bonobo.

Kopulace je u většiny živočichů předcházena více nebo méně složitým rituálem zahrnujícím signály pachové, zvukové a zrakové. U některých druhů dochází ke kopulaci pouze v části roku, v období říje, kdy organismy samců i samic vytvářejí potřebné hormony.

Kopulace má občas velmi rychlý průběh. U některých pavouků je rychlé jednání samce zapříčiněno faktem, že samice po ukončení kopulace samce sní. U kudlanek je požírání samce časté, občas se mu však podaří utéci.

Související články 
 Pohlavní styk
 Lidské sexuální chování
 Zvířecí sexuální chování
 Rozmnožování
 Sexuologie
 Sexuální vzrušení
 Lidský sexuální reakční cyklus

Externí odkazy 
 

Pohlavní rozmnožování
Sedna

Sedna je inuitská bohyně moře a matka všech živých tvorů. Podle legendy má ruce s osekanými prsty připomínající tulení ploutve. S tuleni prý také žije v hlubinách. Uctívána je především rybáři.

Externí odkazy 
 
 Legenda o Sedně

Inuitská mytologie
Přirozenost

Přirozenost (řecky fysis, lat. natura, srov. s českým nátura) je podstata, trvalá struktura jsoucna, pokud je základem či pevnou součástí jeho chování.

Tento pochází z aristotelské filozofie (spolu s techné) a tvoří jeden ze základů filozofické antropologie. Původně však termín pochází z presókratického myšlení autorů jako Hérakleitos, Démokritos nebo Empedoklés. První výskyt je v Homérově Odyssei, když bůh Hermés vytrhává ze země rostlinu a ukazuje Odysseovi její kořen a popisuje jeho účinek, tak je použito výrazu fysis.
Autoři jako Johannes Scotus Eriugena či Baruch Spinoza později rozlišují natura naturata (příroda/přirozenost stvořená) a natura naturans (příroda/přirozenost tvořící), jíž je bůh.

Přirozenost v teologii

Christologická kontroverze 
Pojem přirozenosti byl klíčovým také v teologických debatách 4. a 5. století, kdy se církev a teologové zabývali osobou Ježíše Krista. Chalkedonský koncil se v tomto sporu vyslovil v tom smyslu, že Ježíš Kristus byl zároveň Bůh i člověk, tedy že se v osobě Ježíše z Nazareta spojila božská přirozenost s přirozeností lidskou (viz hypostatická unie).

Přirozenost a milost 
Člověk je podle křesťanské teologie schopen přijmout Boží sebesdílení a sebedarování, to je jednou z hlavních vlastností jeho přirozenosti. Středověká filozofie pak tuto zásadu vyjadřuje ve rčení: gratia supponit naturam (milost předpokládá přirozenost) – člověk není schopen přijmout boží sdělení či dar, pokud k tomu není disponován.

Přirozenost u Karla Rahnera 
Pojem přirozenosti je také důležitým v teologii Karla Rahnera. U něj je přirozenost základní charakteristikou vlastní člověku; vyznačuje se především otevřeností vůči transcendenci. V této otevřenosti je člověk schopen sdílet Boha ve svobodné milosti.

Související články 
 Chalkedonský koncil
 Hypostatická unie
 Ježíš Kristus
 Christologie
 Jsoucno
 Nadpřirozenost

Externí odkazy 
 

Filozofické pojmy
Teologie
Modus vivendi

Modus vivendi (latinsky doslova způsob života) je v mezinárodním právu dohoda mezi dvěma státními subjekty, která má být v budoucnu stvrzena definitivní mezinárodní smlouvou.

V přeneseném smyslu slova označuje tento výraz způsob soužití, jenž není založen na právním podkladě, ale na realitě společného života či práce. Např. soužití muže a ženy mimo tradiční manželství (bez svatby).

Příklady 
V českých dějinách je příkladem takového modu vivendi úmluva mezi československou vládou a Svatým stolcem z ledna 1928.

Poté, co Kuvajt v roce 1961 vyhlásil samostatnost, Irák prohlašoval, že Kuvajt stále zůstává součástí iráckého území. Teprve po britské intervenci Irák svých územních požadavků vůči Kuvajtu zanechal a formálně nezávislost Kuvajtu uznal. Tím došlo ke vzniku modu vivendi.

Odkazy

Související články 
 Mezinárodní právo
 Mezinárodní smlouva
 Konkordát

Externí odkazy 
 

Mezinárodní právo
364 př. n. l.



Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés II. (404 – 359 př. n. l.)
 Egypt – Nachtnebef (380 – 362 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Datames (380 – 362 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II. (370 – 309 př. n. l.) a Agésiláos II. (399 – 360 př. n. l.)
 Athény – Chion (365 – 364 př. n. l.) » Timocrates (364 – 363 př. n. l.)
 Makedonie – Perdikkás III. (368 – 359 př. n. l.)
 Epirus – Neoptolemus I. (370 – 357 př. n. l.) a Arybbas (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cotys I. (384 – 359 př. n. l.)
 Římská republika – konzulové C. Sulpicius Peticus a C. Licinius Calvus (364 př. n. l.)
 Syrakusy – Dionysius II. (367 – 357 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III. (375 – 344 př. n. l.)

Externí odkazy 
 

4. století př. n. l.
363 př. n. l.



Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés II. (404 – 359 př. n. l.)
 Egypt – Nachtnebef (380 – 362 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Datames (380 – 362 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II. (370 – 309 př. n. l.) a Agésiláos II. (399 – 360 př. n. l.)
 Athény – Timocrates (364 – 363 př. n. l.) » Charicleides (363 – 362 př. n. l.)
 Makedonie – Perdikkás III. (368 – 359 př. n. l.)
 Epirus – Neoptolemus I. (370 – 357 př. n. l.) a Arybbas (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cotys I. (384 – 359 př. n. l.)
 Římská republika – konzulové Cn. Genucius Aventinensis a L. Aemilius Mamercinus (363 př. n. l.)
 Syrakusy – Dionysius II. (367 – 357 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III. (375 – 344 př. n. l.)

Externí odkazy 
 

4. století př. n. l.
362 př. n. l.



Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés II. (404 – 359 př. n. l.)
 Egypt – Nachtnebef (380 – 362 př. n. l.) » Džedhor (362 – 360 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Datames (380 – 362 př. n. l.) » Ariamnes (362 – 350 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II. (370 – 309 př. n. l.) a Agésiláos II. (399 – 360 př. n. l.)
 Athény – Charicleides (363 – 362 př. n. l.) » Molon (362 – 361 př. n. l.)
 Makedonie – Perdikkás III. (368 – 359 př. n. l.)
 Epirus – Neoptolemus I. (370 – 357 př. n. l.) a Arybbas (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cotys I. (384 – 359 př. n. l.)
 Římská republika – konzulové Q. Servilius Ahala a L. Genucius Aventinensis (362 př. n. l.)
 Syrakusy – Dionysius II. (367 – 357 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III. (375 – 344 př. n. l.)

Externí odkazy 
 

4. století př. n. l.
361 př. n. l.



Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés II. (404 – 359 př. n. l.)
 Egypt – Džedhor (362 – 360 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Ariamnes (362 – 350 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II. (370 – 309 př. n. l.) a Agésiláos II. (399 – 360 př. n. l.)
 Athény – Molon (362 – 361 př. n. l.) » Nicophemus (361 – 360 př. n. l.)
 Makedonie – Perdikkás III. (368 – 359 př. n. l.)
 Epirus – Neoptolemus I. (370 – 357 př. n. l.) a Arybbas (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cotys I. (384 – 359 př. n. l.)
 Římská republika – konzulové Gaius Licinius Stolo a C. Sulpicius Peticus (361 př. n. l.)
 Syrakusy – Dionysius II. (367 – 357 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III. (375 – 344 př. n. l.)

Externí odkazy 
 

4. století př. n. l.
360 př. n. l.



Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés II.  (404 – 359 př. n. l.)
 Egypt – Džedhor  (362 – 360 př. n. l.) » Nachthareheb  (360 – 342 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon  (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Ariamnes  (362 – 350 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas  (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II.  (370 – 309 př. n. l.) a Agésiláos II.  (399 – 360 př. n. l.) » Archidámos III.  (360 – 338 př. n. l.)
 Athény – Nicophemus  (361 – 360 př. n. l.) » Callimides  (360 – 359 př. n. l.)
 Makedonie – Perdikkás III.  (368 – 359 př. n. l.)
 Epirus – Neoptolemus I.  (370 – 357 př. n. l.) a Arybbas  (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cotys I.  (384 – 359 př. n. l.)
 Římská republika – konzulové Marcus Fabius Ambustus a C. Poetelius Libo Visolus (360 př. n. l.)
 Syrakusy – Dionysius II.  (367 – 357 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III.  (375 – 344 př. n. l.)

4. století př. n. l.
359 př. n. l.



Úmrtí 
 Artaxerxés II., perský král

Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés II.  (404 – 359 př. n. l.) » Artaxerxés III.  (359 – 338 př. n. l.)
 Egypt – Nachthareheb  (360 – 342 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon  (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Ariamnes  (362 – 350 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas  (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II.  (370 – 309 př. n. l.) a Archidámos III.  (360 – 338 př. n. l.)
 Athény – Callimides  (360 – 359 př. n. l.) » Eucharistus  (359 – 358 př. n. l.)
 Makedonie – Perdikkás III.  (368 – 359 př. n. l.) » Amyntás IV.  (359 př. n. l.) » Filip II.  (359 – 336 př. n. l.)
 Epirus – Neoptolemus I.  (370 – 357 př. n. l.) a Arybbas  (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cotys I.  (384 – 359 př. n. l.) » Cersobleptes  (359 – 341 př. n. l.), Amatokos II.  (359 – 351 př. n. l.) a Berisades  (359 – 352 př. n. l.)
 Římská republika – konzulové Marcus Popillius Laenas a Cn. Manlius Capitolinus Imperiosus (359 př. n. l.)
 Syrakusy – Dionysius II.  (367 – 357 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III.  (375 – 344 př. n. l.)

4. století př. n. l.
358 př. n. l.



Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés III. (359 – 338 př. n. l.)
 Egypt – Nachthareheb (360 – 342 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Ariamnes (362 – 350 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II. (370 – 309 př. n. l.) a Archidámos III. (360 – 338 př. n. l.)
 Athény – Eucharistus (359 – 358 př. n. l.) » Ciphisodotus (358 – 357 př. n. l.)
 Makedonie – Filip II. (359 – 336 př. n. l.)
 Epirus – Neoptolemus I. (370 – 357 př. n. l.) a Arybbas (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cersobleptes (359 – 341 př. n. l.), Amatokos II. (359 – 351 př. n. l.) a Berisades (359 – 352 př. n. l.)
 Římská republika – konzulové Gaius Fabius Ambustus a C. Plautius Proculus (358 př. n. l.)
 Syrakusy – Dionysius II. (367 – 357 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III. (375 – 344 př. n. l.)

Externí odkazy 
 

4. století př. n. l.
357 př. n. l.



Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés III.  (359 – 338 př. n. l.)
 Egypt – Nachthareheb  (360 – 342 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon  (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Ariamnes  (362 – 350 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas  (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II.  (370 – 309 př. n. l.) a Archidámos III.  (360 – 338 př. n. l.)
 Athény – Ciphisodotus  (358 – 357 př. n. l.) » Agathocles  (357 – 356 př. n. l.)
 Makedonie – Filip II.  (359 – 336 př. n. l.)
 Epirus – Neoptolemus I.  (370 – 357 př. n. l.) a Arybbas  (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cersobleptes  (359 – 341 př. n. l.), Amatokos II.  (359 – 351 př. n. l.) a Berisades  (359 – 352 př. n. l.)
 Římská republika – konzulové Gaius Marcius Rutilus a Cn. Manlius Capitolinus Imperiosus (357 př. n. l.)
 Syrakusy – Dionysius II.  (367 – 357 př. n. l.) » Dion  (357 – 354 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III.  (375 – 344 př. n. l.)

4. století př. n. l.
356 př. n. l.



Události 
 Herostratos zapaluje Artemidin chrám v Efesu. Chce tak vstoupit do dějin.

Narození 
 20. červenec – Alexandr Veliký, makedonský král a vojevůdce († 10. června 323 př. n. l.)

Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés III. (359 – 338 př. n. l.)
 Egypt – Nachthareheb (360 – 342 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Ariamnes (362 – 350 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II. (370 – 309 př. n. l.) a Archidámos III. (360 – 338 př. n. l.)
 Athény – Agathocles (357 – 356 př. n. l.) » Elpines (356 – 355 př. n. l.)
 Makedonie – Filip II. (359 – 336 př. n. l.)
 Epirus – Arybbas (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cersobleptes (359 – 341 př. n. l.), Amatokos II. (359 – 351 př. n. l.), Berisades (359 – 352 př. n. l.) a Cetriporis (356 – 351 př. n. l.)
 Římská republika – konzulové Marcus Fabius Ambustus a Marcus Popillius Laenas (356 př. n. l.)
 Syrakusy – Dion (357 – 354 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III. (375 – 344 př. n. l.)

Externí odkazy 
 

 
4. století př. n. l.
355 př. n. l.



Úmrtí 
 ? – Eudoxos z Knidu, řecký astronom, matematik a filozof (* 408 př. n. l.)

Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés III.  (359 – 338 př. n. l.)
 Egypt – Nachthareheb  (360 – 342 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon  (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Ariamnes  (362 – 350 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas  (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II.  (370 – 309 př. n. l.) a Archidámos III.  (360 – 338 př. n. l.)
 Athény – Elpines  (356 – 355 př. n. l.) » Callistratus  (355 – 354 př. n. l.)
 Makedonie – Filip II.  (359 – 336 př. n. l.)
 Epirus – Arybbas  (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cersobleptes  (359 – 341 př. n. l.), Amatokos II.  (359 – 351 př. n. l.), Berisades  (359 – 352 př. n. l.) a Cetriporis  (356 – 351 př. n. l.)
 Římská republika – konzulové C. Sulpicius Peticus a M. Valerius Poplicola (355 př. n. l.)
 Syrakusy – Dion  (357 – 354 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III.  (375 – 344 př. n. l.)

4. století př. n. l.
354 př. n. l.



Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés III.  (359 – 338 př. n. l.)
 Egypt – Nachthareheb  (360 – 342 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon  (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Ariamnes  (362 – 350 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas  (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II.  (370 – 309 př. n. l.) a Archidámos III.  (360 – 338 př. n. l.)
 Athény – Callistratus  (355 – 354 př. n. l.) » Diotemus  (354 – 353 př. n. l.)
 Makedonie – Filip II.  (359 – 336 př. n. l.)
 Epirus – Arybbas  (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cersobleptes  (359 – 341 př. n. l.), Amatokos II.  (359 – 351 př. n. l.), Berisades  (359 – 352 př. n. l.) a Cetriporis  (356 – 351 př. n. l.)
 Římská republika – konzulové Marcus Fabius Ambustus a T. Quinctius Pennus Capitolinus Crispinus (354 př. n. l.)
 Syrakusy – Dion  (357 – 354 př. n. l.) » Calippus  (354 – 352 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III.  (375 – 344 př. n. l.)

4. století př. n. l.
353 př. n. l.



Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés III. (359 – 338 př. n. l.)
 Egypt – Nachthareheb (360 – 342 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Ariamnes (362 – 350 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II. (370 – 309 př. n. l.) a Archidámos III. (360 – 338 př. n. l.)
 Athény – Diotemus (354 – 353 př. n. l.) » Thudemus (353 – 352 př. n. l.)
 Makedonie – Filip II. (359 – 336 př. n. l.)
 Epirus – Arybbas (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cersobleptes (359 – 341 př. n. l.), Amatokos II. (359 – 351 př. n. l.), Berisades (359 – 352 př. n. l.) a Cetriporis (356 – 351 př. n. l.)
 Římská republika – konzulové C. Sulpicius Peticus a M. Valerius Poplicola (353 př. n. l.)
 Syrakusy – Calippus (354 – 352 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III. (375 – 344 př. n. l.)

Externí odkazy 
 

4. století př. n. l.
352 př. n. l.



Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés III.  (359 – 338 př. n. l.)
 Egypt – Nachthareheb  (360 – 342 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon  (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Ariamnes  (362 – 350 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas  (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II.  (370 – 309 př. n. l.) a Archidámos III.  (360 – 338 př. n. l.)
 Athény – Thudemus  (353 – 352 př. n. l.) » Aristodemus  (352 – 351 př. n. l.)
 Makedonie – Filip II.  (359 – 336 př. n. l.)
 Epirus – Arybbas  (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cersobleptes  (359 – 341 př. n. l.), Amatokos II.  (359 – 351 př. n. l.), Berisades  (359 – 352 př. n. l.) a Cetriporis  (356 – 351 př. n. l.)
 Římská republika – konzulové P. Valerius Poplicola a Gaius Marcius Rutilus (352 př. n. l.)
 Syrakusy – Calippus  (354 – 352 př. n. l.) » Hipparinus  (352 – 351 př. n. l.) a Aretaeus  (352 – 350 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III.  (375 – 344 př. n. l.)

4. století př. n. l.
351 př. n. l.



Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés III.  (359 – 338 př. n. l.)
 Egypt – Nachthareheb  (360 – 342 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon  (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Ariamnes  (362 – 350 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas  (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II.  (370 – 309 př. n. l.) a Archidámos III.  (360 – 338 př. n. l.)
 Athény – Aristodemus  (352 – 351 př. n. l.) » Theellus  (351 – 350 př. n. l.)
 Makedonie – Filip II.  (359 – 336 př. n. l.)
 Epirus – Arybbas  (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cersobleptes  (359 – 341 př. n. l.), Amatokos II.  (359 – 351 př. n. l.) » Teres II.  (351 – 342 př. n. l.) a Cetriporis  (356 – 351 př. n. l.)
 Římská republika – konzulové C. Sulpicius Peticus a T. Quinctius Pennus Capitolinus Crispinus (351 př. n. l.)
 Syrakusy – Hipparinus  (352 – 351 př. n. l.) a Aretaeus  (352 – 350 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III.  (375 – 344 př. n. l.)

4. století př. n. l.
350 př. n. l.



Narození 
 ? – Démétrios z Faléru, řecký řečník, filozof a politik († 283 př. n. l.)

Hlavy států 
 Perská říše – Artaxerxés III. (359 – 338 př. n. l.)
 Egypt – Nachthareheb (360 – 342 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon (389 – 349 př. n. l.)
 Kappadokie – Ariamnes (362 – 350 př. n. l.) » Ariarathes I. (350 – 331 př. n. l.)
 Bithýnie – Bas (376 – 326 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés II. (370 – 309 př. n. l.) a Archidámos III. (360 – 338 př. n. l.)
 Athény – Theellus (351 – 350 př. n. l.) » Apollodorus (350 – 349 př. n. l.)
 Makedonie – Filip II. (359 – 336 př. n. l.)
 Epirus – Arybbas (373 – 343 př. n. l.)
 Odryská Thrácie – Cersobleptes (359 – 341 př. n. l.) a Teres II. (351 – 342 př. n. l.)
 Římská republika – konzulové Marcus Popillius Laenas a L. Cornelius Scipio (350 př. n. l.)
 Syrakusy – Aretaeus (352 – 350 př. n. l.) » Nysaeos (350 – 346 př. n. l.)
 Kartágo – Mago III. (375 – 344 př. n. l.)

Externí odkazy 
 

4. století př. n. l.