Grand Prix Itálie 1950

Grand Prix Itálie (XXI Gran Premio d'Italia) byla sedmým závodem sezóny 1950, který se konal 3. září 1950 na okruhu Autodromo Nazionale Monza. Šanci získat titul mistra světa mělo pouze hvězdné F trio z týmu Alfa Romeo, Juan Manuel Fangio, který měl na svém kontě 26 bodů a dvou bodový náskok před druhým Fagiolim. Fangiovi stačilo k zisku titulu dojet na druhém místě, nebo bodovat na třetím, čtvrtém či pátém místě a to za předpokladu, že Farina nezvítězí. Giuseppe Farina utočil na titul ze třetí pozice se čtyřbodovou ztrátou, a k zisku titulu musel zvítězit a doufat, že Fangio nebude lepší než třetí. Paradoxně nejhůře na tom byl druhý muž celkového pořadí Luigi Fagioli, který získal již čtyři druhá místa, a protože pravidla dovolovala započítat pouze čtyři nejlepší výsledky, Fagioli musel zvítězit a spoléhat na to, že Farina nezíská lepší než třetí místo a Fangio páté místo. V tomto ohledu na tom byli Farina a Fangio lépe, oba totiž bodovali pouze třikrát a tak se jim žádný výsledek nebude škrtat.

Oficiální plakát

Průběh závodu

Účastníci 
Startovní listina závodu Formule 1 v italské Monze čítala celkem 27 vozů a patřila k těm vůbec nejdelším. Alfa Romeo přihlásila hned pětici vozů, po boku trojice uchazečů o titul Fangio, Fagioli a Farina se objevil Consalvo Sanesi a Piero Taruffi. Fangio a Farina měli možnost startovat s novým modelem Alfa Romeo 159, vůz částečně vycházel z verze vozu 158, od kterého se výrazně liší především zdokonaleným brzdovým systémem, modifikovanou rozvodovkou a úplně novou zadní nápravou De Dion. Výkon motoru vzrostl na 425 CV při 9300 otáčkách (jednalo se o motor o objemu 1500 cc), jedinou nevýhodou motoru byla jeho nadměrná spotřeba (na 1 litr ujel vůz 0,582 km). Domácí konkurent, Scuderia Ferrari, přivezl na milánský okruh pouze vozy pro Alberta Ascariho a Dorina Serafiniho, který přešel z motocyklů na automobily. Scuderia tak oficiálně představila nové Ferrari 375, které disponovalo vidlicovým 12válcovým motorem s úhlem rozevření 60° a o objemu 4500 cc, první verze motoru měla výkon 330 koní při 7000 otáčkách. Na startu se objevilo ještě soukromé Ferrari 125 Brita Petera Whiteheada a hybridní vůz Ferrari 166 Clemente Biondettiho s motorem Jaguar. Dalším domácím účastníkem byla automobilka Maserati, která již tradičně připravila vozy pro týmy Officine Alfieri Maserati (Franco Rol a Louis Chiron), Enrico Plate (Princ Bira a Toulo de Graffenried), Scuderia Ambrosiana (David Murray) a Scuderia Milano (Felice Bonetto a Franco Comotti). Soukromé Maserati na Monzu přivezl Paul Pietsch, jenž se stal prvním Němcem startující v mistrovství světa formule 1. Značný útlum automobilky Talbot se projevil především v neúčasti továrního týmu, na startu se Talboty prezentovali v menších týmech nebo v rukou soukromníků. Další francouzská automobilka Simca přivezla vozy pro Maurice Trintignanta a Roberta Manzona.

Závod 
Již v kvalifikaci ukázala Alfa Romeo v čem je její síla...výkon, lehkost a ovladatelnost, ale Ferrari se neztratilo a kdo očekával, že bude při své váze (o 120 kg těžší než Alfa) neohrabané a bude těžit spíše z menší spotřeby a menšího počtu zastávek v boxu. Alberto Ascari ztratil pouze dvě desetiny na vítěze kvalifikace Fangia a to ještě jel za horších meteorologických podmínek. Na třetím místě skončil Giuseppe Farina a první řadu zkompletoval Consalvo Sanesi taktéž na Alfě. Luigi Fagioli se kvalifikoval na pátém místě a cesta k titulu se mu mírně zkomplikovala.

Nejlépe odstartoval Farina, před Fangiem a Sanesim, zatímco Ascari na startu zaspal a zařadil se za tuto trojici. Po průjezdu prvním kolem je mladý Ascari již za Farinou na druhém místě, pronásledován čtveřicí Fangio, Sanesi, Taruffi a Fagioli. Oba piloti v čele závodu pomalu kolo za kolem navyšovali náskok před svými pronásledovately i přesto, že Fangio zajel v sedmém kole nejrychlejší kolo. Ve 14 kole se Ascari dostal před Farinu a vedl závod, ale jeho radost trvala pouhá dvě kola, když ho opět vystřídal Farina. Ascari si vychutnal pohár hořkosti až do dna, skvěle rozjetý závod zastavila zlomená zadní náprava. Farina si na čele získal již bezkonkurenční náskok, který nepustil až do cíle.

Díky gestu Serafiniho, mohl Ascari po návratu do boxů pokračovat v závodě. Fangio zastavil v boxech ve 24. kole a jeho Alfa byla definitivně nepojízdná. Vedení týmu povolalo do depa Taruffiho a ten předal vůz Fangiovi, naděje na zisk titulu byla znovu oživena. Fangio se vydal na stíhací jízdu, ale po deseti kolech se z motoru vyvalil bílý kouř a to znamenalo definitivní konec všech nadějí. Farina v 50. kole zajel do boxu ke druhé zastávce a po jejím opuštění měl luxusní náskok jedné a půl minuty na Ascariho. Giuseppe Farina si třetím vítězstvím v sezóně zajistil titul mistra světa.

Výsledky

Závod 
 3. září 1950
 Okruh Monza
 80 kol × 6,3 km – 504 km
 7. Grand Prix
 3. vítězství pro « Giuseppe Farinu » Vyrovnaný rekord
 6. vítězství pro « Alfu Romeo » Nový rekord
 3. vítězství pro « Itálii » Vyrovnaný rekord
 2. vítězství pro vůz se startovním číslem « 10 » Nový rekord
 1. vítězství z  3. místa na startu »

Stupně vítězů

Bodové umístění 
 V závorce body získané v této Grand Prix.

Nejrychlejší kolo 
 Juan Manuel Fangio 2'00"0 180,833 km
 3. nejrychlejší kolo pro « Juana Manuela Fangia »
 6. nejrychlejší kolo pro « Alfu Romeo » Nový rekord
 3. nejrychlejší kolo pro « Argentinu »
 1. nejrychlejší kolo pro vůz se startovním číslem  18 » vyrovnaný rekord

Nekvalifikovali se 
 Felice Bonetto – Maserati

Vedení v závodě 
 « Giuseppe Farina » byl ve vedeni 197 kol nový rekord
 Alberto Ascari » byl ve vedeni 2 kola
 « Alfa Romeo » byla ve vedení 384 kol nový rekord
 Ferrari » bylo ve vedeni 2 kola
 « Itálie » byla ve vedení 207 kol. Nový rekord

Postavení na startu 
 Juan Manuel Fangio 1'58.6 Alfa Romeo
 4. Pole position pro « Juana Manuela Fangia » nový rekord
 6. Pole position pro « Alfu Romeo » (nový rekord)
 4. Pole position pro « Argentinu » (nový rekord)
 1. Pole position pro vůz se startovním číslem 18 »
 6x první řadu získali « Giuseppe Farina » a « Juan Manuel Fangio » (nový rekord)
 1x první řadu získali  Alberto Ascari » a Consalvo Sanesi
 18x první řadu získala « Alfa Romeo » (nový rekord)
 1x první řadu získala  Ferrari »
 12x první řadu získala « Itálie » (nový rekord)
 7x první řadu získala « Argentina »

Startovní listina

Zajímavosti 
 V závodě debutoval Clemente Biondetti, Consalvo Sanesi, Dorino Serafini, Franco Comotti, Gui Mairesse, Henri Louveau, Paul Pietsch a Pierro Taruffi.
 Poprvé představen vůz Alfa Romeo 159, Ferrari 166T a Ferrari 375

Souhrn

Stav MS 
 GP – body získané v této Grand Prix

Externí odkazy 
 

Grand Prix Itálie
Formule 1 v roce 1950
Sport v Itálii v roce 1950