Moldavsko

Moldavsko (, , , ), plným názvem Moldavská republika, je východoevropský vnitrozemský stát ležící mezi Ukrajinou a Rumunskem. Žijí zde přibližně 3 milióny obyvatel. Jeho hlavním městem je Kišiněv (Chișinău). Úředním jazykem je rumunština, dříve nazývaná moldavštinou. Užívá se též ruština, ukrajinština a gagauzština.

Současná Moldavská republika vznikla v roce 1991, po rozpadu Sovětského svazu. Navazuje na tradici Moldavského knížectví, jež má kořeny ve 14. století. Severní část knížectví byla po záboru Rakouskem roku 1775 známa jako Bukovina. Po roce 1812 si zbylé území rozporcovali Rusové a Osmani a bylo poté známo jako Besarábie. Po první světové válce krátce existovala samostatná Moldavská demokratická republika, ale roku 1918 byla včleněna do Rumunska. Z druhé části území, kontrolované Sověty, vznikla Moldavská autonomní sovětská socialistická republika. V roce 1940 Sověti i zbytek Moldavska obsadili a začlenili ho do SSSR, jakožto Moldavskou sovětskou socialistickou republiku. Po rozpadu SSSR vyhlásila samostatnost. Znovupřipojení k Rumunsku Moldavané odmítli v referendu. Moldavsko bývá někdy nazýváno Moldávie, avšak zaujímá pouze část historické země Moldávie.

Na jihu Moldavska se nachází autonomní oblast Gagauzsko, kde žije obyvatelstvo turkického původu, a na východě je autonomní oblast a mezinárodně neuznávaný stát Podněstří, obývané zejména etnickými Moldavany, Rusy a Ukrajinci. Podněstří, na rozdíl od Moldavska, netvoří historickou součást Moldávie ani předválečného „Velkého Rumunska“.

Moldavsko je členskou zemí Společenství nezávislých států a Organizace černomořské ekonomické spolupráce, ale zároveň usiluje o vstup do Evropské unie. Od 14. května 2018 je Moldavsko pozorovatelskou zemí Eurasijské ekonomické unie. Od 23. června 2022 je Moldavsko kandidátskou zemí EU, stalo se jí společně s Ukrajinou. Ekonomika Moldavska je nejmenší v Evropě (HDP per capita) a Moldavsko má rovněž nejnižší index lidského rozvoje na kontinentu. Je turisticky nejméně navštěvovanou zemí v Evropě.

Historie 

Moldavská republika je poměrně nový stát, který vznikl až ve 20. století. Navazuje ale na historické království Moldávie, které se rozkládalo na celém území dnešního Moldavska a na části území dnešního Rumunska a Ukrajiny.

Pravěk a starověk 

V roce 2010 byly na moldavském území objeveny oldovanské pazourkové nástroje staré 800 000–1,2 milionu let. Homo sapiens se v oblasti objevil zhruba před 44 000 lety. 

V neolitu (asi 5500 až 2750 př. n. l.) se na moldavském území rozvíjela cucutensko-tripolská kultura. V období antiky oblast obývali Dákové a Karpové. Mezi 1. a 7. stoletím se oblast dostala pod kontrolu Římské říše. Nejvýznamnější památkou na římské časy v Moldavsku jsou zbytky Trajánova valu. Po rozdělení Říma se oblast dostala pod kontrolu Východořímské, posléze tedy Byzantské říše. 

V pozdním starověku a raném středověku historikové zaznamenávají nesčetně invazí: Gótů, Hunů, Avarů, Bulharů, Maďarů, Pečeněhů, Kumánů, Mongolů, Tatarů. Okolo 11. století se významným etnikem v oblasti stali Valaši, kteří se etnicky zformovali z dáckého (a možná ilyrského) obyvatelstva, dlouho žili v archaických rodových společenstvích a obývali karpatské horské oblasti. Po sestupu z nich se pokoušeli odrazit byzantský vliv. V roce 1164 byl budoucí byzantský císař Andronikos I. Komnenos Valachy zajat právě na moldavském území. Valaši jsou dnes považováni za předky moldavského národa. Dostali se nejprve pod nadvládu mongolsko-tatarských kmenů (13. století) a posléze Uher (14. století). 

Ipatěvský spis z 15. století hovoří rovněž o slovanském kmeni Bolochovců, který se měl v této oblasti v této éře pohybovat a snad mít i knížectví, někteří historikové ale jeho slovanský původ zpochybňují a domnívají se, že šlo o Valachy. Další podobnou historickou záhadou je kmen Brodníků, který se v oblasti také vyskytoval, a jehož název také svádí k tomu považovat ho za slovanský, avšak historických zdrojů je minimum.

Moldavské knížectví 

Prvním moldavským knížetem se roku 1359 (tradiční datace, dnes historici hovoří spíše o časnějším nástupu) stal Dragoș, který byl ještě uherským vazalem. Založil Moldavské knížectví. Hlavním městem se stal Siret, nechal ho postavit první významný kníže Bohdan I., který setřásl uherský vliv. Jeho syn a kníže Lațcu přestoupil na katolictví, aby si naklonil Poláky. Petru I. se stal roku 1387 přímo vazalem polského krále. Alexandr Dobrý je znám tím, že bojoval po boku Poláků v bitvě u Grunwaldu. Byl také prvním moldavským knížetem, který se dostal do konfliktu s Osmany, suverenitu ještě uhájil. 

Jeho syn Petr III. Áron však již byl na podzim roku 1455 přinucen platit tureckému sultánovi tribut. Jeho nástupce, nejvýznamnější moldavským vládce Štěpán III. Veliký (1457–1504), se proti tomu vzbouřil a svého předchůdce sesadil z trůnu. Sultán se odhodlal moldavského panovníka podřídit si silou, Štěpán III. ho však v bitvě u Vaslui porazil. 

Podpisem smlouvy a manželským svazkem syna velkoknížete Ruského impéria Ivana III. Velikého a dcery Štěpána III. Velikého byly během jeho vlády upevněny zahraničněpolitické vztahy moldavského knížectví a Ruského impéria.

Osmanská a ruská nadvláda 

Až Štěpánův nástupce uznal lenní závislost své země na Osmanské říši. Moldavského panovníka na trůn schvaloval turecký sultán. Na znak věrnosti mu knížata posílala své syny a příbuzné, kteří se v Istanbulu zdržovali jako rukojmí. V průběhu 16. a 17. století se na trůnu moldavského knížectví vystřídalo více než 50 panovníků. Ústřední moc byla slabá, v zemi vládla bojarská oligarchie - představitelé 75 nejvlivnějších šlechtických rodin.

V roce 1711 se Dimitrie Cantemir s ruským carem Petrem I. Velikým dohodl na vazalském vztahu moldavského a ruského panovníka; ruský panovník navíc přislíbil obnovit hranice moldavského knížectví z doby před tureckým jařmem. Společný postup ruské a moldavské armády proti Osmanům však skončil neúspěchem a plán vazalského vztahu moldavského knížectví k ruskému nevyšel. V období rusko-tureckých válek v 18. století ruská armáda třikrát osvobozovala území Moldavska zpod nadvlády Osmanské říše. Osmani přestali věřit místní šlechtě a na klíčové mocenské pozice počali dosazovat fanarioty, k Turkům loajální Řeky z Konstantinopole.

Podle mírové smlouvy z Küçük Kaynarca z roku 1774, kterou podepsala Osmanská říše a Ruské impérium, získalo Rusko právo chránit křesťany žijící v Osmanské říši a zasáhnout v případě špatného zacházení s nimi. Osmanská říše musela moldavskému panovníkovi vrátit odebraná území a osvobodit podrobené obyvatelstvo od daní. Později od něj nemohla požadovat platbu daní během trvání rusko-turecké války v letech 1768 až 1774. Výsledkem těchto opatření bylo oslabení osmanského vlivu a posílení ekonomických vztahů s Ruským impériem. Na základě Bukurešťské smlouvy z roku 1812 bylo území Moldavska získáno Ruskem plně. Zprvu mělo velkou míru autonomie. Po roce 1828 byla tato autonomie omezována a v roce 1873 se země stala pouhou gubernií. V rámci rusifikačního procesu carská administrativa postupně odstranila rumunštinu z úřadů i církevního života.

19. století a 1. světová válka 

Území dnešního Moldavska zahrnuje převážnou část Besarábie – historické ruské gubernie mezi Dněstrem, Prutem a Černým mořem, vzniklé v důsledku připojení východní části Moldavského knížectví k Ruskému impériu v roce 1812, zatímco zbylé území Moldávie se později stalo součástí Rumunska.

V roce 1856, na základě rozhodnutí kongresu v Paříži, byla jihovýchodní část Besarábie s městy Bolhrad, Izmajl a Cahul připojena k Moldavskému knížectví a v roce 1859 se v důsledku spojení Moldavska a Valašska stala součástí Spojených knížectví Moldávie a Valašska (rumunsky Principatele Unite ale Moldovei și Țării Românești, od roku 1866 Rumunské knížectví). V roce 1878, na základě rozhodnutí kongresu v Berlíně, byla opět přičleněna k Rusku.

V průběhu 19. století podporovaly ruské úřady kolonizaci Besarábie Ukrajinci, Němci, Bulhary, Poláky, Gagauzy a Židy. Rumunský podíl populace se snížil z odhadovaných 86% v roce 1816 na přibližně 52% v roce 1905. Moldavci odpověděli útoky na nejzranitelnější skupinu - Židy. Antisemitské nepokoje vedly k exodu tisíců Židů do Spojených států.

V říjnu 1917 vznikla Rada země (Sfatul Țării), která vyhlásila nejprve autonomii Moldavska a následně 2. prosince 1917 i nezávislou Moldavskou demokratickou republiku. Rada poté požádala rumunskou armádu, aby obsadila Besarábii. Když se tak stalo, vyhlásila Besarábie 6. února nezávislost na Rusku a připojení k Moldavské demokratické republice. 9. dubna 1918 se Rada země rozhodla o připojení celého státu k Rumunskému království. To potvrdila i Versailleská mírová smlouva (1919), jejíž rozhodnutí však Sovětský svaz neuznával.

V meziválečném období, pod správou rumunské administrace, bylo území Besarábie rozděleno na 13 žup. Hotin (Chotim), Soroca, Bălți, Orhei, Lăpușna, Tighina, Cahul, Cetatea Albă, Ismail (Izmail), Fălciu, Iași (Jasy), Botoșani a Dorohoi.

Sovětská nadvláda 

V roce 1940, na základě dohody uzavřené s Německem v srpnu 1939, SSSR obsadil celou Besarábii. Pod sovětskou správou byla severní a jižní část Besarábie (Budžak) připojena k Ukrajinské SSR, centrální část byla sloučena s Moldavskou autonomní SSR (Podněstřím). Ze sloučených oblastí vznikla Moldavská SSR. Poté, co roku 1941 Německo a Rumunsko zahájilo válku proti SSSR, obsadily Besarábii vojska fašistické koalice. Celá Besarábie se znovu ocitla pod rumunskou správou. Tento stav trval do roku 1944, kdy Rudá armáda vytlačila německá a rumunská vojska z Besarábie, jež se opět stala součástí SSSR.

Válka zemi těžce zasáhla. Do Rudé armády bylo naverbováno 256 800 Moldavanů, z nichž přes 40 procent padlo (asi 110 000). Další desetitisíce padly v řadách armády rumunské. Sovětský vůdce Stalin nechal přesídlit desetitisíce Moldavanů do Kazachstánu a Ruska. Němečtí okupanti posléze zabili asi 60 000 civilistů, značná část z nich byli místní Židé. Ve výsledku se tak po válce snížil počet obyvatel území z 2,7 milionu na 2 miliony.

Od roku 1944 do roku 1991 bylo Moldavsko součástí Sovětského svazu jako Moldavská SSR, která byla na území Besarábie vytvořena již v roce 1940. Hegemonní silou se stala Komunistická strana Moldavska, kterou v 50. letech krátce vedl i budoucí vůdce SSSR Leonid Brežněv. Téměř dvě desetiletí stál v jejím čele jediný muž, Ivan Bodjul. Sověti po válce popravili přes 8000 Moldavanů v rámci "denacifikačního" procesu. V letech 1946-1947 vypukl v důsledku sucha hladomor, jehož obětí bylo nejméně 216 000 Moldavanů (tedy asi 10 procent obyvatel). Roku 1949 přišla největší vlna nucených deportací obyvatelstva, ty probíhaly ale kontinuálně od roku 1944 až do roku 1953. Naopak byli v Moldavsku usídlováni příslušníci jiných národů SSSR, zejména Ukrajinci, proto má Moldavsko dnes velkou ukrajinskou menšinu. Největší opoziční hnutí vzniklo roku 1969, kdy skupina studentů založila Moldavskou vlasteneckou frontu. Aktivisté byli roku 1971 pozatýkáni a odsouzeni k trestům 4-7 let. V jakési kompenzaci a k uklidnění situace uvolnilo moskevské vedení právě v tom roce miliardu rublů (přibližně 6,8 miliardy amerických dolarů v hodnotě z roku 2018) k investičním projektům v Moldávii, zejména na výstavbu v Kišiněvě. Sověti se v ideologické rovině soustředili na zdůrazňování svébytné moldavské národnosti a "moldavštiny", údajně odlišné od rumunštiny. S tím souviselo i přijetí cyrilice, kterou se Moldavanům podařilo odvrhnout až v roce 1989, mimo jiné díky tlaku velké demonstrace ze srpna 1989 nazývané obvykle "velké národní shromáždění" (Marea Adunare Națională). Změny byly umožněny reformami Michaila Gorbačova. Jejich nezamýšleným důsledkem ale bylo také zdvižení vlny nacionalismu v Moldavsku.

Samostatnost 

V únoru a březnu 1990 se v Moldavsku uskutečnily první svobodné volby, z nichž vzešel první demokratický premiér Mircea Druc. 23. června 1990 moldavský parlament vyhlásil "deklaraci suverenity", tedy nadřazenost moldavských zákonů nad sovětskými. 27. srpna 1991, v přímé reakci na srpnový puč konzervativních komunistů v Moskvě, vyhlásilo Moldavsko samostatnost a od Sovětského svazu se odtrhlo. Vstoupilo poté do nově vzniklého Společenství nezávislých států, odmítlo ale vstoupit do jeho vojenské části, s odkazem na svou neutralitu. Projekt Společenství ale nakonec stejně nesplnil naděje, které do něj Rusové vkládali, a brzy bylo zřejmé, že Moskva přes něj žádnou kontrolu nad bývalými koloniemi nezískala.

První léta nezávislosti vyplnily spory mezi pan-romanismem a moldovanismem, tedy spor, zda jsou Moldavci Rumuny nebo nezávislým národem. V roce 1994 se uskutečnilo referendum, ve kterém většina obyvatelstva odmítla spojení s Rumunskem (viz též Sjednocení Rumunska a Moldavska). Téma se ale neustále vrací a země je rozdělena na "proevropské" zastánce připojení k Rumunsku a "proruské" zastánce nezávislosti.

Dalším problémem současného Moldavska je Podněstří (moldavsky Nistreană, rumunsky Transnistria), oblast východního břehu řeky Dněstr s převahou rusky mluvícího obyvatelstva. Podněstří bylo součástí SSSR již od 20. let 20. století, v roce 1990 jako Podněsterská moldavská republika vyhlásilo nezávislost na Moldavské republice. Nezávislost Podněsterské republiky, která značně destabilizuje celý region, není mezinárodně uznávána. Rusko má v Podněstří 1500 svých vojáků.

V roce 2001 se Moldavsko stalo první postkomunistickou zemí, kde se nereformovaní komunisté (Strana komunistů Moldavské republiky) demokratickou cestou znovu vrátili k moci. Osm let drželi post premiéra (Vasile Tarlev, Zinaida Greceanîi), jejich předseda Vladimir Voronin navíc v letech 2001 až 2009 zastával funkci prezidenta. Komunisté byli proruští, ale proruské postoje zastávaly i jiné strany, které víceméně držely moc do roku 2021, kdy získali navrch prozápadní politici.

Ruský vpád na Ukrajinu v roce 2022 ještě více posílil v Moldavsku proevropské tendence. Krátce po invazi podalo Moldavsko přihlášku do Evropské unie a stalo se její kandidátskou zemí. Dne 24. května 2022 byl zatčen bývalý prezident Moldavska Igor Dodon, vůdce proruské opozice. Oficiálně byl obviněn z braní úplatků. Ruský ideový vliv mělo oslabit též přejmenování úředního jazyka země v roce 2023, parlament oficiálně zrušil tzv. "moldavštinu" (sporný sovětský konstrukt) a vyhlásil za oficiální jazyk země rumunštinu. Nervozitu v zemi zvýšil fakt, že již několik ruských raket vypálených na Ukrajinu dopadlo na moldavské území, nebo přes jeho území přelétalo. Příliv ukrajinských uprchlíků dostal Moldavsko rovněž do ekonomických potíží. Moldavští prozápadní politici již několikrát od začátku ukrajinské krize vyjádřili obavy z toho, že se v zemi chystá proruský státní převrat. Ovládnutí Moldavska je podle uniklých tajných dokumentů skutečně dlouhodobým strategickým cílem Ruska.

Geografie 

Povrch Moldavska tvoří mírně vyvýšená a zvlněná rovina a nejvyšší bod je Dealul Bălănești (430 m n. m.) v centrální části země (Moldavská pahorkatina, Kodra). Na severu a jihu Moldavska se rozprostírají nejzápadnější výběžky eurasijské stepi. Typickými prvky reliéfu jsou četné úžlabiny a doliny – výsledek erozní činnosti vody.

Pozoruhodností reliéfu jsou vyvýšeniny nazývané tovtre, které se nad okolím zvedají do výšky cca 100 m, ale nevznikly tektonickou činností. Jde o rify, podmořské útesy, vytvořené živočichy, kteří žili ve zdejších mořích před 20 miliony let. Oblast tovtrů leží na ukrajinsko-moldavském pomezí, na horním Prutu (cca 200 km od Kišiněva). Je protkána dolinami a kaňony přítoků horního Prutu (k nejkrásnějším patří např. průlom řeky Zbruč na Ukrajině).

Zvláštností reliéfu je i oblast Sto pahorků mezi Prutem a Dněstrem (asi 200 km od Kišiněva). Je zde asi 3500 pahorků, jejichž výše dosahuje od 1,5 do cca 30 m.

Až 75 % země pokrývá černozem; lesy jsou v důsledku intenzivní zemědělské činnosti vykácené (tvoří pouze 6 % plochy).Země není bohatá na vodní zdroje – ani povrchové, ani podzemní. Dvě významné východoevropské řeky – Dněstr a Prut – tvoří její západní a východní hranici. Moldavsko má přístup i k Dunaji – asi 0,5 km úsek břehu na soutoku Prutu a Dunaje u vesnice Giurgiulești. V přilehlých oblastech je několik jezer a rozsáhlá bažinatá území. Podle nejběžnější teorie, kterou rozšířili zejména historici Grigore Ureche a Dimitrie Cantemir, dala řeka Moldova jméno celé zemi. Její název snad odkazoval na pratury.

Moldavsko má mírné kontinentální klima s teplým létem a poměrně chladnou zimou, kdy teploty klesají pod bod mrazu. Prší zejména v teplejších měsících, dešťové přívaly přicházejí v létě. Průměrná teplota v Kišiněvu v lednu -5 °C, v červenci 23 °C.

Politika 

Moldavsko je unitární, parlamentní republikou. Základním dokumentem státu je ústava z roku 1994. Ústava může být měněna pouze dvoutřetinovou parlamentní většinou, a její změny nemohou být provedeny během stavu nouze nebo války. Ústavní dodatky týkající se státní suverenity, nezávislosti nebo státní jednoty mohou být prosazeny pouze vůli většiny obyvatel v referendu.

Základním legislativním orgánem země je 101členný jednokomorový parlament, jehož poslanci jsou voleni každé čtyři roky. V parlamentních volbách z roku 2010 získala většinu 59 křesel Aliance pro Evropskou integraci tvořená Liberálně demokratickou stranou, Liberální stranou a Demokratickou stranou. Jedinou opoziční stranou je Komunistická strana Moldavské republiky, která drží 42 křesel.

Hlavou státu je moldavský prezident, který byl do roku 2012 volen parlamentem, ke zvolení prezidenta byla nutná většina tří pětin v parlamentu. V roce 2016 se v Moldavsku konaly první přímé prezidentské volby, v nichž zvítězil Igor Dodon. Toho v následujících prezidentských volbách v roce 2020 porazila Maia Sanduová.

Hlavou výkonné moci je premiér země. Moldavská ústava také ustanovuje nezávislý šestičlenný ústavní soud.

V listopadu 2014 byla ze tří největších bank v Moldavsku ukradena jedna miliarda dolarů, která představuje celou jednu osminu moldavského HDP. V květnu 2017 byl kvůli podezření z korupce zatčen starosta Kišiněva a místopředseda proevropské Liberální strany Dorin Chirtoacă. 28. února 2022 se Moldavsko nepřipojilo k evropským sankcím proti Rusku.

Moldavsko-české vztahy 

Moldavsko je zařazeno mezi prioritní země české zahraniční rozvojové spolupráce. ČR zde působí především v sektorech ochrany životního prostředí, zásobování vodou a sanitace, státní správy a občanské společnosti, vzdělávání, sociální infrastruktury, zemědělství, lesnictví a rybolovu. Česká nevládní humanitární organizace Člověk v tísni se v oblasti mimo to soustředí zejména na předávání zkušeností představitelům samosprávy a rozvoj občanské společnosti, organizace Adra se zaměřuje na děti žijící na ulici. Dále jsou na místě realizovány projekty Aid for Trade a moldavským studentům jsou nabízena česká vládní stipendia. Ve školním roce 2012/2013 v ČR studovalo celkem 36 moldavských vládních stipendistů.

Moldavská republika s účinností od 1. ledna 2007 zrušila vízovou povinnost pro občany České republiky. Toto opatření umožňuje vstup a pobyt na území Moldavské republiky bez víz maximálně po dobu 90 dnů v průběhu 6 měsíců od data prvního vstupu. Od 6. dubna 2006 se provádí přímo na hraničních přechodech registrace o pobytu cizinců do státního registru, čímž je nahrazena dřívější přihlašovací povinnost.

Administrativní dělení 

Moldavsko je rozděleno na 32 okresů, tři městské autonomní celky (Kišiněv, Bălți a Tighina), dva částečně autonomní regiony (Gagauzsko a Podněstří).

Ozbrojené síly 

Armáda Moldavské republiky se skládá přibližně ze 6000 vojáků. V době ohrožení má k dispozici přibližně 66000 záložníků. Pozemní vojsko má tři brigády a jednu dělostřeleckou brigádu. Výzbroj pochází z doby Sovětského svazu. V roce 2022 měla k dispozici 3 kusy tanku T-64BV, měla 44 kusů pásových výsadkových vozidel BMD-1, 55 kusů obrněného transportéru MT-LB a 9 kusů BTR-D. Kolových obrněných vozidel vlastnila 11 kusů BTR-80 a 5 kusů BTR-70. Rumunsko darovalo 91 kusů obrněných transportérů TAB-71. V roce 2023 bylo získáno 19 kusů stroje Piranha III. Spojené státy americké darovaly automobily HMMWV pro přepravu pěchoty. Dělostřelecká brigáda využívala 21 kusů kanónové houfnice 2A36 a 31 kusů D-20 a M-30. Samohybné houfnice 2S9 Nona-S využívala v počtu 9 kusů a raketomety BM-21 v počtu 14 kusů. Kanony ZU-23 v počtu 30 kusů a S-60 v počtu 12 kusů zajišťovaly protivzdušnou obranu. Systémy 9K115-2 Metis-M a 9K113 Konkurs sloužily k zajištění protitankové obrany, spolu s kanonem MT-12 v počtu 45 kusů a více než 130 kusů SPG-9. Pěchota používala útočné pušky AKM, pancéřovky RPG-7 a kulomety PK. Ve výzbroji měla kulomety PM64 a pušky Model 65 rumunské výroby. Moldavské letectvo nemělo bojové letouny, ale jen vojenské dopravní letouny, které byly zastoupeny 2 kusy Antonov An-2, 1 kusem Antonov An-26 a 2 kusy Antonov An-72. Armáda měla 16 protiletadlových raketových odpalovacích zařízení typu S-150. Bojových letounů MiG-29 měla moldavská armáda po rozpadu Sovětského svazu 34 kusů. Na základě smlouvy z roku 1997 je ale odkoupily Spojené státy, v rámci preventivního programu, jenž má zabránit prodeji bojové techniky do rukou tzv. darebáckých států. Řada těchto strojů byla Spojenými státy poskytnuta Ukrajině po jejím napadení Ruskem v roce 2022.

Ekonomika 
V hospodářství Moldavska dominuje zemědělství a potravinářský průmysl.
 
I přes jistý pokrok v posledních letech je Moldavsko nejchudší zemí Evropy. Navzdory tomu se v poslední době pokouší o rozvoj drobného podnikání. Země má příznivé klima pro intenzivní zemědělství. Naopak nedisponuje žádným významnějším nerostným bohatstvím. Od roku 2007 je Moldavsko členem Středoevropské zóny volného obchodu.

Podle Indexu lidského rozvoje je Moldavsko zdaleka nejméně rozvinutou evropskou zemí s HDI podobně vysokým jako má Egypt, Mongolsko či Botswana. 

Většinu elektrické energie, stejně tak i paliva, musí Moldavsko dovážet. Země je v energetických otázkách zcela závislá na Rusku, které v zemi vlastní důležité elektrické rozvodny. Obě země spolu mají vleklé spory ohledně cen ropy a zemního plynu. Důsledkem těchto sporů je ruský zákaz prodeje moldavského vína a zemědělských výrobků v Rusku a také zdvojnásobení ceny za dodávky ropy a zemního plynu. Ekonomika země je ovšem na kolísání cen těchto komodit velmi citlivá. Důsledkem je výrazné zpomalení růstu HDP v roce 2006. Přesto země za rok 2007 vykázala pozoruhodný růst ekonomiky o 6 %. Stát si ponechává kontrolu nad velkou částí hospodářství. Ekonomika trpí také poměrně velkou inflací a korupcí.

Průměrná mzda v Moldavsku v roce 2007 dosahovala pouze 100 USD. V roce 2018 byl průměrný plat v zemi 3,2krát nižší než v sousedním Rumunsku. Odhadem až 25 % práceschopného obyvatelstva pracuje v zahraničí. Proto je oficiální nezaměstnanost pouhé 2,3 %. Remitence, tedy příspěvky, kteří lidé pracující v zahraničí posílají domů, tvoří zhruba třetinu moldavského HDP. To představuje druhou nejvyšší úroveň remitencí na světě, po Tádžikistánu.

Moldavsko je prioritní zemí české zahraniční rozvojové spolupráce. ČR se tak podílí na řešení některých problémů země, především v oblasti životního prostředí, vzdělání a prevence migrace.

Zemědělství 
73 % využívané zemědělské plochy tvoří v Moldávii orná půda, což je nejvíc ve východní Evropě. Tuto půdu tvoří černozem. Kromě toho je zde mírné kontinentální klima s teplými léty a mírnými zimami. Moldavsko je proto od starověku jednou z nejúrodnějších zemědělských oblastí. Je hlavním dodavatelem zemědělských produktů v jihovýchodní Evropě. Pěstuje se zde zelenina, ovoce, hrozny, víno a obilí.

Vinařství 

Na moldavských vinících se pěstují jednak tradiční místní odrůdy, jako např. Rară Neagră, Plavai, Galbena, Zghiharda a jiné. Ve druhé polovině 19. století došlo k intenzivní výsadbě francouzských odrůd, jako jsou Pinot blanc, Pinot noir, Pinot gris, Aligote, Cabernet Sauvignon, Sauvignon blanc, Gamay nebo Muscat blanc.

Největší vinné sklepy na světě jsou ve vesnici Mileștii Mici v okrese Ialoveni Chisinau. Je zde uloženo téměř 2 miliony lahví. Sklepy jsou podle Guinessovy knihy rekordů největší sbírkou vín na světě. Jsou 250 km dlouhé, avšak využíváno je pouze asi 120 km. Ve sklepech se dokonce pořádají běžecké závody.

Zdejší vinaři se snaží zviditelnit Moldavsko jako významnou evropskou vinařskou zemi. Aby tohoto cíle dosáhli, snaží se propagovat svoje vína na mezinárodním trhu. V roce 2011 tvořil vývoz vín 11% celkového moldavského exportu.

Doprava 

12 300 km dlouhá silniční síť je většinou vyasfaltovaná. Moldavské vnitrozemí má díky Dněstru přístup k Černému moři a přes Prut k Dunaji. Nejdůležitějšími vnitrozemskými přístavy jsou Tighina a Rybnica na Dněstru a Ungheni na Prutu. Strategickým je přístav Giurgiulești, neboť je jediným místem, kde se vnitrozemské Moldavsko dotýká veletoku Dunaj, který je zde splavný i pro námořní lodě. Mezinárodní letiště je v Kišiněvě. Letiště je základnou moldavských národních aerolinií Air Moldova. Kišiněv má i přímé železniční spojení se zahraničím. Moldavsko má 1138 km železničních tratí. Jediným dopravcem jsou státní dráhy Calea Ferată din Moldova.

Cestovní ruch 
Hlavním střediskem slabě rozvinutého cestovního ruchu je hlavní město. Pozoruhodné jsou i pevnosti rozmístěné po celé zemi, především kruhové opevnění Soroca na Dněstru. Nejvýhodnějším obdobím na návštěvu země je vinobraní v říjnu, kdy se konají mnohé slavnosti vína.

Obyvatelstvo 

Podle údajů sčítání lidu z roku 2014 žije v Moldavsku (v oblastech kontrolovaných ústřední vládou) 2 998 235 obyvatel, což je pokles o 11,3 % oproti údajům zjištěným při sčítání lidu v roce 2004. Míra urbanizace je 45 %. V Podněstří (k říjnu 2015) žilo 475 665 obyvatel, což je rovněž pokles, o 14,3 %, oproti číslu zaznamenanému při sčítání lidu v roce 2004. Míra urbanizace v Podněstří byla 69,9 %. Emigrace je v Moldavsku masový jev a má zásadní dopad na demografickou situaci a ekonomiku země. Moldavská zpravodajská a bezpečnostní služba odhaduje, že 600 000 až 1 milion moldavských občanů (téměř 25 % obyvatel) pracuje v zahraničí.

Úředním jazykem Moldavska je rumunština, kterou mluví většina Moldavanů. Dříve panovaly spory o to, zda se jedná o samostatný jazyk nazývaný moldavština. Deklarace nezávislosti z roku 1991 označuje za úřední jazyk rumunštinu. Ústava z roku 1994 uváděla, že národní jazyk Moldavské republiky je moldavština. Ještě v roce 2003 vláda přijala prohlášení, že jednou z priorit národní politiky je zachování moldavského jazyka. V prosinci roku 2013 však Ústavní soud rozhodl, že deklarace nezávislosti má vyšší právní závaznost než ústava a státním jazykem je rumunština. Spory jsou ale stále živé. V roce 2020 proruský moldavský prezident Igor Dodon pojmenoval jazyk své země jako moldavštinu během svého projevu na Radě Evropy ve Štrasburku. Rumunská akademie věd vzápětí vydala protestní prohlášení.

Při sčítání lidu v roce 2014 (které nezahrnovalo Podněstří) 54,6 % obyvatel za svůj první jazyk označilo moldavštinu, 24 % rumunštinu. Ačkoli pouze 4,1 % obyvatel jsou etničtí Rusové, ruštinu za svůj hlavní jazyk označilo 14,5 % z celkového počtu obyvatel. Používají ji hlavně Ukrajinci, Gagauzové a Bulhaři (Největší národnostní menšinou jsou Ukrajinci, bez ohledu na to, zda je započteno Podněstří.) V roce 2013 se 60 % dětí učilo ve škole jako svůj první cizí jazyk angličtinu. Druhou nejčastější volbou byla francouzština, neboť vazby na Francii jsou, podobně jako v Rumunsku, silné kvůli tradiční francouzské sounáležitosti s národy mluvícími románskými jazyky.

Podle sčítání obyvatelstva z roku 2004 tvoří 93,3 % obyvatel pravoslavní křesťané. V zemi působí dvě pravoslavné církve, Moldavská pravoslavná církev, jež je podřízená ruské pravoslavné církvi, a Pravoslavná církev Besarábie, jež je podřízená Rumunské pravoslavné církvi. Obě církve tvrdí, že jsou národní církví země. 1,9 % populace tvoří protestanti, 0,9 % připadá na jiné náboženství. Jen zanedbatelné množství obyvatel se deklaruje jako „bez vyznání“.

Národnostní složení (2004) 

Nedaleko Cahulu na samém jihu země se nachází jediná česká vesnice v zemi, Huluboaia ( Holubinka). 

V roce 1897 žilo na území dnešního Moldavska 225 tisíc Židů (11,8% populace). Komunitu zdecimoval holokaust, přesto ještě v roce 1959 žilo v Moldavsku 95 tisíc Židů (3,3 procenta obyvatel). V roce 2014 již jen 1597 (0,6 procenta). Většina Židů emigrovala, Izrael eviduje 42 tisíc emigrantů z Moldavska.

Města 

Přehled větších měst a jejich vylidňování po rozpadu Sovětského svazu podává tabulka:

Kultura 

Básníka Mihaie Eminesca považují za svého národního básníka Rumuni i Moldavané; podobnou pozici má i Ion Creangă, třebaže se oba narodili v části Moldávie, která dnes patří Rumunsku. V Rumunsku se prosadil i básník Grigore Vieru. Historickými prózami se v 19. století proslavil Constantin Negruzzi. Nejpřekládanějším současným moldavským autorem ve světě je Ion Druce. Kišiněv je spjat s památkou Alexandra Sergejeviče Puškina, který zde ve 20. letech 19. století trávil část vyhnanství. Ve městě je dnes jeho významné muzeum. V moldavských stepích se odehrává jeho poéma Cikáni.

Moldavským rodákem je také jeden z nejslavnějších klavíristů historie Anton Rubinstein. Pěvkyní milánské La Scaly se stala Maria Bieșu, meziválečnou operní hvězdou byla Maria Cebotari. Autorem hudby k zahajovacímu i závěrečnému ceremoniálu olympijských her v Moskvě roku 1980 byl Eugen Doga. Skladatelem vážné hudby byl i Alexander Goldenweiser, známou houslistkou je Patricia Kopatchinskaja. V populární hudbě se proslavila disco kapela O-Zone tvořená trojicí Dan Bălan, Radu Sîrbu a Arsenie Todiraș. V Sovětském svazu byla mimořádně populární moldavská rodačka Sofia Rotaru. V oblasti elektronické hudby se prosadil kišiněvský rodák Andrew Rayel. Dětskou pěveckou hvězdou je Cleopatra Stratanová. Narodil se zde také raper Calin Panfili, který žije v Brně v České republice. Další významnou moldavskou emigrantkou do Česka je baletka Alina Nanu, která se stala nejmladší primabalerínou Národního divadla v Praze a je držitelkou dvou Cen Thálie.

V Sovětském svazu se prosadil filmový režisér Emil Loteanu, režisér slavného filmu Cikáni jdou do nebe (Tabor uchodit v nebo) z roku 1975. Tento film proslavil i moldavskou herečku Svetlanu Tomu. Kišiněvským rodákem je americký režisér Lewis Milestone (rodným jménem Leib Milstein), držitel dvou Oscarů za nejlepší režii.

V Moldavsku se narodil významný ruský architekt Alexej Ščusev. Byl klíčovým představitelem architektury stalinské éry, která je někdy nazývána stalinský imperiální styl či stalinský klasicismus. Jeho nejznámější stavbou je Leninovo mauzoleum v Moskvě. Na území Moldavska se nachází jedna památka zapsaná na seznam světového kulturního dědictví UNESCO. Jde o Struveho geodetický oblouk, jenž byl řetězcem triangulačních bodů vybudovaných napříč deseti státy, od norského Hammerfestu až k Černému moři. 2820 kilometrů dlouhý systém byl vybudován ruským astronomem Friedrichem Georgem Wilhelmem von Struve v letech 1816–1855. Moldavsko tento zápis sdílí s Běloruskem, Estonskem, Finskem, Lotyšskem, Litvou, Norskem, Ruskem, Švédskem a Ukrajinou.

K dalším významným historickým a architektonickým památkám patří jeskynní klášter ve vesnici Țipova. Jde o největší ortodoxní klášter celé východní Evropy. Další důležitý klášter se nachází ve vesnici Cipriana, v něm sídlí moldavská pravoslavná církev. Pověstmi je opředen klášter Svaté Trojice v Saharna. Klášter Japca je jediným klášterem, který sovětská moc nikdy neuzavřela. Pozoruhodným dokladem střídání kultur a mísení vlivů na území Rumunska je město Orhei, v němž se dochovalo nejvíce historických budov, od muslimských mešit až po pravoslavné kláštery. Z novějších staveb se symbolem Moldavska stala Katedrála Narození Páně v Kišiněvě z 19. století nebo klášter Hâncu v Bursucu.

K nejvýznamnějším médiím v zemi patří státní rozhlasový a televizní vysílatel Teleradio-Moldova. Provozuje dva televizní kanály (Moldova 1 a Moldova 2) a tři rozhlasové stanice. Měla také vlastní mezinárodní kanál TV Moldova Internațional, který byl spuštěn v lednu 2007, ale v lednu 2013 byl z finančních důvodů uzavřen.

Věda 

Zakladatelem moldavské vzdělanosti byl v 16. století Grigore Ureche, který ve své kronice Letopisețul Țării Moldovei poprvé zaznamenal existenci moldavského jazyka a jeho románského původu. Urecheho kronikářské dílo dokončil Miron Costin. Moldavci se hrdě hlásí také k dalšímu významnému historikovi, Dimitrie Cantemirovi, který byl chvíli i moldavským knížetem (1710-1711). Připravil první vědeckou zprávu o Moldávii, Descriptio Moldaviae, v níž popsal její zeměpisné, etnografické a ekonomické podmínky. V 17. století byl významným vědcem Nikolaj Gavrilovič Spafarij, největší význam mají jeho zápisky z cesty do Číny, které obsahují cenné informace o tehdejších poměrech na Sibiři i v Číně.

Rumunskou filologii 19. století povýšil Bogdan Petriceicu Hasdeu (rodák ze severní Besarábie, o niž Moldavsko přišlo). Lev Berg byl významným geografem a prezidentem Ruské geografické společnosti. V Moldavsku se narodil také slavný polský statistik Jerzy Neyman, jazykovědec a odborník na románské jazyky Eugenio Coșeriu či chemik a otec teorie organické katalýzy Nikolaj Zelinskij, mj. vynálezce první účinné filtrační plynové masky s aktivním uhlím na světě. K nejlepším vojenským teoretikům Rudé armády patřil Jona Jakir, který se však nakonec stal obětí zinscenovaného soudního procesu s okruhem kolem maršála Tuchačevského. Politologem a odborníkem na geopolitiku je Oleg Serebrian.

Nejvýznamnějším vědeckými institucemi v zemi jsou Národní knihovna Moldavska (Biblioteca Națională a Republicii Moldova) založená roku 1832, Moldavská státní univerzita v Kišiněvě (Universitatea de Stat din Moldova) a Moldavská akademie věd (Academia de Științe a Moldovei), obě posledně jmenované byly založeny roku 1946. Na Moldavské státní univerzitě studuje zhruba 20 000 studentů, mnoho Moldavců ale studuje také v Rumunsku, které v roce 2015 připravilo velkorysý projekt přijetí 5000 moldavských vysokoškolských studentů.

Sport 

Samostatné Moldavsko se na olympijských hrách představilo prvně až roku 1996. A hned si přivezlo dvě medaile. Dvojice kanoistů Nicolae Juravschi a Viktor Reneysky vybojovala stříbro (jinak má na svém kontě dvě zlata ze sovětské éry) a zápasník Sergej Murejko přivezl bronz. Za čtyři roky na olympiádě v Sydney Moldavané tuto bilanci zopakovali, když stříbrnou medaili získal střelec Oleg Moldovan a bronzovou boxer Vitalie Grușac. Další medaili, z olympijských her v Pekingu, přivezl opět boxer, Veaceslav Gojan, a byl to znovu bronz. Gojan je i mistrem Evropy z roku 2011. Také na hrách v Tokiu konaných roku 2021 Moldavané rozšířili svou medailovou sbírku, a to díky bronzu kanoisty Sergheie Tarnovschiho. Před vznikem samostatného Moldavska ovšem vybojoval olympijské zlato vzpěrač Tudor Casapu.

Lukostřelkyně Natalia Valeeva je mistryní světa, roku 1995 tento titul získala pro samostatné Moldavsko, další tři tituly už ovšem pro Itálii, kam odešla. Má i dva bronzy z olympijských her v Barceloně 1992, kde Moldavané startovali ještě za tzv. Sjednocený tým zemí právě rozpadlého Sovětského svazu. Také zápasník Lukman Džabrajilov má titul mistra světa, který získal v roce 1994 na istanbulském šampionátu. Jeho kolega Ghenadie Tulbea je dvojnásobným mistrem Evropy (2001, 2005). Zápas má v Moldavsku velkou tradici, lidovou verzí zápasu v Moldavsku je trânta. Také další bojový sport, judo, má v Moldavsku slušnou základnu, Viktor Floresku kupříkladu bral stříbro z mistrovství světa v roce 1997. Taekwondista Stepan Dimitrov je mistrem Evropy z roku 2014. Moldavsko jistý čas reprezentoval i cyklista Andrei Tchmil, později byl jmenován i moldavským ministrem sportu.

Dalším sportem, v němž dosáhli Moldavané již řadu úspěchů, je vzpírání, Oleg Sîrghi je trojnásobným mistrem Evropy (2011, 2013, 2015). Titul evropských vzpěračských šampionů mají rovněž Igor Bour (2007), Anatolie Cîrîcu (2012) a Cristina Iovu (2012), jež druhý titul (2016) získala již za Rumunsko. 

Zimní sporty nemají v Moldavsku velké zázemí, ale naturalizovaná Natalija Levčenková pro něj v roce 2008 vybojovala titul mistryně Evropy v biatlonu, ve vytrvalostním závodě.

V roce 2021 se moldavský fotbalový klub FC Šeriff Tiraspol probojoval jako první zástupce své země do základní skupiny Ligy mistrů UEFA, když v závěrečném předkole překvapivě přehrál Dinamo Záhřeb. Jeho zázemí v neuznaném Podněstří však budí rozpaky. Moldavská fotbalová reprezentace na svůj velký úspěch teprve čeká. Jejím domácím stánkem je stadion Zimbru v Kišiněvě, kde jinak hraje hlavně klub Zimbru Kišiněv.

Odkazy

Reference

Související články 
 Besarábie
 Gagauzsko
 Moldávie
 Podněstří

Externí odkazy 
 
 
 
    Oficiální stránky Moldavské republiky
    Oficiální stránky moldavské vlády
  Informace o Moldavsku
 
 
 
 
 
 
 

 
Státy Evropy
Vnitrozemské státy
Moldávie
Besarábie
Státy a území vzniklé roku 1991
Státy Mezinárodní organizace frankofonie
Republiky