Ritus

Ritus je náboženský termín z prostředí křesťanských církví, který označuje celek zvyklostí, liturgických předpisů, právních nařízení, apod. Pojem ritus se nejčastěji používá s ohledem na způsob sloužení bohoslužby. Tento pojem ale zahrnuje také liturgické, teologické, duchovní a právní dědictví, které je charakteristické pro jednotlivé církve a jimi užívanému ritu. Každá křesťanská církev se hlásí k určitému ritu, zároveň je ale možné, aby více církví užívalo jeden společný ritus; v takovém případě tyto církve sdílejí stejnou formu bohoslužby, avšak v teologických otázkách se mohou lišit.

Rodiny ritů 

Každá křesťanská církev je charakterizována jedním ze šesti ritů, z nichž pět je tzv. východních, a jeden tzv. západní.

Východní 
 alexandrijský ritus
 arménský ritus
 byzantský ritus (= konstantinopolský)
 východosyrský ritus
 západosyrský ritus

Západní 
 římský ritus

Mezi rity příbuzné s římským (tj. rity západní) v současnosti patří např. ambrosiánský či mozarabský ritus. Dále kdysi existovali i jiné západní rity jako např. severoafrický, galikánský či keltský ritus. Části některých západních mnišských řádů zachovávají také své rity, zde patří např. dominikánský či karmelitánský ritus. 

Jednotlivé církve v rámci jednoho ritu se pak od sebe liší svým kulturním vnímáním daného ritu.

Rity a církve 

Katolické církve ve spojení s Římem se hlásí k různým ritům. Existuje církev římskokatolická, která je římského ritu. Dále pak jsou na západě známé i ritus mozarabský a ambrosiánský. Z východních ritů jsou zde obsaženy snad všechny. Arménská katolická církev se hlásí např. k arménskému ritu, ruská, bulharská, rumunská, ukrajinská, ruténská apod. se hlásí k byzantskému ritu, syrsko-malankarská církev k ritu syrsko-antiochijskému atd.

Tím, že se např. ukrajinské církve pravoslavné i katolické hlásí ke stejnému ritu, používají podobnou liturgii, právní systém apod., a proto je někdy těžké je na první pohled od sebe odlišit. Množství katolických církví východních obřadů vzniklo oddělením od svých mateřských církví a jejich přidružením se k Římu. Tím neztratily ani svůj ritus, ani svou právní samostatnost (stále zůstávají církvemi sui iuris, jen uznávají jako nejvyšší autoritu papeže a vyznávají učení společné katolickým církvím ve spojení s Římem. Tím však dochází k situaci, že se na jednom území nachází několik (většinou dvě) církví stejného ritu, z nichž jedna uznává Řím za svou hlavu, druhá nikoli. To je případ především tzv. církví řeckokatolických, ale často i jiných východních církví.

Bohoslužby východních ritů 

Východní církve používají pro bohoslužbu termín Božská liturgie.
Pravoslavné liturgie:
 liturgie sv. Jana Zlatoústého 
 liturgie sv. Marka 
 liturgie sv. Jakuba (sv. Justa) 
 liturgie sv. Basila Velkého
 Liturgie předposvěcených darů sv. Řehoře Dialoga (tj. sv. Řehoře Velikého)

Orientální církve:
 koptská liturgie sv. Basila

Ve východních církvích existuje pět hlavních liturgických ritů (rituálů). Východní liturgie byla blíže lidu, díky upřednostňování lidových jazyků a využívání symbolů:
 byzantský ritus s liturgiemi:
 sv. Basila
 sv. Jana Zlatoústého
 předposvěcených darů
 západosyrský neboli antiochijský ritus s liturgiemi:
 sv. Jakuba
 melchitskou
 jakobitskou
 maronitskou
 východosyrský neboli chaldejský s liturgiemi:
 nestoriánskou
 chaldejskou
 syromalabarskou
 alexandrijský ritus s liturgiemi:
 sv. Marka
 koptskou (sv. Cyrila Alexandrijského, Řehoře z Nazianzu, sv. Basila)
 etiopskou
 arménský ritus – vzešel z byzantského ritu, obsahuje prvky syrské a latinské liturgie

Bohoslužby západního ritu 
Západní církev používá pro bohoslužbu termín Mše, resp. mše svatá.
 Mše Pavla VI. (forma ordinaria)
 Tridentská mše (forma extraordinaria)
Tuto západní klasickou liturgii (v různých malých obměnách) užívá více než polovina křesťanů. Jde o vnější projevy víry, označované jako obřady. Jedná se o sociální jednání smyslově dostupné, kde je důležitý i prostor a čas. Společnými prvky shromáždění církve jsou:
 čtení z Bible a výklad (kázání, homilie)
 modlitby: mohou být předem určené i improvizované, individuální, společné a formou mluvenou i zpívanou.
 symbolické úkony: svátosti (např. křest, biřmování, eucharistie, manželství)
 místo konání: především kostel (nebo chrám, svatyně), kde jsou viditelně uspořádána místa pro jednotlivé činnosti a osobu vedoucí obřad

Odkazy

Poznámky

Literatura 
 Rupert Berger: Liturgický slovník, Vyšehrad, Praha 2008, , str. 424

Reference

Související články 
 Liturgie
 Církev
 Rituál
 Hierarchie katolické církve
 Organizace pravoslavných církví

Externí odkazy 
 
 

Mše
Liturgie
Teologie