alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
William Gibson

William Ford Gibson (* 17. března 1948 Conway, Jižní Karolína) je jeden z nejznámějších autorů kyberpunku.

Život 
Jeho otec pracoval v továrně, ve které byla vyrobena první atomová bomba (Oak Ridge). V 19 letech se vyhnul povinnosti narukovat do Vietnamské války tím, že se odstěhoval ze Spojených států do Kanady. Tam žil ve Vancouveru až do roku 1972. Nyní je ženatý a má dvě děti.

Psát začal již v době studií na universitě v Britské Kolumbii, kde vystudoval anglickou literaturu.

Dílo 
V roce 1984 jeho první novela Neuromancer získala cenu HUGO, Philip K. Dick memorial Award a Nebulu. V Neuromancerovi se poprvé objevily pojmy jako kyberprostor, virtuální realita, Matrix a Internet, což napomohlo ke zpopularizování těchto pojmů. Autor uvádí, že jeho dílo ovlivnil W. S. Burroughs.

Romány 
 Neuromancer – 1984, Neuromancer (první díl trilogie Sprawl)
 Hrabě Nula – 1986, Count Zero (druhý díl trilogie Sprawl)
 Zběsilá jízda – 1988, Mona Lisa Overdrive (třetí díl trilogie Sprawl)
 Mašina zázraků – 1990, The Difference Engine (s Brucem Sterlingem)
 Virtuální světlo – 1993, Virtual Light (první díl trilogie Bridge)
 Idoru – 1996, Idoru (druhý díl trilogie Bridge)
 Všechny párty zejtřka – 1999, All Tomorrow's Parties (třetí díl trilogie Bridge)
 Rozpoznávání vzorů – 2003, Pattern Recognition (první díl trilogie Bigend)
 Země slídilů – 2007, Spook Country (druhý díl trilogie Bigend)
 Zero History – 2010 (třetí díl trilogie Bigend)

Sbírky a povídky 

 Jak vypálit Chrome – 1986, Burning Chrome; sbírka deseti Gibsonových raných povídek, někdy překládáno jako „Vypálit Chrom“ (starší)
 Johnny Mnemonic – 1981
 Gernsbackovo kontinuum – 1981, The Gernsback Continuum
 Fragmenty hologramové růže – 1977, Fragments of a Hologram Rose
 Svůj k svému – 1981, The Belonging Kind, s Johnem Shirleym
 Zapadákov – 1981, Hinterlands
 Jak vypálit Chrome – 1982, Burning Chrome
 Rudá hvězda, zimní orbita – 1983, Red Star, Winter Orbit, s Brucem Sterlingem
 Hotel Nová růže – 1981, New Rose Hotel
 Zimní tržiště – 1985, The Winter Market
 Na život a na smrt – 1985, Dogfight, s Michaelem Swanwickem

Ostatní 
 Jako v televizi – 1990, Doing Television; rozšířeně i název „Darwin“
 Štípařův pokoj – 1990, Skinner's Room
 Kyber-Klaus-Vánoční hvězdy – 1991, Cyber-Claus
 Thirteen Views of a Cardboard City – 1997

Odkazy

Reference

Související články 
 Americká literatura
 Seznam amerických spisovatelů

Externí odkazy 
 
 
 

Američtí romanopisci
Američtí spisovatelé science fiction
Kanadští spisovatelé science fiction
Průkopníci internetu
Kyberprostor
Narození 17. března
Narození v roce 1948
Narození v Jižní Karolíně
Žijící lidé
Muži
Passauer Neue Presse

Passauer Neue Presse (PNP) jsou německé regionální noviny nakladatelství Verlagsgruppe Passau GmbH (VGP) se sídlem v Pasově. Vycházejí od roku 1946. Distribuční území se nachází na území Bavorska.

Skupina vyvíjí i zahraniční aktivity v Rakousku, Polsku, Slovensku, ke skupině patří i společnost Vltava-Labe-Press, a. s., která vlastní většinu regionálního tisku v České republice. Mimo novin vydává také knihy, provozuje lokální rádia a vlastní tiskárny.

Externí odkazy 
 
 Stránky noviny PNP (německy)
 Stránky novinového nakladatelství VGP (německy)

Německé noviny
Pasov
Terminologia Esperanto-Centro

Terminologické esperantské centrum (TEC) je sdružení odborníků esperantistů pro tvorbu terminologií prostřednictvím internetu; jde o nezávislou instituci hnutí mezinárodního jazyka esperanto.

Historie

Historie do roku 1993 
TEC mělo svého předchůdce v TeS, Terminologia Sekcio. Sekce byla administrována v Budapešti Ivánem Bujdosó z prostředků Světového esperantského svazu. 

Pak následovala etapa, kdy bylo založeno TEC s administrativní podporou v Zagrebu. Záhřebskou administrátorkou byla Ankica Jagnjić. Když začala válka v Jugoslávii, bylo vybavení a dokumentace převezeno do Prahy. 

UEA zřídilo v roce 1992 svou čtvrtou kancelář v Československu. Ředitelem této kanceláře, která měla své sídlo v Kladně, byl Jan Pospíšil. „Terminologické esperantské centrum v ČSFR (TEC-CS)“ mělo statut „občanského sdružení s mezinárodním prvkem“, bylo financováno terminologickou nadací Wüster, zřízené při UEA pro tyto účely za vydatné pomoci paní Wery Dehler (později Wera Blanke).

V době kuponové privatizace byla zřízena na podporu TEC-CS ještě česká „Terminologická nadace PANGLOTTIA J.A.Komenského“. TEC-CS fungovalo s finanční podporou UEA od ledna 1992 do ledna 1993. Byla vytvořena 2 nová pracovní místa. Následujících 10 let kladenské esperantské centrum, bez vazby na UEA, fungovalo ze soukromých prostředků.

TEC-CS spolupracovalo korespondenčním způsobem s 335 esperantisty - odborníky nejrůznějším oborů, kteří se zabývali normalizací odborných terminologií a vytvářením mnohojazyčných odborných názvosloví včetně esperantské verze. Byly vypracovány plány tvorby tzv. „Esperanto-Normoj“, terminologických esperantských norem. Byly vytvořeny, nebo převzaty, odborné skupiny pro řadu oborů. Na světovém kongresu, Universala Esperanto-Kongreso ve Vídni byly představeny první publikace centra: „Hidraŭlaj meĥanismoj“, „Landoj, lingvoj, monoj“ a jiné. Snahou ředitele bylo, aby se centrum nespoléhalo plně na finanční podporu z UEA, ale aby se vydáváním mnohojazyčných odborných slovníků financovalo aspoň z 20-30 %. Část výdajů měly krýt také výnosy z vložených akcií českých esperantistů do Terminologické nadace PANGLOTTIA J. A. Komenského.

Historie od roku 1993 
TEC-CS ukončilo oficiálně svou činnost v lednu 1993 (po “likvidační“ pracovní schůzce v Berlíně v listopadu 1992 - 2x Blanke, Bormann, Pospíšil) jednak pro nedostatek finančních prostředků UEA-fondaĵo Wüster, jednak pro neshodu koncepčního zaměření TEC-u ze strany iniciátorů této instituce UEA. Po vyčerpání finančních rezerv u nadace Panglottia a vyčerpání možností soukromého financování byla kladenská kancelář bývalého TEC-CS definitivně zrušena v létě 2002.

TEC (UEA) oficiálně existovalo ještě dále po roce 1993 jako instituce UEA, v jejímž čele stál prezident TEC-u, Dr. Werner Bormann, tehdejší prezident Esperantské akademie.

V současné době je TEC koncipováno jako sdružení odborníků esperantistů pro tvorbu terminologií prostřednictvím internetu, jde o  nezávislou instituci hnutí mezinárodního jazyka esperanto.

Související články 
 Světový esperantský svaz

Externí odkazy 
  webová stránka dnešního TECu 

Esperantské organizace
Terminologie
Rage Against the Machine

Rage Against the Machine (zkráceně RATM nebo Rage) je americká crossoverová skupina, která vznikla v létě 1991, když se v Los Angeles setkali dva velcí odpůrci rasismu Zack de la Rocha a Tom Morello. Kapela je známá svými silně levicovými texty. Rage Against the Machine (Hněv proti stroji) – strojem je nejspíše myšlen systém, tak, jak o něm mluvil americký levicový aktivista Mario Savio ve svém slavném projevu z roku 1964. Do skupiny ještě přišel Zackův přítel Tim Commerford a na inzerát sehnaný Brad Wilk, který byl v té době "bubenická nula", ovšem časem se zlepšil. Zackův politický rap působil na davy. Při hraní nepoužívají žádné samplery či syntetizéry.

17. října 1999 se RATM rozpadli. Zbytek RATM založil s Chrisem Cornellem ze Soundgarden The Civilian, ale po problémech s ukradením desky se po půlroce sešli v Audioslave. A Zack de la Rocha se vrhl na svůj sólový projekt. V roce 2007 obnovili svou činnost, o rok později se objevili coby hlavní hvězdy velkých festivalů (Rock am Ring, Rock im Park, Reading a Leeds).

V roce 2016 Tom Morello, Tim Commerford a Brad Wilk spolu s Chuckem D., DJ Lordem z Public Enemy a B-Realem ze Cypress Hill zakládají superskupinu Prophets of Rage. 15. září 2017 vydali Prophets of Rage stejnojmenné debutové album.

Dne 1. listopadu 2019 kapela potvrdila svůj druhý reunion.

Diskografie

Studiová alba 
 1992: Rage Against the Machine
 1996: Evil Empire
 1999: The Battle of Los Angeles
 2000: Renegades

Živá alba 
 1998: Live & Rare 
 2003: Live at the Grand Olympic Auditorium

Singly

Externí odkazy 
 
  Oficiální RATM stránky
  Texty RATM

 
Americké metalové skupiny
Americké rockové skupiny
Rap metalové hudební skupiny
Hudební skupiny založené v roce 1991
Hudební skupiny 1990–1999
Držitelé ceny Grammy
Americké alternativní metalové skupiny
Funk metalové hudební skupiny
Hudební skupiny z Kalifornie
Američtí socialisté
Humor

Komika či humor (z lat. (h)umor – vlhkost, tekutina) je druh emoce, schopnost člověka, věci či situace vzbudit pocit pobavení v jiném člověku a souhrn způsobů jak toto pobavení a veselí, často provázené smíchem, vyvolat. Pojem původně popisoval temperament jedince, který se podle antických představ skládal ze čtyř základních tělesných tekutin (humores).

Rysy humoru (resp. vtipu) jsou nesmyslnost a moment překvapení. Důležitým předpokladem je rovněž sociální interakce. V humoru dochází často alespoň jedna ze zúčastněných stran (pomyslné) újmy či utrpí škodu. Přesná definice humoru je ale problematická, neexistuje ani jeho jednotná, všeobecně uznávaná teorie. Teorií komična se zabýval např. Sigmund Freud (v práci Vtip a jeho vztah k nevědomí), v českých zemích například Vladimír Borecký. Podle jedné z nejuznávanějších teorií se předpokládá, že humor a smích se vyvinul z pocitů a projevů triumfu. Sehrál patrně jednu z hlavních rolí v historii lidstva.

Odlišná definice humoru 
Humor je vědomá tvůrčí činnost, při které je skutečnost vytvářena či popisována odlišně ve srovnání s obvyklým způsobem tak, že to vzbuzuje pobavení (smích či úsměv, což už je emoce). To, že někdo upadne, není humor. Humorem se to stává až zábavným popisem. Ne vždy je příčinou smíchu humor. Komická situace nerovná se humor. To, že nám nějaká situace či člověk připadají humorné, je právě naší schopností ji tak vidět. Smysl pro humor je právě ta schopnost tvůrčího vidění a zejména popisu skutečnosti, který pobaví. Smysl pro humor má dva aspekty – schopnost humor tvořit a schopnost humor chápat (schopnost podívat se na věci tvůrčím způsobem). Smysl pro humor je tvůrčí ve smyslu odlišného (někdy až zdánlivě absurdního) vidění světa.

Teorie komiky 
Teorie komiky je disciplína, která se vědecky vypořádává s fenoménem komiky, popisuje jej, diskutuje o něm a zpracovává jej. Teorie komiky je interdisciplinární obor, pokládá si otázky jak literárně- a kulturněvědné, tak i sociologické či medicínské otázky a předkládá vědecké obci i laickému posluchačstvu jejich zodpovězení. O fenomén komiky se zajímá i lingvistika. Zvláštní pozornost si zaslouží popis různých polí působnosti smíchu, humoru či komiky celkově. Robert Gernhardt chápe komiku například takto: „Humor je určité jednání, komika je výsledkem tohoto jednání.“ K tomu patří vypořádání se s literárními a jinými uměleckými žánry komické provenience, jako je například komedie, vtip (i kreslený), komiksové a animované grotesky, kabaret atd. Teorie komiky také musí navzájem odlišovat rozdílné pojmy a kategorie související s obsahem jejího bádání jako jsou ironie, sarkasmus, cynismus, satira, parodie, perzifláž, burleska, groteska, nonsens atd.

Odkazy

Literatura 
 
 Henri Bergson: Smích, Praha 1993
 Vladimír Borecký: Teorie komiky, Praha 2000
 Bohuslav Brouk: Jazyková komika: Estetická studie, Praha 1941
 Ivana Gejgušová: Úvod ke studiu literární komiky, Ostrava 2003

Související články 
 Smích
 Vtip
 Církevní humor

Externí odkazy 
 
 
 
 
 Úvahy o humoru 
 Humor
 Komika a humor v jazyce, I.
 Komika a humor v jazyce, II.

 
Hry
Antropologie
Obranné mechanismy
Sat.1

Sat.1 (Sat Eins) je první německá soukromá televizní stanice. Sídlí v Berlíně. Vlastníkem je od roku 2000 mediální společnost ProSiebenSat.1 Media SE.
Pod názvem PKS začala vysílat v roce 1984 z Ludwigshafenu. V roce 1985 se televize přejmenovala na Sat.1. a přestěhovala se do Mohuče. Od roku 1999 vysílá z Berlína, v roce 2000 se organizačně spojila s televizní stanicí ProSieben.
Pro Rakousko a německé Švýcarsko vysílá Sat.1 regionální programová okna (vlastní program a národní reklamy).
Její tržní podíl ji dlouhodobě řadí k nejsledovanějším německým televizním stanicím.

Externí odkazy 
 
 Oficiální stránky Sat.1
 Stránky mediální skupiny ProSiebenSat.1

Německé televizní stanice
Vzniklo 1984
ProSieben

ProSieben, nebo také zkráceně Pro 7 je německá soukromá televizní stanice se sídlem v Mnichově, která vysílá od roku 1988. Patří do skupiny ProSiebenSat.1 Media. Stanice se v posledních letech profilovala zejména vysíláním úspěšných seriálů a filmů v televizní premiéře se zvukem Dolby Digital. ProSieben vysílá pro Rakousko (jako ProSiben Austria) německé Švýcarsko (jako ProSieben Schweiz) programová okna (národní reklamy). ProSieben patří k německým televizím s nejvyšší sledovaností u diváků věkové skupiny 14 až 29 let. V roce 2022 byla průměrná sledovanost stanice 3,3 %.
V červnu 2019 oznámila italská mediální skupina Mediaset vstup do ProSiebenSat1. V roce 2020 navýšila Mediaset svůj podíl na 25% a je tak suverénně největším akcionářem společnosti ProsiebenSat1.

Program 
Stanice vysílá vlastní program jako zpravodajství různé magazíny, seriály a zábavné show. Mimo to vysílá řadu zahraničních, převážně amerických pořadů a seriálů jako Akta X, 2 Socky, Teorie velkého třesku, Stav ohrožení, Griffinovi, Futurama, Anatomie lži, Gotham, Jak jsem poznal vaši matku, Lucifer, Malcolm v nesnázích, Mike a Molly, Máma, Scrubs: Doktůrci, Simpsonovi, Průměrňákovi, Dva a půl chlapa nebo Zoo.

Aktuální program

Zahraniční pořady 
  2 $ocky (2 Broke Girls)
  Don't Trust the B---- in Apartment 23 (Don't Trust the B---- in Apartment 23)
  Are You There, Chelsea? (Are You There, Chelsea?)
  Brickleberry (Brickleberry)
  Město žen (Cougar Town)
  Empire (Empire)
  Griffinovi (Family Guy)
  Hranice nemožného (Fringe)
  Futurama (Futurama)
  Gotham (Gotham)
  Chirurgové (Grey's Anatomy)
  Jak jsem poznal vaši matku (How I Meet Your Mother)
  Poslední chlap (Last Man Standing)
  Legends of Tomorrow (Legends of Tomorrow)
  Malcolm v nesnázích (Malcolm in the Middle)
  Man with a Plan (Man with a Plan)
  Mike & Molly (Mike & Molly)
  Máma (Mom)
  My Boys (My Boys)
  Pure Genius (Pure Genius)
  Scrubs: Doktůrci (Scrubs)
  Supergirl (Supergirl)
  Superstore (Superstore)
  Teorie velkého třesku (The Big Bang Theory)
  The Flash (The Flash)
  The Great Indoors (The Great Indoors)
  The Mick (The Mick)
  Průměrňákovi (The Middle)
  Millerovi (The Millers)
  The Orville (The Orville)
  The Real O'Neals (The Real O'Neals)
  Simpsonovi (The Simpsons)
  This Is Us (This Is Us)
  Dva a půl chlapa (Two and Half Men)
  Mladý Sheldon (Young Sheldon)

Původní pořady 
 Galileo
 Galileo Big Pictures
 Germany's Next Topmodel
 Newstime
 Prankenstein
 red!
 taff
 Schlag den Star
 Joko gegen Klaas – Das Duell um die Welt
 The Voice of Germany

Reference

Související články 
 Sat.1

Externí odkazy 
 
 Oficiální stránky ProSieben
 Stránky mediální skupiny Pro7Sat1

Německé televizní stanice
Tobiáš (rozcestník)

Tobiáš může být:

 Tobiáš – křestní jméno
 Tobiáš (příjmení) – příjmení

podobné
 Kniha Tóbijáš
Nesporné řízení

Nesporné řízení je vedle řízení sporného druhou základní formou občanského soudního řízení. Jeho podstatným znakem je, že proti sobě nestojí žalobce a žalovaný, ale okruh účastníků řízení závisí na druhu řízení a může být značně různorodý. Soud tu nemá roli pouhého rozhodce jako v řízení sporném, ale musí být sám aktivní a jednat tak, aby bylo dosaženo účelu řízení a byl naplněn veřejný zájem.

Zásady 
V nesporném řízení se uplatňují zčásti odlišné zásady řízení, než jsou zásady typické pro řízení sporné:
 Zásada oficiality (oproti zásadě dispositivní) znamená, že soud jedná z úřední povinnosti. Řízení musí zahájit i bez návrhu, jestliže se hodnověrně dozví, že vznikla jeho potřeba. „Pánem sporu“ (lat. dominus litis) není žádný z účastníků, ale soud musí v řízení pokračovat, dokud není dosaženo jeho účelu (např. souladu zápisu v obchodním rejstříku se skutečným stavem).
 Zásada vyšetřovací (také vyhledávací neboli zásada inkviziční, oproti zásadě projednací) znamená, že soud může provádět takové důkazy, které uzná za potřebné. Není při tom vázán návrhy účastníků.
 Zásada materiální pravdy (oproti zásadě formální pravdy) znamená, že soud se musí snažit o přesné a úplné zjištění skutkového stavu. Nesmí se spokojit s tvrzeními účastníků, byť by i byla shodná.

Druhy řízení 
Typickým příkladem nesporného řízení je řízení o pozůstalosti, řízení o svěření dítěte do péče jednoho z rodičů, řízení o soudní úschově, o umoření listiny, o prohlášení za mrtvého nebo řízení ve věcech obchodního rejstříku.

Nesporná řízení jsou s účinností od 1. ledna 2014 upravena převážně v zákoně o zvláštních řízeních soudních (č. 292/2013 Sb.).

Související články 
 Sporné řízení

Externí odkazy 
 

 
Občanské právo procesní
Hamilton (Ontario)

Hamilton je velké kanadské přístavní město, které leží asi 60 km jihozápadně od Toronta a 65 km západně od Niagarských vodopádů, v provincii Ontario.

Město bylo založeno Georgem Hamiltonem, když koupil zemědělskou farmu Jamese Duranda krátce po válce v roce 1812. Nathaniel Hughson, majitel nemovitosti na severu, spolupracoval s Georgem Hamiltonem, společně připravili návrh na budovu soudu a vězení na pozemku Hamiltona. Hamilton pak nabídl tento pozemek monarchistickému státu pro budoucí místo. Durand byl pověřen Hughsonem a Hamiltonem k prodeji pozemků, které se později staly místem dnešního města Hamilton. Oficiální statut města bylo dosaženo 9. června 1846. Nové město Hamilton bylo vytvořeno 1. ledna 2001 spojením Hamiltonu a jeho pěti sousedních obcí: Ancaster, Dundas, Flamborough, Glanbrook a Stoney Creek

Hamilton se stal centrem hustě obydleného a industrializovaného regionu na západním konci jezera Ontario známého jako Zlatá podkova. Ve městě žije vice jak půl milionu obyvatel.

Na území města Hamilton se nachází více než 100 vodopádů a kaskád. Většina těchto vodopádů je napojena na turistickou síť stezek nazývanou Bruce Trail. Nejvyšší z těchto vodopádů se spádem 41 metrů a šířkou 9 metrů se nazývá Tewsův vodopád. Tento vodopád má pouze o 10 metrů menší spád než Niagarské vodopády. Největší je Websterův vodopád se spádem 22 metrů a šířkou 30 metrů.

Sport 
Ve městě sídlí tým kanadského fotbalu Hamilton Tiger-Cats.

Osobnosti 

 Eugene Levy (* 1946), herec
 Dave Andreychuk (* 1963), bývalý lední hokejista, držitel Stanley Cupu
 Luke Kirby (* 1978), divadelní, filmový a televizní herec

Partnerská města 
  Fukujama, Japonsko (1976)
  Ma-an-šan, Čína (1987)
  Mangalúr, Indie (1968)
  Monterrey, Mexiko (1993)
  Racalmuto, Itálie (1986)
  Sarasota, Florida, Spojené státy americké (1991)
  Shawinigan, Québec, Kanada (1958)
  Valle Peligna, Itálie (1990)

Reference

Externí odkazy 
 

 
Města v Ontariu
Přístavní města v Kanadě
Tóbit

Tóbit je jméno Tóbijášova otce, podle vyprávění knihy Tóbijáš spravedlivého Žida z kmene Neftalí, který byl v roce 722 př. n. l. odveden do asyrského zajetí.

Tóbit věrně zachovával Boží zákon, avšak přesto byl postižen pronásledováním a nakonec i slepotou. Na konci svých sil se modlil k Bohu, aby jej zbavil jeho utrpení a života. Bůh jeho modlitbu vyslyšel a poslal anděla Rafaela, aby jej uzdravil. Rafael po zařízení dalších věcí nakonec nejen vrací Tóbitovi zrak, ale i našel nevěstu pro jeho syna Tóbijáše.

V Septuagintě je jeho jménem nazvána i kniha jinak nesoucí jméno „Tóbijáš“.

Reference

Externí odkazy 
 

Starozákonní postavy
Nevidomé osoby
Motto

Motto (též moto) je fráze nebo skupina slov, která vyjadřuje motivaci nebo záměr člověka či skupiny lidí. Motto může být heslo, citát nebo jiná sentence. Používá se v čele uměleckého díla a vztahuje se k základní myšlence tohoto díla. Jiný význam může být vyjádření státního programu, např. Veritas vincit (Pravda vítězí).

Výraz motto pochází z italštiny, kde motto znamená „slovo“; podobné označení pro slovo, le mot, je také ve francouzštině.

V heraldice 

Je motto nazýváno heslo nebo devíza a bývá napsáno na stuze pod erbem. Zobrazuje se v základních tinkturách erbu a pokud jsou u erbu štítonoši mohou na této pásce stát. V heraldice tato slova či sousloví obvykle reflektují rodovou tradici (resp. zásadu, již členové rodu vyznávají) nebo úctu k panovníkovi či Bohu. Tato hesla byla psána v různých jazycích; v českém prostředí to byly především němčina, latina, čeština a francouzština.

Oproti tomu pokřik (nebo válečný pokřik) je psán na pásce umísťované na vrchol erbu ke klenotu. Byl obvyklý hlavně ve Skotsku nebo v Polsku. Byla to krátká věta, kterou se např. skotské kmeny svolávaly do boje nebo na obranu vlasti (skotský národní pokřik je: In My Defens God Me Defend, na erb se umisťuje zkrácené In Defens).

Odkazy

Reference

Související články 
 Slogan
 Claim (reklama)

Externí odkazy 
 
 

Heraldika
Literatura
Motta
Průmyslová dráha

Průmyslovou dráhou není míněna železniční vlečka.
Průmyslová dráha není železniční dráhou podle českého drážního zákona.

Průmyslová dráha (průmyslová železnice) je obvykle úzkokolejná dráha, sloužící k přepravě hmot v rámci výrobního procesu. Na průmyslovou dráhu se v České republice nevztahuje Zákon o dráhách. 

Nejčastějším rozchodem průmyslových drah bylo 600 mm, ale vyskytovaly se i jiné rozchody. Na přelomu 19. a 20. století jimi byly vybaveny prakticky všechny továrny, kde docházelo k větším přesunům hmot.

Dnes jsou tyto dráhy povětšinou již zrušené a doprava byla nahrazena nákladními nebo specializovanými automobily.

Zachovalé dráhy a muzea 
 skanzen Solvayovy lomy nad Svatým Janem pod Skalou 
 Mladějovská úzkorozchodná železnice 
 Spolchemie – dráha v areálu chemičky

Odkazy

Související články 
 Úzkorozchodná dráha
 Důlní dráha
 Lesní železnice
 Neveřejné úzkorozchodné dráhy v Čechách

Externí odkazy 
 
 www.solvayovylomy.cz
 www.mladejov.cz

Průmyslové dráhy
Konstrukce tratí
Steven Brust

Steven Karl Zoltán Brust (* 23. listopadu 1955) je americký spisovatel fantasy, známý svou sérií o nájemném vrahu Vladu Taltosovi.

Světu ve kterém se odehrávají vládnou Dragaerané; Vlad Taltos je jeden z lidské menšiny, ale je považován za někoho víc, protože jeho otec zaplatil hodně peněz, aby se oba stali členy rodu Jeheregů(jediný velký dům, který vykonává takové transakce je, ne náhodou, také jeden tradičně zodpovědný za většinu Dragaera psanců a zločinců) přesto, že je člověk a zločinec, Vlad má množství vysoko postavených Dragaeranských přátel. Brust má doposud napsaných deset románů z Drageary, kterých zamýšlí devatenáct - jména jsou po velkých rody Dragearů a jeden se jmenuje jako Vlad sám, poslední román bude nazván Poslední kontrakt.

Brust také začal další sérii na Dragaeře, ale století před časem Vlada. To je částečná pocta k Alexandru Dumasovi a jeho románech o třech mušketýrech; má být pět knih této série, aby následoval vzor Dumasovy série.

Dílo

Dragaera 
 s Vladem Taltosem
 Jhereg (1983) česky (2002)
 Yendi (1984) česky (2003)
 Teckla (1987) česky (2009)
 Taltos (1988) česky (2006)
 Phoenix (1990)
 Athyra (1993)
 Orca (1996)
 Dragon (1998)
 Issola (2001)
 Dzur (2006)
 Jhegaala (2008)
 Iorich (2010)
 Tiassa (připravuje se)
 Khaavren romance
 The Phoenix Guards (1991)
 Five Hundred Years After (1994)
 The Viscount of Adrilankha vydáno ve třech dílech:
 The Paths of the Dead (2002)
 The Lord of Castle Black (2003)
 Sethra Lavode (2004)
 samostatné
 Brokedown Palace (1986)

Ostatní 
 
 To Reign in Hell (1984)
 The Sun, the Moon, and the Stars (1987)
 Cowboy Feng's Space Bar and Grille (1990)
 The Gypsy (1992) s Megan Lindholm
 Agyar (1993)
 Freedom and Necessity (1997) s Emma Bull

Externí odkazy 
 

Američtí spisovatelé fantasy
Narození v roce 1955
Žijící lidé
Muži
Američané maďarského původu
Hoverla

Hoverla () je hora nacházející se v pohoří Čornohora a zároveň nejvyšší vrchol Ukrajiny. Nachází se v Karpatech na hranici Zakarpatské a Ivanofrankivské oblasti.

Příroda 
Svah hory je pokryt bukovým a smrkovým porostem. V nadmořské výšce nad 1500 metrů začíná pás sub-alpského travnatého porostu, známého pod názvem poloniny.

Historie 

V letech 1918 až 1938 byla Hoverla na hranici Československa a Polska. Dodnes jsou zde zachované a dobře viditelné některé hraniční kameny Československé republiky.

Přístup 
Od konce srpna do počátku června je vrchol hory pokryt sněhem. Vzhledem k lavinovému nebezpečí se výstup od listopadu do května doporučuje výhradně po západním hřebenu.

Nejvyhledávanější cesta na Hoverlu vede z východu, od města Vorochta. Přechází k řece Prut a směřuje do vesnice Černohora (možno využít autobus). Z vesnice je to na vrchol zhruba 5 hodin chůze (11 km). Stezka míjí zimní středisko Zarosľak (kemp, hotel) a zvedá se dál do lesů, které jsou plné stříbrných jedlí a bříz. Nad hranicí lesa cesta překračuje alpínské louky a po nenáročném hřebeni vystupuje na vrchol s kovovým křížem a státní vlajkou. Výhled z vrcholu je výborný, obzvláště na blízké rumunské pohoří Maramureš na jihu.

Přes vrchol vede i oblíbená hřebenová trasa, která propojuje tři nejvyšší hory Ukrajiny, tj. Hoverlu (2061 m n. m.), Brebeneskul (2037 m n. m.) a Pop Ivan (2022 m n. m.). Tato trasa vede po bývalé polsko-československé hranici a dodnes jsou na ní zbytky červeného turistického značení. Úsek z Hoverly na Pop Ivan je dlouhý asi 18 km.

Galerie

Externí odkazy 
 
 Hoverla na DuseKarpat.cz
 Výstup na Hoverlu na iDnes.cz
 Výstup na Hoverlu na HoryEvropy.cz
 Výstup na Hoverlu na lyžích na Horydoly.cz

Hory a kopce v Čornohoře
Hory a kopce v Zakarpatské oblasti
Okres Rachov
Hory a kopce v Ivanofrankivské oblasti
Nadvirenský rajón
Dvoutisícovky na Ukrajině
Dvoutisícovky v Karpatech
Elongace

Elongace je astronomický termín pro úhel mezi Sluncem a planetou, jak je viděn ze Země.

Pokud planeta vychází a zapadá později než Slunce, jde o východní elongaci, vychází-li a zapadá dříve než Slunce, mluvíme o západní elongaci.

Elongace 0° se nazývá konjunkce, elongace 180° opozice a elongace 90° kvadratura.

O největší (východní nebo západní) elongaci má význam mluvit jen u vnitřních planet, u vnějších planet je to vždy opozice. Vidíme-li vnitřní planetu těsně po soumraku a ve fázi, kdy je Sluncem z poloviny osvětlená, je poblíž své největší východní elongace. Je-li vnitřní planeta viditelná a z poloviny osvětlená před východem slunce, je poblíž své největší západní elongace.

Značný rozdíl maximálních elongací Merkuru je způsoben poměrně velkou výstředností jeho dráhy.

Reference

Související články 
 Konjunkce
 Opozice

Externí odkazy 
 

Pozorování vesmíru
Merkur

Slovo Merkur má více významů:

 Merkur (mytologie) – bůh obchodu, posel bohů etc. v římské mytologii
 Merkur (planeta) – první planeta sluneční soustavy
 Merkur (stavebnice) – česká mechanická stavebnice
 Muzeum Merkur – muzeum stavebnice Merkur v Polici nad Metují
 Merkur (filatelie) – rakousko-uherská poštovní známka z roku 1850
 Merkur (kosmická kabina) – kosmická kabina vyvíjená v projektu SSSR Almaz
 Merkur (spolek) – organizace českých obchodníků
 Merkur (přírodní památka) – přírodní památka v okrese Chomutov
 Merkur (vydavatelství) – bývalé československé hudební vydavatelství z Prahy
 Merkur (televizor) – televizory Tesla 4160AB Merkur a 4162AB Merkur 2
 Merkur (odrůda jablek) – kultivar jabloně domácí
 Merkur (obchodní řetězec) – obchodní řetězec v Rakousku
 Palác Merkur – funkcionalistická budova v Praze
 rtuť – chemický prvek označovaný v alchymii slovem merkur

v kultuře
 Ve znamení Merkura – československý televizní seriál

Externí odkazy
Hnutí za občanskou svobodu

Hnutí za občanskou svobodu (HOS) bylo československé nezávislé politické hnutí, která 15. října 1988 vznikla v prostředí Charty 77. Iniciátorem jejího vzniku byl signatář charty a nezávislý socialista Rudolf Battěk. Členy Hnutí za občanskou svobodu se postupně stala i řada lidí, kteří nebyli signatáři Charty. Hnutí si kladlo za cíl spojit všechny demokraticky smýšlející síly v komunistickém Československu od umírněné levice po umírněnou pravici.

Ve svém úvodním dokumentu – manifestu Demokracii pro všechny – požadovali nastolení pluralitní demokracie, umožnění drobného a středního podnikání nebo ochranu životního prostředí. Text upozorňoval na hluboký mravní úpadek československé společnosti. Tímto prohlášením se stalo HOS prvním skutečným politickým oponentem vládnoucí KSČ. Byl to také počátek diferenciace vnitřně velmi různorodé Charty 77. Manifest podepsalo 126 občanů, mezi nimi i Václav Havel. Hnutí vydávalo časopis Alternativa a interní věstník Zpravodaj HOS.

HOS spolu s dalšími občanskými iniciativami zorganizovalo 10. prosince 1988 na pražském Škroupově náměstí první oficiálně povolenou manifestaci opozičních seskupení v období normalizace.

Několik představitelů hnutí bylo po jeho založení perzekvováno, proti některým bylo zahájeno trestní stíhání, jiní dostali prokurátorskou výstrahu.

V červnu 1990 se Hnutí účastnilo prvních svobodných parlamentních voleb, ale s výsledkem 0,3 % ve Sněmovně lidu a 0,29 % ve Sněmovně národů nepřekonalo 5% hranici a nezískalo žádný mandát.

Odkazy

Reference

Související články 

 Ty rudá krávo

Literatura 
 Blanka Císařovská, Růžena Hlušičková (eds.): Hnutí za občanskou svobodu 1988–1989. Ústav pro soudobé dějiny AV ČR, Maxdorf, Praha 1994, s. 25–34.

Charta 77
Dějiny Československa (1969–1989)
Manifest

Manifest je veřejné slavnostní nebo programové prohlášení, významný ústní nebo písemný projev.  Může být zveřejněn od jedné osoby, skupiny, politické strany nebo vlády. Manifest navazuje na buď společenský konsenz nebo propaguje novou myšlenku, v které autor věří že by měla vyvolat změny. Většinou se jedná o politické nebo sociální myšlenky. Občas revoluční, ale může se jednat i o životní postoj autora. Manifesty týkající se naboženských vyznání se nazývají kréda.

Etymologie 
Z italského manifesto, které bylo přejato z latinského manifestus, čili jasný nebo snadno pochopitelný. Manifestus, složenina ze slov manus „ruka“ a festus „uchopitelný“.

Významné manifesty

Politické 
 Deklarace nezávislosti Spojených států amerických (1776)
 Deklarace práv člověka a občana (1789)
 Tamworthský manifest (1834)
 Komunistický manifest (1848)
 Říjnový manifest (1905)
 Manifest českých spisovatelů (1917)
 Fašistický manifest (1919)
 Mein Kampf (1925)
 Manifest sedmi (1929)
 Manifest z Ventotene (1941)
 Beveridgeova zpráva (1942)
 Russellův–Einsteinův manifest (1955)
 Southern Manifesto (1956)
 Zelená kniha (1975)

Umělecké 
 Manifest české moderny (1895)
 Dogme 95 (1995)

Technologické 
 GNU Manifest (1985)
 Hackerův manifest (1986)

Reference

Externí odkazy 
 
 

 
Politická filozofie
Rétorika
Frank Herbert

Frank Herbert (8. října 1920 – 11. února 1986) byl americký spisovatel, který se proslavil zejména svým románem Duna.

Život 
Frank Herbert se narodil v Tacomě ve státě Washington a vystudoval University of Washington v Seattlu. Byl člověkem mnoha řemesel. Živil se jako reportér, redaktor, profesionální fotograf a kameraman, komentoval pro lokální rádiové stanice, jezdil na moře jako lovec ústřic a dělal instruktora pro přežití v džungli.

Dílo 
Jako autor se uvedl v časopise Startling Stories svou povídkou Hledáte něco? Pak následovalo asi dvacet dalších povídek a později Herbert vydal svůj první román:
 Drak v moři (The Dragon in the Sea, 1955)

Další romány 
 Stvořitelé Boha (The Godmakers, 1958)
 Zelený mozek (The Green Brain, 1965)
 Heisenbergovy oči (The Eyes of Heisenberg, 1966)
 Tvůrci nebes (The Heaven Makers, 1967)
 Santarožská bariéra (The Santaroga Barrier, 1967)
 Hellstromův úl (Hellstrom's Hive, 1972)
 Mučená hvězda (Whipping Star, 1970)
 Experiment Dosada (The Dosadi Experiment, 1977)

Série Pandora 
 Vyslanci do prázdna (Destination: Void, 1965)
 Kristova epizoda (The Jesus Incident , 1979)
 Lazarův jev (The Lazarus Effect, 1983)
 Faktor Nanebevzetí (The Ascension Factor, 1988)

Série Duna 

 Duna (Dune, 1965) – tento román přinesl autorovi opravdový úspěch. Nejprve vyšla v magazínu Analog první část s názvem Svět Duny, díky zájmu čtenářů příběh pokračoval jako Prorok Duny. V knižním vydání se autor rozhodl oba díly spojit a nazvat stručně Duna. Vyprávění o pouštní planetě Arrakis s naprostým nedostatkem vody a jediným známým nalezištěm zvláštního koření, které má moc prodloužit lidský život a poskytuje člověku mimořádné psychické schopnosti, mělo u čtenářů ohromný ohlas. Podle románu vzniklo několik filmů. Například v roce 1984 natočil jedno ze zpracování režisér David Lynch. Duna byla také zpracována jako televizní seriál. Na jejím základě vzniklo též několik deskových či počítačových her.

Původní příběh pak Frank Herbert rozvinul v dalších pěti pokračováních:
 Spasitel Duny (Dune Messiah, 1970)
 Děti Duny (Children of Dune, 1976)
 Božský imperátor Duny (God Emperor of Dune, 1981)
 Kacíři Duny (Heretics of Dune, 1984)
 Kapitula: Duna (Chapterhouse: Dune, 1985)

Po smrti Franka Herberta pokračuje v sérii jeho syn Brian Herbert spolu s Kevinem J. Andersonem, kteří společně vydali další dvě pokračování Duny a dále dvě trilogie, které svým dějem předcházejí původnímu příběhu. V současnosti pracují na tetralogii, která se bude zabývat významnými postavami série Duna a vyplní některá prázdná místa v příběhu.

Odkazy

Externí odkazy 
 
 
 

Američtí fotografové
Američtí spisovatelé science fiction
Duna
Narození v roce 1920
Narození 8. října
Úmrtí v roce 1986
Úmrtí 11. února
Narození v Tacomě
Úmrtí v Madisonu
Muži
Američtí environmentalisté
Boží armáda odporu

Armáda Božího odporu (, zkratka LRA) je povstalecká skupina v severní Ugandě o síle cca 500–3000 vojáků, která vznikla roku 1987 a pod vedením Josepha Konyho z ugandského kmene Ačolů bojuje za zřízení křesťanského teokratického státu založeného na deseti přikázáních. Je jedním z nástupnických uskupení Hnutí Ducha svatého.

Povstalci jsou obviňováni z páchání řady zvěrstev jako drancování vesnic, zabíjení, mučení, znásilňování a zotročování dětí a mládeže, které používají jako vojáky nebo sexuální otroky. Dětští vojáci jsou brutálními metodami cvičeni k zabíjení svých rodičů a sousedů, a k rozřezávání a pojídání jejich těl, a unášení dalších dětí.

Mimo severní Ugandu LRA pustoší venkov také v Jižním Súdánu, Demokratické republice Kongo a Středoafrické republice. LRA byla dlouho podporována vládou Jižního Súdánu, která jim však nakonec spolu s ostatními postiženými státy vyhlásila válku.

Boží armáda odporu byla v nedávné minulosti vládou Spojených států amerických označena za teroristickou organizaci. 20. května 2009 uvedli ke schválení americkým legislativním systémem senátoři Russ Feingold (demokrat, Winconsin) a Sam Brownback (republikán, Kansas) a poslanci Jim McGovern (demokrat, Massetchussetts), Brad Miller (demokrat, Severní Karolína) a Ed Royce (republikán, Kalifornie) výnos za účelem ukončení Konyho teroru.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 http://aktualne.centrum.cz/zahranici/afrika/clanek.phtml?id=608769
 http://www.invisiblechildren.com/ – „Neviditelné děti“ – pokus tří cestovatelů/filmařů s ambicí popsat situaci v Ugandě, který přerostl v humanitární projekt.

Křesťanské organizace
Organizace v Ugandě
Partyzánské organizace
Vzniklo 1987
Skupiny označené za teroristické vládou USA
Křesťanský terorismus
Pohlavní zneužívání dětí
Mezinárodní trestní soud
Únosci
Nová náboženská hnutí inspirovaná křesťanstvím
Náboženství v Ugandě
Konjunkce (astronomie)

Konjunkce je termín užívaný v poziční astronomii a astrologii. Označuje maximální přiblížení dvou nebeských těles z pohledu pozorovatele (obvykle ze Země). V případě planet jde o jeden z aspektů.

Hovoříme-li o tom, že je nebeské těleso v konjunkci (aniž bychom uvedli druhé těleso), znamená to konjunkci se Sluncem (např. Měsíc je v konjunkci při novoluní).

Maximální přiblížení znamená, že obě tělesa mají tutéž rektascenzi, popřípadě ekliptikální délku (tyto druhy konjunkce je třeba rozlišovat). Většinou ale nemají také stejnou deklinaci a proto se jedna z planet jeví procházet severně nebo jižně od druhé.

V některých případech mají obě tělesa i stejnou deklinaci, nacházejí se tedy na stejných rovníkových souřadnicích. Tehdy hovoříme o zákrytu, přechodu či zatmění (někteří historikové se domnívají, že Betlémská hvězda byla konjunkce Saturnu a Jupiteru, jiní za ni považují jinou konjunkci, Jupiteru a Venuše).

Pojmy horní konjunkce a dolní konjunkce má smysl rozlišovat pouze při pozorování planety, která je od nás blíže ke Slunci (při pozorování ze Země se jedná o Merkur a Venuši). Je-li směrem od nás planeta na opačné straně Slunce, je v horní konjunkci se Sluncem. Dolní konjunkce nastane, když obě planety leží v jedné přímce na téže straně Slunce.

Ke konjunkci dvou planet může v kratším časovém úseku dojít několikrát za sebou v důsledku zdánlivého retrográdního pohybu alespoň jedné z nich.

Některé významné konjunkce 

 Jaro 2000: V květnu 2000 se seřadilo 5 nejjasnějších planet (Merkur, Venuše, Mars, Jupiter, Saturn) uvnitř úhlu 20° od Slunce (viděno ze Země). Pro přílišnou blízkost Slunce nebylo možno úkaz pozorovat.
 Jaro 2002: Na konci dubna 2002 nastala vzácná tzv. velká konjunkce (situace, kdy je úhlová vzdálenost mezi objekty na obloze velmi malá), při níž byly Saturn, Jupiter, Mars, Venuše a Merkur všechny zároveň viditelné na severozápadní obloze těsně po soumraku; to se bude znovu opakovat až na začátku července 2060, kdy se tento kvintet shromáždí na severovýchodní obloze chvíli před rozbřeskem.
 Zimní slunovrat 2007: Nevšední planetární/galaktické seskupení bylo k vidění 23. a 24. prosince 2007. Sestava Mars, Země, Slunce, Merkur, Jupiter, centrum Galaxie z 23. prosince se stala ještě pozoruhodnější spojením s měsícem v úplňku (v konjunkci s Marsem) 24. prosince ve 2 hodiny ráno a současným kvadrátem Venuše s Neptunem.
 20. června 2015 došlo ke konjunkci Měsíce, Venuše a Jupiteru na západní hvězdné obloze.

Odkazy

Reference

Související články 
 Aspekt
 Opozice
 Kvadratura
 Elongace

Externí odkazy 
 
 

Nebeská mechanika
Astrologie
Malé Kyšice

Malé Kyšice jsou obec ve Středočeském kraji, 3 km jihozápadně od Unhoště v okrese Kladno. Žije zde  obyvatel. V okolí obce se nacházejí rozsáhlé chatové osady, které jsou umístěné hlavně na nedalekém potoku Kačák, a přírodní památka Markův mlýn.

Historie 
První písemná zmínka o obci pochází z roku 1316.

Územněsprávní začlenění 
Dějiny územněsprávního začleňování zahrnují období od roku 1850 do současnosti. V chronologickém přehledu je uvedena územně administrativní příslušnost obce v roce, kdy ke změně došlo:
 1850 země česká, kraj Praha, politický okres Smíchov, soudní okres Unhošť
 1855 země česká, kraj Praha, soudní okres Unhošť
 1868 země česká, politický okres Smíchov, soudní okres Unhošť
 1893 země česká, politický okres Kladno, soudní okres Unhošť
 1939 země česká, Oberlandrat Kladno, politický okres Kladno, soudní okres Unhošť
 1942 země česká, Oberlandrat Praha, politický okres Kladno, soudní okres Unhošť
 1945 země česká, správní okres Kladno, soudní okres Unhošť
 1949 Pražský kraj, okres Kladno
 1960 Středočeský kraj, okres Kladno

Rok 1932 
Ve vsi Malé Kyšice (247 obyvatel) byly v roce 1932 evidovány tyto živnosti a obchody: 2 obchody s dřívím, 4 hostince, 2 mlýny, obuvník, 2 obchody se smíšeným zbožím, trafika.

Pamětihodnosti 
 Proškův mlýn v místní části Poteplí – mlýn z roku 1423 se řadí k nejstarším na Loděnickém potoce; technická památka
 Západně od vesnice se dochovaly terénní pozůstatky opevnění hradiště na Vysokém vrchu z konce doby bronzové.

Osobnosti 
 Miloš Sokola (1913–1976), český houslista a hudební skladatel
 Ondřej Sosenka (* 1975), český cyklista
 Miroslav Oliverius (* 1953), regionální historik, heraldik
 Josef Chaloupka (1932-2003), hudebník, dirigent

Doprava 
 Silniční doprava – Obec leží u silnice II/118 v úseku Beroun - Kladno. Do obce vede ze silnice II/118 zpevněná cesta.

 Železniční doprava – Železniční trať ani stanice na území města nejsou. Nejblíže obci je železniční stanice Unhošť ve vzdálenosti 7 km ležící na trati 120 z Prahy do Kladna a Rakovníka.

 Autobusová doprava – V obci zastavovaly v září 2011 autobusové linky jedoucí do těchto cílů: Beroun, Hořovice, Kladno, Praha, Příbram, Unhošť . Obcí projíždí autobusová linka 220030 Kladno - Beroun (ČSAD Kladno MHD).

Reference

Literatura 
 OLIVERIUS, Miroslav. Na kyšických Chaloupkách. Malé Kyšice: Obec Malé Kyšice, 2008. .
 OLIVERIUS, Miroslav. Malokyšické pomístní názvy. Malokyšické ozvěny. 2013, roč. 7, čís. 1, s. [4].
 OLIVERIUS, Miroslav. Pamětní knihy a kronikáři obce Malé Kyšice. Listy z Unhošťska. 1997, roč. 4, čís. (13-14), s. 24-27.

Externí odkazy 
 
 
 

 
Vesnice v okrese Kladno
Obce v okrese Kladno
Sídla v Křivoklátské vrchovině
Gruzínské povstání na Texelu

Gruzínské povstání na Texelu (4. dubna 1945 – 20. května 1945) byla vzpoura praporu sovětských gruzínských vojáků na Texelu (vyslovnost  Tessel) proti německým okupantům tohoto nizozemského ostrova během druhé světové války. Občas se pro to používá termín poslední evropské bitevní pole.

Ostrov byl stěžejním bodem německého Atlantického valu u nizozemského pobřeží a byl silně opevněn. Gruzínci byli vojáci Gruzínské sovětské socialistické republiky zajatí na východní frontě, kteří souhlasili s tím, že budou bojovat na straně Němců, svých dřívějších nepřátel (tj. byli to bývalí váleční zajatci, kteří dali před strádáním v běžných německých zajateckých táborech přednost utvoření podpůrných jednotek bojujících po jejich boku. Většina tak činila s ideou, že budou bojovat proti Stalinovi). Gruzínci byli umístěni na ostrov do zajateckého tábora, měli sloužit jako podpůrné bojové síly. 

V noci ze 4. na 5. dubna 1945, očekávajíce brzké vylodění Spojenců, povstali proti Němcům a na krátkou chvíli ovládli ostrov (tu noc zemřelo přibližně 400 Němců), ale nepodařilo se jim zmocnit se námořních baterií na severu a jihu ostrova. Nemohli proto zabránit příchodu německých záloh. Němci zahájili protiofenzívu podporovanou obrněnci z nizozemské pevniny a po týdnech tvrdých bojů získali ostrov zpět.

Během této Ruské války (pod tímto jménem je známa na Texelu) bylo zabito asi 800 Němců, 500 Gruzínců a 120 Tesselanů. Destrukce dosáhla velkých rozměrů; desítky statků skončily v plamenech. Zbytečné krveprolití trvalo i po německé kapitulaci v Nizozemí a Dánsku 5. května 1945 a německé bezpodmínečné kapitulaci 8. května 1945. Neskončilo do 20. května 1945, kdy bylo poslední evropské bitevní pole konečně zpacifikováno kanadskými jednotkami.

Padlí Gruzínci leží pohřbeni na čestném hřbitově v Hogebergu poblíž Oudeschildu. Přeživší nečekal dobrý osud: ve shodě se závěry jaltské konference byli násilně repatriováni z německého zajateckého tábora do Sovětského svazu. Stalin považoval jejich první zajetí Němci a to, že se jim vzdali, za zradu, protože dle jeho názoru měli vojáci bojovat do posledního muže. 

Poslední místo odpočinku mnoha padlých spojeneckých letců je na obecném hřbitově v Den Bergu.

Na ostrovním letišti v tamním Leteckém muzeu (Aeronautical Museum) je stálá expozice o této události.

Externí odkazy 
 
  Oficiální stránky Texelu

Povstání během druhé světové války
Dějiny Nizozemska
Dějiny Gruzie
Druhá světová válka v Evropě
Bitvy roku 1945
Dějiny Sovětského svazu během druhé světové války
Bitvy a operace západní fronty druhé světové války
Vojenské vzpoury
Zemská kůra

Zemská kůra je označení pro svrchní vrstvy planety Země složené z utuhlých hornin. Vznikla přinejmenším před 4,6 miliardami let, tedy do 150 miliónů let od vzniku Země. Ale postupně se dál rozšiřovala.

Zemské těleso se skládá ze tří soustředných sfér: zemské kůry, zemského pláště a zemského jádra.
Hranice mezi sférami tvoří plochy nespojitosti (diskontinuity). Tyto plochy vyjadřují náhlé změny chemických a fyzikálních vlastností látek uvnitř Země. Kůru od pláště odděluje tzv. Mohorovičičova plocha diskontinuity, na níž se odrážejí a lomí zemětřesné vlny. I v kůře existují další podružné plochy nespojitosti, jejichž průběh však není souvislý. Nejdůležitější z nich je tzv. Conradova plocha, považovaná za hranici mezi svrchní (granitovou) a spodní (bazaltovou) vrstvou kůry.

Zemská kůra je tvořena žulovou (granitovou–SiAl Si-křemík, Al-hliník) a čedičovou (bazaltovou–SiMa Si-křemík, Mg-hořčík) vrstvou. Její mocnost (tloušťka) se pohybuje od 5 km do 70 km. Nejsilnější je na kontinentech pod pohořími, nejtenčí (5 až 10 km) pod oceány, kde chybí žulová vrstva. V Českém masívu se mocnost kůry pohybuje kolem 35 km. Hlavními minerály kůry jsou živce, křemen a slídy (muskovit, biotit). Názvy granitová a čedičová neznamenají petrografické složení, jde o subjektivní označení vrstvy názvem, který nejvíce odpovídá známým fyzikálním vlastnostem hornin skládajících tyto vrstvy. Složení pevninské kůry je značně pestřejší následkem složitějšího vývoje pevnin. Během vývoje Země se do kůry z pláště přesunuly lehce tavitelné a specificky lehčí složky, především sloučeniny křemíku, draslíku, hliníku, vápníku, sodíku a pod. Průměrná hustota kůry činí 2,85 g/cm³.

Zemskou kůru tvoří různé horniny složené z nerostů. Kromě nich jsou v zemské kůře obsaženy i plyny a voda s různým množstvím rozpuštěných látek. V zemské kůře se nacházejí téměř všechny chemické prvky.

Rozdělení 
 kontinentální kůra – má 3 vrstvy a proměnlivou tloušťku, tvoří kontinenty, šelfy, kontinentální svahy
 oceánská kůra – dvouvrstvá, tenčí, tvořící dna oceánu, pánve, příkopy
 přechodná – nejvzácnější, třívrstvá (dno Černého moře)

Složení žulové vrstvy 
 SiO2 – 69 %
 Al2O3 – 14 %
 Fe2O3 + FeO – 4 %
 Ostatní 5 %

Složení čedičové vrstvy 
 SiO2 – 48 %
 Al2O3 – 15 %
 CaO – 11 %
 Fe2O3 + FeO – 11 %
 MgO – 9 %
 Ostatní 6 %

Odkazy

Reference

Související články 
 Krajinná sféra
 Povrch Země
 Tektonická deska

Externí odkazy 
 

Země
Prokletí básníci

Prokletí básníci je označení francouzských nekonformních básníků poslední třetiny 19. století, poprvé užité Paulem Verlainem ve stejnojmenném eseji roku 1883 (knižně 1884) – viz níže.

Často s nimi bývá spojena představa o užívání drog a alkoholu, zločinnosti, násilí a obecně dekadentním životním stylu spojeném s neúctou k většinové společnosti a jejím pravidlům.

Hlavním znakem tohoto stylu poezie bylo hledat krásu v ošklivosti, psát i o dosud tabuizovaných tématech (příkladem je známá báseň Zdechlina Ch. Baudelaira).

Za prvního prokletého básníka a jeho prototyp je obvykle považován Charles Baudelaire (1821–1867).
Charles Baudelaire, Paul Verlaine, Walt Whitman a Arthur Rimbaud jsou označováni za typické příklady.

Pojem se ale vžil do širšího povědomí až vydáním sbírky Paula Verlaina (1884). Původně se používal pouze jako označení spisovatelů zmíněných v jeho knize (viz níže), ale později se stal jménem pro spisovatele (a umělce obecně), jejichž život a umění byl mimo společnost nebo proti společnosti. Například, básník a vydavatel Pierre Seghers vydal sbírku Poètes maudits d'aujourd'hui: 1946–1970 (Prokletí básníci dneška) v Paříži roku 1972, obsahující díla autorů jako Antonin Artaud, Jean-Pierre Duprey a 10 dalších, z nichž někteří (např. Artaud) se stali posmrtně uznávanými.

Mezi předchůdce prokletých básníků bývá někdy řazen i francouzský renesanční básník François Villon či praotec literárního horroru Edgar Allan Poe.

Prokletí básníci 
Prokletí básníci je sbírka Paula Verlaina vydaná roku 1884. (viz výše)

Tato práce je pocta těmto autorům:
 Tristan Corbière
 Arthur Rimbaud
 Stéphane Mallarmé – v 1. vydání sbírky pouze tito tři
 Marceline Desbordes-Valmorová
 Adam Auguste Villiers de l'Isle
 a sám Paul Verlaine – pod pseudonymem Pauvre Lélian

Mezi prokleté básníky se také řadí:
 Charles Cros
 Charles Pierre Baudelaire
 Gérard de Nerval
 Jules Laforgue
 Comte de Lautréamont
 Antonin Artaud
 François Villon

Odkazy

Reference

Literatura 
 Charles Baudelaire: Víno samotářovo
 Charles Baudelaire: Květy zla (Les Fleurs du mal)
 Francouzská poezie nové doby, přeložil a vybral K. Čapek

Související články 
 Francouzská literatura
 Symbolismus (literatura)
 Dekadence

Externí odkazy 
 Malý koutek poezie : Baudelaire, Verlaine, Rimbaud, Desbordes-Valmorová a další
 Charles Baudelaire : stránky věnované životu a dílu Charlese Baudelaira
 stránky věnované prokletým básníkům

 
Prokletí básníci