alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
1187



Události 
 4. července – Saladin poráží křižácká vojska v bitvě u Hattinu
 2. října – Saladin dobývá Jeruzalém. Po obsazení Jeruzaléma se hlavním městem Jeruzalémského království stává Akkon; korunovace od té doby probíhají v Týru.

Narození 
 5. září – Ludvík VIII., francouzský král z dynastie Kapetovců († 8. listopadu 1226)
 29. března – Artur I. Bretaňský, bretaňský vévoda, následník anglického trůnu († 3. dubna 1203)
 ? – Pedro z Urgellu, hrabě z Urgellu, syn portugalského krále Sancha I. aragonské princezny Dulce († 2. června 1258)

Úmrtí 
 4. července – Renaud de Châtillon, francouzský rytíř a antiochijský kníže (* před 1120)
 19. října – Urban III., papež (* ?)
 9. listopadu – Kao-cung, vládce čínské říše Sung (* 12. června 1107)
 17. prosince – Řehoř VIII., papež (* 1100)
 ? – Adéla z Vohburgu, švábská vévodkyně a německá královna jako manželka švábská vévodkyně (* 1128)
 ? – Gerard z Cremony, lombardský překladatel arabských vědeckých a filosofických děl (* 1114)
 ? – Raimond III. z Tripolisu, hrabě z Tripolisu a kníže z Galileje (* 1140)

Hlavy států 
 České knížectví – Bedřich
 Moravské markrabství – Konrád II. Ota
 Svatá říše římská – Fridrich I. Barbarossa
 Papež –
 Anglické království – Jindřich II. Plantagenet
 Francouzské království – Filip II. August
 Polské knížectví – Kazimír II. Spravedlivý
 Uherské království – Béla III.
 Sicilské království – Vilém II. Dobrý
 Kastilské království – Alfonso VIII. Kastilský
 Rakouské vévodství – Leopold V. Babenberský
 Skotské království – Vilém Lev
 Byzantská říše – Izák II. Angelos

Externí odkazy 
 

 
12. století
1188



Události 
 3. září – křižáky dobyto portugalské město Silves
 sepsána Zpráva o založení kláštera svatého Vincenta v Lisabonu

Narození 
 4. března – Blanka Kastilská, francouzská královna a regentka († 26. listopadu 1252)
 24. března – Ferdinand Portugalský, flanderský hrabě, účastník bitvy u Bouvines († 29. července 1233)
 ? – Albrecht IV. Habsburský, hrabě z Aargau a z Horního Alsaska († 13. prosince 1239)

Úmrtí 
 22. ledna – Ferdinand II., král Leónu a Galicie (* 1137)
 11. října – Robert I. z Dreux , francouzský z královské dynastie Kapetovců, účastník druhé křížové výpravy (* 1124/1126)
 16. listopadu – Usáma Ibn Munkiz, arabský emír ze severní Sýrie, válečník, politik, dvořan a spisovatel (* 1096)

Hlavy států 
 České knížectví – Bedřich
 Moravské markrabství – Konrád II. Ota
 Svatá říše římská – Fridrich I. Barbarossa
 Papež – Klement III.
 Anglické království – Jindřich II. Plantagenet
 Francouzské království – Filip II. August
 Polské knížectví – Kazimír II. Spravedlivý
 Uherské království – Béla III.
 Sicilské království – Vilém II. Dobrý
 Kastilské království – Alfonso VIII. Kastilský
 Rakouské vévodství – Leopold V. Babenberský
 Skotské království – Vilém Lev
 Byzantská říše – Izák II. Angelos

Externí odkazy 
 

 
12. století
1189



Události 
 ve vsi Sadská byla vyhlášena Statuta Konráda II. Oty
 začíná třetí křížová výprava proti Saladinovi

Narození 
 29. listopadu – Ferdinand Kastilský, kastilský infant a následník trůnu († 14. října 1211)
 Jurij II. Vsevolodovič, veliké kníže vladimirské († 1238)

Úmrtí 
 25. března – Bedřich, český kníže, syn krále Vladislava II. (* 1141/1142)
 28. června – Matylda Anglická, bavorská a saská vévodkyně (* 1156)
 6. července – Jindřich II. Plantagenet, anglický král (* 5. března 1133)
 18. listopadu – Vilém II. Dobrý, sicilský král (* 1155)
 ? – Saitó Musašibó Benkei, japonský bojový mnich (* ? 1155)

Hlavy států 
české země
 České knížectví – Bedřich (1182 – 1189) » Konrád II. Ota (1189 – 1191)
 Moravské markrabství – Konrád II. Ota (1182 – 1191)

Evropa
 Anglické království – Jindřich II. Plantagenet (1154 – 1189) » Richard I. Lví srdce (1189 – 1199)
 Burgundské hrabství – Fridrich I. Barbarossa (1156 – 1190)
 Francouzské království – Filip II. August (1180 – 1223)
 Kastilské království – Alfonso VIII. Kastilský (1158 – 1214)
 Papež – Klement III. (1187 – 1191)
 Polské knížectví – Kazimír II. Spravedlivý (1177 – 1194)
 Rakouské vévodství – Leopold V. Babenberský (1177 – 1194)
 Sicilské království – Vilém II. (1166 – 1189) » Tankred I. (1189 – 1194)
 Skotské království – Vilém I. Lev (1165 – 1214)
 Svatá říše římská – Fridrich I. Barbarossa (1155 – 1190)
 Uherské království – Béla III. (1172 – 1196)

Externí odkazy 
 

 
12. století
1190



Události 
 16. březen – pogrom na Židy v Yorku
 4. říjen – Richard I. Lví srdce dobyl Messinu
 založen premonstrátský klášter Louka

Narození 
 ? – Jaroslav II. Vsevolodovič, veliké kníže vladimirské († 1246)
 ? – Marie Brabantská, císařovna jako manželka Oty IV. († 1260)
 ? – Odo ze Châteauroux, francouzský kardinál a teolog († 25. ledna 1273)

Úmrtí 
 18. února – Ota Míšeňský, míšeňský markrabě (* 1125)
15. března – Isabela Henegavská, francouzská královna jako manželka Filipa II. Augusta (* 1170)
 23. března – Saigjó , japonský mnich a básník (* 1118)
 10. června – Fridrich I. Barbarossa, císař Svaté říše římské (* asi 1122)
 21. listopadu – Děpolt II., české kníže (* před 1167)
 říjen – Sibyla Jeruzalémská, jeruzalémská královna (* cca 1160)
 říjen – Jindřich I. z Baru, hrabě z Baru, účastník třetí křížové výpravy (* 1158)
 ? – Magister Leoninus, francouzský skladatel, spoluzakladatel tzv. Notredamské školy (* 1163)

Hlavy států 
 České knížectví – Konrád II. Ota
 Svatá říše římská – Fridrich I. Barbarossa – Jindřich VI. Štaufský
 Papež – Klement III.
 Anglické království – Richard I. Lví srdce
 Francouzské království – Filip II. August
 Polské knížectví – Kazimír II. Spravedlivý
 Uherské království – Béla III.
 Sicilské království – Tankred I.
 Kastilské království – Alfonso VIII. Kastilský
 Rakouské vévodství – Leopold V. Babenberský
 Skotské království – Vilém Lev
 Byzantská říše – Izák II. Angelos

Externí odkazy 
 

 
12. století
1191



Události 
 Dundee ve Skotsku se stává královským městem

Narození 
 8. února – Jaroslav Vsevolodovič, veliký kníže vladimirský († 30. září 1246)
 ? – Petr I. Bretaňský, bretaňský vévoda, autor dvorské poezie († 22. června 1250)

Úmrtí 
 20. ledna – Fridrich V. Švábský, švábský vévoda, velitel třetí křížové výpravy (* 1167)
 9. září – Konrád II. Ota, český kníže (* mezi 1136 – 1141)
 březen – Klement III., papež (* 1130)
 ? – Theobald V. z Blois, hrabě z Blois, Chartres a Châteaudunu, účastník třetí křížové výpravy (* 1130)
 ? – Anežka z Loonu, bavorská vévodkyně (* 1150)

Hlavy států 
 České knížectví – Konrád II. Ota » Václav II.
 Svatá říše římská – Jindřich VI. Štaufský
 Papež – Klement III. » Celestýn III.
 Anglické království – Richard I. Lví srdce
 Francouzské království – Filip II. August
 Polské knížectví – Kazimír II. Spravedlivý
 Uherské království – Béla III.
 Sicilské království – Tankred I.
 Kastilské království – Alfonso VIII. Kastilský
 Rakouské vévodství – Leopold V. Babenberský
 Skotské království – Vilém Lev
 Byzantská říše – Izák II. Angelos

Externí odkazy 
 

 
12. století
1192



Události 
 nejstarší dochované vyobrazení svatováclavské orlice (černá orlice obklopená červenými plameny ve stříbrném poli) na pečeti kralevice Přemysla Otakara I.
 založen nizozemský cisterciácký klášter Aduard
 Joritomo Minamoto byl císařem Gotobou formálně jmenován prvním šógunem Japonska a založil tak nové, feudální období japonských dějin: kamakurský šógunát (do r. 1333 – dualismus vlády císaře a šóguna ale přetrval i nadále, až do r. 1867)

Narození 
 ? – Juliana z Lutychu, katolická světice († 5. dubna 1258)
 ? – Blanka, paní z Guadalajary, portugalská infantka († 17. listopadu 1240)
 ? – Maud Marshalová, anglo-normanská šlechtična († 27. března 1248)

Úmrtí 
 28. dubna – Konrád z Montferratu, italský šlechtic, přední účastník třetí křížové výpravy a sňatkem jeruzalémský král (* asi 1145)
 8. května – Otakar IV. Štýrský, vévoda štýrský (* 19. srpna 1163)

Hlavy států 
 České knížectví – Václav II. » Přemysl Otakar I.
 Svatá říše římská – Jindřich VI. Štaufský
 Papež – Celestýn III.
 Anglické království – Richard I. Lví srdce
 Francouzské království – Filip II. August
 Polské knížectví – Kazimír II. Spravedlivý
 Uherské království – Béla III.
 Sicilské království – Tankred I.
 Kastilské království – Alfonso VIII. Kastilský
 Rakouské vévodství – Leopold V. Babenberský
 Skotské království – Vilém Lev
 Byzantská říše – Izák II. Angelos

Externí odkazy 
 

 
12. století
1193



Události 
 v západních Čechách založen tepelský klášter
na Ukrajině založeno město Černobyl

Narození 
 ? – Altheides, řecký filozof († 1262)
 ? – Beatrix II. Burgundská, burgundská hraběnka, vévodkyně meranská a markraběnka istrijská z rodu Štaufů († 7. května 1231)
 ? – Tolujchán, nejmladší syn Čingischána († 1232)

Úmrtí 
 24. prosince – Roger III., sicilský král (* 1170?)
 ? – Düsum Khjenpa, 1. karmapa školy Karma Kagjü (* 1110)
 ? – Balian z Ibelinu, pán z Ibelinu a Nábulusu, jeden z vůdčích rytířů v Jeruzalémském království, účastník křižáckých výbojů (* 1142/1143)
 ? – Saladin, sultán kurdského původu, sunnitský muslim, vojenský velitel a vládce Egypta a Sýrie (* 1138)

Hlavy států 
 České knížectví – Přemysl Otakar I. – Jindřich Břetislav
 Svatá říše římská – Jindřich VI. Štaufský
 Papež – Celestýn III.
 Anglické království – Richard I. Lví srdce
 Francouzské království – Filip II. August
 Polské knížectví – Kazimír II. Spravedlivý
 Uherské království – Béla III.
 Sicilské království – Tankred I.
 Kastilské království – Alfonso VIII. Kastilský
 Rakouské vévodství – Leopold V. Babenberský
 Skotské království – Vilém Lev
 Byzantská říše – Izák II. Angelos

Externí odkazy 
 

 
12. století
1194



Události 
 změna toku Žluté řeky
 Richard I. Lví srdce propuštěn ze zajetí Jindřicha VI.

Narození 
 16. července – Svatá Klára, italská řeholnice, zakladatelka řádu chudých paní od sv. Damiana v Assisi, nazývaných podle ní klarisky († 1253)
 26. prosince – Fridrich II. Štaufský, císař Svaté říše římské († 13. prosince 1250)
 ? – Nachmanides, katalánský rabín, filosof, lékař, kabalista a komentátor Tanachu († 1270)
 ? – Lý Huệ Tông, vietnamský císař († 1226)
 ? – Humbert z Romans, pátý generál dominikánského řádu († 14. července 1277)

Úmrtí 
Česko
 ? – Vítek I. z Prčice, zakladatel rodu Vítkovců (* ?)

Svět
 20. února – Tankred I., sicilský a neapolský král (* 1138)
 5. května – Kazimír II. Spravedlivý, polský kníže-senior, kníže sandoměřský, mazovský, kališský a hnězdenský z rodu Piastovců (* 1138)
 28. června – Siao-cung, čínský císař říše Sung (* 27. listopadu 1127)
 31. prosince – Leopold V. Babenberský, vévoda rakouský a štýrský († 1157)
 prosinec – Raimond V. z Toulouse, hrabě z Toulouse († 1134)
 ? – Guy de Lusignan, francouzský rytíř, jako manžel Sibyly jeruzalémský spolukrál (* 1150)
 ? – Leopold V. Babenberský, vévoda rakouský a štýrský (* 1157)

Hlavy států 
 České knížectví – Jindřich Břetislav
 Svatá říše římská – Jindřich VI. Štaufský
 Papež – Celestýn III.
 Anglické království – Richard I. Lví srdce
 Francouzské království – Filip II. August
 Polské knížectví – Kazimír II. Spravedlivý – Lešek I. Bílý
 Uherské království – Béla III.
 Sicilské království – Tankred I. – Vilém III. – Konstancie Aragonská s Jindřichem I.
 Kastilské království – Alfonso VIII. Kastilský
 Rakouské vévodství – Leopold V. Babenberský/Fridrich I. Babenberský
 Skotské království – Vilém Lev
 Byzantská říše – Izák II. Angelos

Externí odkazy 
 

 
12. století
1195



Narození 
 15. srpna – Antonín z Padovy, portugalský františkánský mnich, teolog, světec a učitel církve († 1231)
 ? – Inocenc IV., papež († 1254)
 ? – Filip II. Namurský, namurský markrabě († 1226)
 ? – Amaury VII. z Montfortu, hrabě z Montfortu a z Toulouse († 1241)
 ? – Klement IV., papež († 29. listopadu 1268)
 ? – Urban IV., papež († 2. října 1264)

Úmrtí 
 24. června – Albrecht I. Míšeňský, míšeňský markrabě (* 1158)
6. srpna – Jindřich Lev, vévoda saský a vévoda bavorský (* 1129)
 8. listopadu – Konrád Štaufský, rýnský falckrabě, nevlastní bratr císaře Fridricha Barbarossy (* ?)
 17. prosince – Balduin V. Henegavský, hrabě henegavský (* 1150)

Hlavy států 
 České knížectví – Jindřich Břetislav
 Svatá říše římská – Jindřich VI. Štaufský
 Papež – Celestýn III.
 Anglické království – Richard I. Lví srdce
 Francouzské království – Filip II. August
 Polské knížectví – Lešek I. Bílý
 Uherské království – Béla III.
 Sicilské království – Konstancie s Jindřichem I.
 Kastilské království – Alfonso VIII. Kastilský
 Rakouské vévodství – Fridrich I. Babenberský
 Skotské království – Vilém Lev
 Byzantská říše – Izák II. Angelos – Alexios III. Angelos

Externí odkazy 
 

 
12. století
1196



Narození 
 3. ledna – Cučimikado, 83. japonský císař († 6. listopadu 1231)
27. března – Svjatoslav Vsevolodovič, kníže novgorodský, jurjevský a vladimirsko-suzdalský († 3. února 1252)

Úmrtí 
 24. dubna – Béla III., uherský a chorvatský král (* 1148/1149)
 26. dubna – Alfonso II. Aragonský, aragonský král (* 25. března 1157)
 14. srpna – Jindřich IV. Lucemburský, zvaný Slepý, lucemburský hrabě (* 1112)
 15. srpna – Konrád II. Švábský (* 1168/1176?)

Hlavy států 
 České knížectví – Jindřich Břetislav
 Svatá říše římská – Jindřich VI. Štaufský
 Papež – Celestýn III.
 Anglické království – Richard I. Lví srdce
 Francouzské království – Filip II. August
 Polské knížectví – Lešek I. Bílý
 Uherské království – Béla III. – Emerich Uherský
 Sicilské království – Konstancie s Jindřichem I.
 Kastilské království – Alfonso VIII. Kastilský
 Rakouské vévodství – Fridrich I. Babenberský
 Skotské království – Vilém Lev
 Byzantská říše – Alexios III. Angelos

Externí odkazy 
 

 
12. století
1197



Události 
 prosinec – Vladislav Jindřich se vzdává českého knížecího stolce a stává se dědičným markrabětem moravským. Na český trůn nastupuje Přemysl Otakar I.

Narození 
 22. října – Džuntoku, 84. japonský císař († 7. října 1242)
 červenec – Raimond VII. z Toulouse, hrabě z Toulouse, vévoda z Narbonne a markýz z Provence († 27. září 1249)
 ? – Beatrix Štaufská, římská královna z dynastie Štaufů († 11. srpna 1212)

Úmrtí 
 1. června – Gertruda Bavorská, dánská královna (* okolo 1154)
 15. června – Jindřich Břetislav, český kníže (* ?)
 10. září – Jindřich II. ze Champagne, hrabě ze Champagne, účastník křížové výpravy a nekorunovaný král Jeruzaléma (* 29. července 1166)
 28. září – Jindřich VI. Štaufský, císař Svaté říše římské (* 1165)
 20. prosince – Albrecht III. z Bogenu, hrabě z Bogenu (* 11. července 1165)
 ? – Markéta Francouzská, královna anglická a uherská (* 1158)
 ? – Petr II. Bulharský, obnovitel samostatného bulharského státu a samozvaný car (* ?)

Hlavy států 
 České knížectví – Jindřich Břetislav – Vladislav Jindřich – Přemysl Otakar I.
 Svatá říše římská – Jindřich VI. Štaufský
 Papež – Celestýn III.
 Anglické království – Richard I. Lví srdce
 Francouzské království – Filip II. August
 Polské knížectví – Lešek I. Bílý
 Uherské království – Emerich Uherský
 Sicilské království – Konstancie s Jindřichem I. / Fridrich II. Štaufský
 Kastilské království – Alfonso VIII. Kastilský
 Rakouské vévodství – Fridrich I. Babenberský
 Skotské království – Vilém Lev
 Byzantská říše – Alexios III. Angelos

Externí odkazy 
 

 
12. století
1199



Události 
 Přemysl Otakar I. pojímá za choť Konstancii Uherskou
 založen cisterciácký klášter Osek

Narození 
 5. srpna – Ferdinand III. Kastilský, král Leónu a Kastílie († 30. května 1252)
 ? – Alexandr IV., papež († 25. května 1261)
 ? – Guttorm Sigurdsson, norský král († 11. srpna 1204)
 ? – Ladislav III. Uherský, uherský král z dynastie Arpádovců († 7. května 1205)

Úmrtí 
Česko
 ? – Spytihněv Brněnský, kníže brněnského údělu (* ?)

Svět
 9. února – Joritomo Minamoto, zakladatel Kamakurského šógunátu (* 9. května 1147)
 4. září – Johana Anglická, sicilská královna a hraběnka z Toulouse (* 1165)
 6. dubna
 Richard I. Lví srdce , anglický král (* 8. září 1157)
 Pierre Basile, Richardův vrah (* ?)

Hlavy států 
 České království – Přemysl Otakar I.
 Svatá říše římská – Ota IV. Brunšvický – Filip Švábský
 Papež – Inocenc III.
 Anglické království – Richard I. Lví srdce – Jan Bezzemek
 Francouzské království – Filip II. August
 Polské knížectví – Měšek III. Starý
 Uherské království – Emerich Uherský
 Sicilské království – Fridrich I.
 Kastilské království – Alfonso VIII. Kastilský
 Rakouské vévodství – Leopold VI. Babenberský
 Skotské království – Vilém Lev
 Byzantská říše – Alexios III. Angelos

Externí odkazy 
 

 
12. století
1200

1200 (MCC) byl přestupný rok, který dle juliánského kalendáře započal sobotou.

Události 
 Filip II. August zrušil na nátlak papeže svůj nelegitimní sňatek s Anežkou Meránskou a přijal zpět ke dvoru manželku Ingeborg Dánskou
 v Krušných horách zahájena těžba cínové rudy
 kanonizace Kunhuty Lucemburské

Narození 
Česko
 ? – Kunhuta Štaufská, česká královna, manželka Václava I. († 13. září 1248)

Svět
 19. ledna – Dógen Zendži, japonský zenový mistr († 22. září 1253)
 28. října – Ludvík IV. Durynský, durynský lantkrabě, saský falckrabě, říšský maršálek a účastník křížové výpravy († 11. září 1227)
 ? – Filip Hurepel, bratr francouzského krále Filipa Augusta († leden 1234)
 ? – Pierre de Montereau, stavitel působící v okolí Paříže († 17. března 1266)
 ? – Matthew Paris, anglický benediktinský mnich, kronikář, iluminátor a kartograf († 1259)
 ? – Ulrich von Liechtenstein, štýrský šlechtic a básník († 26. ledna 1275)
 ? – Guillaume de Lorris, středověký francouzský básník († 1238)
 ? – Hugolin z Gualdo Cattaneo, italský augustiniánský poustevník, blahoslavený († 1. ledna 1260)
 ? – Tomáš z Celana, italský řeholník, básník a spisovatel († 1265)
 ? – Eusebius z Ostřihomi, uherský kněz, blahoslavený († 20. ledna 1270)

Úmrtí 
Česko
 8. dubna – Vojtěch III. Salcburský, třetí syn českého krále Vladislava II., salcburský arcibiskup (* 1145)
 ? – Svatopluk Jemnický, kníže brněnského (respektive jemnického) údělu (* ?)

Svět
 23. dubna – Ču Si, čínský filosof, představitel neokonfuciánské školy, završitel neokonfuciánské scholastiky (* 1130)
 17. září – Kuang-cung, čínský císař říše Sung (* 30. září 1147)

Hlavy států

Evropa

Na území dnešní ČR 

  České království – Přemysl Otakar I. 
  Moravské markrabství – Vladislav Jindřich 
  Vratislavské knížectví – Boleslav I. Vysoký

Ostatní 

  Anglické království – Jan Bezzemek 
  Skotské království – Vilém I. Skotský
  Svatá říše římská – Ota IV. Brunšvický, po jeho smrti Filip Švábský 
  Papežský stát – Inocenc III. 
  Francouzské království – Filip II. August 
  Uherské království – Emerich Uherský 
  Sicilské království – Fridrich I. Štaufský 
  Kastilské království – Alfonso VIII. Kastilský 
  Polské knížectví – Měšek III. Starý 
  Rakouské vévodství – Leopold VI. Babenberský 
  Druhá Bulharská říše – Kalojan 
 Bosenský banát – Emerich Uherský

Blízký východ a Severní Afrika 

  Byzantská říše – Alexios III. Angelos 
  Rúmský sultanát – Sulejman II. Rúmský

Dálný východ a Asie 

 Chórezmská říše – Aláuddín Tekiš, po jeho smrti Aláuddín Muhammad
 Nizárijsko-ismáílitský stát – Muhammad II. Alamut 
  Čínské císařství – Dynastie Jižní Sung 
  Japonské císařství – Cučimikado

Externí odkazy 
 

 
12. století
ALU

Slovo či zkratka ALU nebo Alu může mít více významů:

 Aritmeticko-logická jednotka
 Alu sekvence – druh repetitivní DNA
 recyklační zkratka hliníku
 Alu - sopka v Etiopii
 alu - runová formule
Sluneční vítr

Sluneční vítr je proud částic, který vychází ze Slunce. Má obvykle rychlost asi 450 km/s (1,5 ‰ rychlosti světla). Pochází-li z jiných hvězd než z našeho Slunce, je nazýván hvězdný vítr.

Zdrojem slunečního větru je sluneční korona. Její teplota je tak vysoká, že zdejší částice mají vysokou energii a sluneční gravitace je zde nedokáže udržet. Dodnes však není objasněn mechanismus, jak mohou být částice slunečního větru urychlovány na tak vysokou rychlost.

Složení slunečního větru 
Sluneční vítr obsahuje:
 protony
 částice alfa (jádra hélia)
 elektrony

Vliv na Zemi 
Intenzita slunečního větru se zvyšuje po velkých slunečních erupcích. Sluneční vítr interaguje s magnetickými poli planet a komet. Způsobuje ionizaci zemské atmosféry, která se projevuje výskytem polární záře, poruchou příjmu na krátkých rádiových vlnách (Dellingerův efekt) či kolísáním a výpadky v elektrické síti.

Planeta Země je před slunečním větrem částečně chráněna svým magnetickým polem (popis viz obrázek). Pomocí detektoru částic na sondě NASA Polar bylo rovněž dokázáno, že sluneční vítr je zodpovědný za únik plynů ze zemské atmosféry, zejména kyslíku.

Využití pro kosmické cestování 
Sluneční vítr nehraje v podstatě žádnou roli pro připravované sluneční plachetnice, protože jeho tlak je velmi malý oproti tlaku slunečního záření (asi 10 000krát menší).

Výzkumné družice 
Zkoumání slunečního větru bylo prováděno v rámci obsáhlejšího vědeckého programu na družicích HEOS (ESRO) a celou řadou družic USA Explorer. Výzkum probíhal i v rámci programu Apollo na Měsíci.

Seznam družic monitorujících sluneční aktivitu 
Aktivní družice
 SOHO (Solar and Heliospheric Observatory) – od 2. prosince 1995
 ACE (Advanced Composition Explorer) – od 25. srpna 1997
 STEREO A, STEREO B (Solar Terrestrial Relations Observatory) – od 	26. října 2006
 SDO (Solar Dynamics Observatory) – od 11. února 2010
 GOES (Geostationary Operational Environmental Satellites)
 WIND – od 1. listopadu 1994
 Parker Solar Probe - od 12. srpna 2018 (start)

Neaktivní družice
 Ulysses – od 6. října 1990 do 30. června 2009
 Genesis – 8. srpna 2001 do 8. září 2004
 TRACE (Transition Region and Coronal Explorer) – od 2. dubna 1998 do 21. června 2010

Odkazy

Reference

Literatura

Související články 
 Slunce
 Wolfova–Rayetova hvězda
 Sluneční plachetnice

Externí odkazy 
 
 NASA - sluneční vítr
 Námořní muzeum v Londýně - sluneční vítr
 Oficiální zpráva NASA - anglicky
 Český překlad zprávy NASA

Slunce
Sluneční soustava
Vesmírné počasí
Koróna

Sluneční koróna je jasně zářící okolí Slunce tvořené žhavými plyny unikajícími z fotosféry Slunce.

Koróna svítí zhruba stejně jako měsíční úplněk a je pozorovatelná při úplném zatmění Slunce nebo pomocí koronografu. Má teplotu od 1 000 000 K do 6 000 000 K, ale velice nízkou hustotu (109 až 1010 částic na cm3). Její vysoká teplota souvisí právě s její nízkou hustotou. Plazma koróny je tak řídké, že stačí málo energie a dojde k velkému zvýšení teploty. 

Při pozorování slunce pomocí koronografu je možné v koróně pozorovat plazmové výrony ze Slunce.

Při úplném zatmění 1. srpna 2008 v Mongolsku se českým vědcům podařilo vytvořit údajně nejdokonalejší existující obraz sluneční koróny ve viditelné části spektra.

Odkazy 


Reference

Související články 
 Antumbra
 Zatmění Slunce

Externí odkazy 
 
 

Slunce
Fyzika plazmatu
Zdroje světla
Embargo

Embargo je zákaz vývozu něčeho (např. suroviny, výrobku, zbraní) do nějakého státu či zákaz obchodování s tímto státem.

Embargo představuje jeden z nejkrajnějších prostředků diplomatického nátlaku, resp. odvetného opatření, které může stát vůči jinému státu vydat (když se nebere v potaz vyhlášení války). O uvalení embarga rozhoduje jak jednotlivý stát, tak i světové organizace jako například OSN. V případě Kuby jsou to pouze USA v rozporu s rezolucí OSN.

Určitou specifickou roli hrají embarga v oblasti produktů zbrojního průmyslu a strategických surovin, která nemusí být myšlena ani jako nátlak – často bývají používána preventivně, aby zabránila zneužití těchto artiklů, nebo aby si uchovala strategicky důležité zdroje pro další časy.

Ekonomické sankce 
Někdy jsou zaměňovány pojmy embargo a ekonomické sankce. Sankce ale mohou být zamýšleny jako donucení (pokus změnit chování aktéra hrozbou sankce) nebo odstrašení (pokus zabránit aktérovi v konání určitých akcí).

Reference

Související články 
 Informační embargo
 Represálie
 Bojkot

Mezinárodní politika
Mezinárodní obchod
Cesare Zavattini

Cesare Zavattini [Dzavatýny] (20. září 1902 Luzzara – 13. října 1989 Řím) byl italský prozaik a filmový scenárista, představitel italského neorealismu.

Zavattini studoval práva na universitě v Parmě, ale právu se nikdy nevěnoval. Roku 1930 se odstěhoval do Milána.

V roce 1939 se setkal s Vittorio De Sicou, s nímž spolupracoval na několika filmech.

Dílo

Filmová tvorba 
 Děti ulice
 Zloději kol
 Zázrak v Miláně
 Umberto D.
 Řím v 11 hodin
 Boccaccio '70
 Slunečnice
 Sanchezovy děti
 Hon na lišku 1966

Literární tvorba 
Napsal i několik povídek, některé z nich byly zfilmovány.
 Zázrak v Miláně
 Umberto D.

Odkazy 
 Neorealismus
 Italská kinematografie
 Italská literatura

Externí odkazy 
 
 
 
 

Italští režiséři
Italští scenáristé
Neorealističtí režiséři
Italští spisovatelé
Narození v roce 1902
Úmrtí v roce 1989
Narození 20. září
Úmrtí 13. října
Úmrtí v Římě
Muži
Giuseppe De Santis

Giuseppe De Santis [De Santys] (11. února 1917 – 17. května 1997) byl italský režisér, představitel italského neorealismu.

Dílo 
 Tragický hon (1947) Vivi Gioi, Andrea Checchi
 Hořká rýže (1948) Raf Vallone, Silvana Mangano

 Není míru pod olivami (1949) Lucia Bose, Raf Vallone
 Řím v 11 hodin (1951) Lucia Bose, Carla Del Poggio
 Ženich pro Annu Zaccheovou (1953) Silvana Pampanini, Massimo Girotti
 Dny lásky (1954) Marina Vlady, Marcello Mastroianni
 Lidé a vlci (1956) Silvana Mangano, Yves Montand; koprodukce s Francií
 Garsoniéra (1960) Raf Vallone, Eleonora Rossi Drago
 Šli na východ (1963) Raffale Pisu, Tatjana Somojlova

Odkazy

Externí odkazy 
 
 Neorealismus
 Italská kinematografie

Italští režiséři
Neorealističtí režiséři
Narození v roce 1917
Narození 11. února
Úmrtí v roce 1997
Úmrtí 16. května
Muži
500 př. n. l.



Události 
 Povstání iónských obcí na západním pobřeží Malé Asie. Počátek řecko-perských válek.

Narození 
 Periklés, řecký athénský demokratický státník a politik († 429 př. n. l.).

Hlava státu 
 Perská říše – Dareios I. (522–486 př. n. l.)
 Egypt – Dareios I. (522–486 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés I. (520–490 př. n. l.)
 Kartágo – Hamilkar I. (510–480 př. n. l.)

Externí odkazy 
 

00
499 př. n. l.



Hlava státu 
 Perská říše – Dareios I. (522 – 486 př. n. l.)
 Egypt – Dareios I. (522 – 486 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés I. (520 – 490 př. n. l.)
 Kartágo – Hamilcar I. (510 – 480 př. n. l.)

5. století př. n. l.
498 př. n. l.



Události 
 Maloasijští Řekové dobyli v rámci iónského povstání město Sardy, metropoli lýdské satrapie

Hlava státu 
 Perská říše – Dareios I. (522 – 486 př. n. l.)
 Egypt – Dareios I. (522 – 486 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés I. (520 – 490 př. n. l.)
 Makedonie – Amyntás I. (547 – 498 př. n. l.) » Alexandr I. (498 – 454 př. n. l.)
 Kartágo – Hamilcar I. (510 – 480 př. n. l.)

5. století př. n. l.
497 př. n. l.



Narození 
 Sofoklés († 406/405 př. n. l.), starořecký dramatik, kněz a politik v Athénách

Hlava státu 
 Perská říše – Dareios I. (522 – 486 př. n. l.)
 Egypt – Dareios I. (522 – 486 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés I. (520 – 490 př. n. l.)
 Makedonie – Alexandr I. (498 – 454 př. n. l.)
 Kartágo – Hamilcar I. (510 – 480 př. n. l.)

5. století př. n. l.
496 př. n. l.



Úmrtí 
 Pythagoras, řecký myslitel a matematik. Narozen 582 př. n. l..

Hlava státu 
 Perská říše – Dareios I. (522 – 486 př. n. l.)
 Egypt – Dareios I. (522 – 486 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés I. (520 – 490 př. n. l.)
 Makedonie – Alexandr I. (498 – 454 př. n. l.)
 Kartágo – Hamilcar I. (510 – 480 př. n. l.)

Externí odkazy 
 

5. století př. n. l.
495 př. n. l.



Hlava státu 
 Perská říše – Dareios I. (522 – 486 př. n. l.)
 Egypt – Dareios I. (522 – 486 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés I. (520 – 490 př. n. l.)
 Makedonie – Alexandr I. (498 – 454 př. n. l.)
 Kartágo – Hamilcar I. (510 – 480 př. n. l.)

Externí odkazy 
 

5. století př. n. l.
494 př. n. l.



Události 
 Námořní bitva u Mílétu v rámci řecko-perských válek. Fénická flotila v perských službách poráží Řeky, následuje vyplenění města Milét.
 Námořní Bitva u Ladéu v rámci řecko-perských válek.
 1. plebejská secese

Hlava státu 
 Perská říše – Dareios I. (522–486 př. n. l.)
 Egypt – Dareios I. (522–486 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés I. (520–490 př. n. l.)
 Makedonie – Alexandr I. (498–454 př. n. l.)
 Kartágo – Hamilcar I. (510–480 př. n. l.)

5. století př. n. l.
493 př. n. l.



Hlava státu 
 Perská říše – Dareios I. (522 – 486 př. n. l.)
 Egypt – Dareios I. (522 – 486 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés I. (520 – 490 př. n. l.) a Demaratos (515 – 491 př. n. l.)
 Athény – Pythocritus (494 – 493 př. n. l.) » Themistocles (493 – 492 př. n. l.)
 Makedonie – Alexandr I. (498 – 454 př. n. l.)
 Římská republika – konzulé Postumus Cominius Auruncus a Spurius Cassius Viscellinus (493 př. n. l.)
 Kartágo – Hamilcar I. (510 – 480 př. n. l.)

5. století př. n. l.
492 př. n. l.



Události 
 Perský vojevůdce Mardonios si podrobuje Thrákii a Makedonii

Hlava státu 
 Perská říše – Dareios I. (522 – 486 př. n. l.)
 Egypt – Dareios I. (522 – 486 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés I. (520 – 490 př. n. l.) a Demaratos (515 – 491 př. n. l.)
 Athény – Themistocles (493 – 492 př. n. l.) » Diognetus (492 – 491 př. n. l.)
 Makedonie – Alexandr I. (498 – 454 př. n. l.)
 Římská republika – konzulé T. Geganius Macerinus a P. Minucius Augurinus (492 př. n. l.)
 Kartágo – Hamilcar I. (510 – 480 př. n. l.)

5. století př. n. l.
491 př. n. l.



Hlava státu 
 Perská říše – Dareios I. (522–486 př. n. l.)
 Egypt – Dareios I. (522–486 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés I. (520–490 př. n. l.) a Demaratos (515–491 př. n. l.) » Leótychidás II. (491–469 př. n. l.)
 Athény – Diognetus (492–491 př. n. l.) » Hybrilides (491–490 př. n. l.)
 Makedonie – Alexandr I. (498–454 př. n. l.)
 Římská republika – konzulé M. Minucius Augurinus a A. Sempronius Atratinus (491 př. n. l.)
 Syrakusy – Gelo (491–478 př. n. l.)
 Kartágo – Hamilcar I. (510–480 př. n. l.)

5. století př. n. l.
489 př. n. l.



Hlava státu 
 Perská říše – Dareios I. (522 – 486 př. n. l.)
 Egypt – Dareios I. (522 – 486 př. n. l.)
 Sparta – Leónidás I. (490 – 480 př. n. l.) a Leótychidás II. (491 – 469 př. n. l.)
 Athény – Phaenippus (490 – 489 př. n. l.) » Aristides (489 – 488 př. n. l.)
 Makedonie – Alexandr I. (498 – 454 př. n. l.)
 Římská republika – konzulé C. Iulius Iullus a P. Pinarius Mamercinus Rufus (489 př. n. l.)
 Syrakusy – Gelo (491 – 478 př. n. l.)
 Kartágo – Hamilcar I. (510 – 480 př. n. l.)

5. století př. n. l.
Námořní vlajková abeceda

Námořní vlajková abeceda, která je součástí Mezinárodního signálního kódu (, ICS), je signální soustava, užívaná k vizuálnímu dorozumívání na dálku (vizuální telekomunikaci), zejména mezi námořními loděmi respektive loděmi a přístavy. Ve své současné podobě byla ustavena roku 1931 a sestává ze 40 vlajek, z nichž 26 představuje písmena, 10 číslice, 1 vlajka je potvrzovací a 3 opakovací.

Abeceda 
Tabulky znázorňují písmenné a číselné hodnoty jednotlivých vlajek, jejich ekvivalent v mezinárodním hláskovacím kódu a také nejběžnější význam vlajky v případech, kdy představuje celou větu.

Čísla

Další znaky

Zkratky 
Vlajky jsou vyvěšovány v počtu jedné až čtyř (při udávání zeměpisné polohy až sedmi) na signálním laně nad sebou a čtou se v pořadí shora dolů. První opakovač slouží k opakovaní první vlajky v pořadí, druhý opakovač zastupuje druhou vlajku atd.

Jednovlajkové signály představují naléhavá a některá nejběžnější sdělení. Kombinace více vlajek mají přesně stanovený význam. Například:
 NC Nouzový signál
 FA Můžete mi sdělit mou polohu?
 QU Kotvení zakázáno.
 RW Odkud jste?
 RY Vzpoura na lodi.
 UM Přístav je uzavřen.

Kombinace:
 E+návěští - signalizuje začátek hláskované zprávy,
 F+návěští - znamená tečku za větou a
 G+návěští označuje konec hláskované zprávy a návrat ke kódovaným signálům.

Odkazy

Související články 
 Semafor (abeceda)
 Hláskovací tabulka
 Anglie očekává, že každý muž splní svou povinnost

Externí odkazy 
 
 

Dorozumívací systémy v dopravě
Písma
Optická komunikace
Námořní vlajky
Vodní doprava
Mezinárodní signální kód

Mezinárodní signální kód je signalizační kód složený z písmen a číslic pro obchodní a vojenská plavidla. Umožňuje výměnu důležitých zpráv o situaci na jiných plavidlech a jejich dalších záměrech bez ohledu na mateřský jazyk komunikujících stran. Signály mohou být sděleny vlajkami, signálními lampami, semaforem, Morseovou abecedou, radiotelegraficky a radiotelefonicky.

Správcem a vydavatelem Mezinárodního signálního kódu je Mezinárodní námořní organizace (IMO).

Související články 
 Námořní vlajková abeceda

Externí odkazy

Reference 

Bezpečnost dopravy
Plavební znaky
John Braine

John Gerard Braine [brejn] (13. dubna 1922 – 28. října 1986) byl anglický spisovatel, představitel skupiny tzv. rozhněvaných mladých mužů.

J. Braine studoval gymnázium, které roku 1938 opustil. Živil se různými pracemi, nejprve pracoval v obchodě, později v továrně, pak jako laborant. Po 2. světové válce získal místo knihovníka.

Dílo 
 1957 Místo nahoře – je to vyprávění (v 1. a 3. osobě) účetního Joea Lamptona, který se dostává mezi bohatou elitu jednoho severoanglického městečka. K cestě k bohatství použije tradiční metodu – sňatek s naivní boháčovou dcerou. Při cestě vzhůru se rozejde se svou přítelkyní Alicí, která spáchá sebevraždu. Joe cestou nahoru odhodí veškeré zábrany a stane se čistě kariéristou. Teprve v závěru románu jej mravně obrodí sebevražda Alice. Tento román ho zařadil mezi Rozhněvané mladé muže a stal se nejvýraznějším z jeho děl.

Po „Místu nahoře“ se v jeho románech zjemnila kritika, hrdinové se stali konzervativnějšími.
 1959 Vodiové
 1962 Život nahoře – pokračování předešlého díla
 1964 Žárlivý Bůh
 1968 Plačtivá hra
 1972 Královna ze vzdálené země
 1975 Zbožný agent
 1976 Čekání na Sheilu
 1977 Prst ohně
 1981 Jediná a poslední láska
 1985 Ty zlaté dny

Související články 
 
 Anglická literatura
 Rozhněvaní mladí muži
 Beat generation

Angličtí romanopisci
Narození v roce 1922
Úmrtí v roce 1986
Muži
Narození v Bradfordu
Narození 13. dubna
Úmrtí 28. října
Úmrtí v Londýně
León (historická provincie)

León (španělsky Región de León, někdy též Reino de León – Království León) je název historické španělské provincie, jejíž metropolí bylo město León, o rozloze 38 492 km², rozdělené dnes mezi provincie León, Salamanca a Zamora, která bývala jádrem středověkého království Leónu.

Královským dekretem z 30. listopadu 1833 bylo území této historické provincie rozděleno mezi tyto tři moderní provincie, přičemž dosavadní historická provincie zůstala i nadále formálně zachována. Dalším královským dekretem z 30. listopadu 1855, kterým se ve Španělsku zřizovalo 49 provincií byly k Leónu připojeny provincie Palencia a Valladolid (které původně tvořily části Staré Kastilie), čímž se rozloha Leónu zvětšila na 54 654 km². Po pádu diktatury generála Franca a obnovení demokracie ve Španělsku bylo území Leónu v roce 1978 spojeno s většinou území Staré Kastilie (bez tehdejších provincií Logroño a Santander) jako autonomní společenství Kastilie a León vybavené rozsáhlou autonomií.

Historická území Španělska
Kastilie a León
L1

Spojení písmene L a číslice 1 může mít různé významy:
 zbraň L1 – 4cm kanón vz. 36
 označení leteckého předpisu
 první úroveň (; např. u tech. podpory)
Konečný jazyk

Konečný jazyk je formální jazyk obsahující konečný počet slov. Konečné jazyky jsou nejjednoduššími jazyky.
Všechny konečné jazyky jsou regulární. Konečné jazyky lze popsat výčtem jejich prvků, zatímco u nekonečných jazyků pouze pomocí definování omezujících podmínek charakterizujících slova, která takový jazyk tvoří.

Pro konečný formální jazyk , kde  je uzávěrem konečné neprázdné množiny vstupní abecedy

,

platí, že podmnožina  je konečná.

Reference 
 

Formální jazyky
Šišinka

Šišinka (epifýza, corpus pineale) je malý nepárový orgán, součást mezimozku (a konkrétně epithalamu). Je to endokrinní žláza produkující hormony melatonin a pravděpodobně i trofický hormon (glomerulotrofin) a endogenní halucinogen DMT. V některých kulturách byla šišinka označována jako „třetí oko“ a považována za hlavní sídlo ducha.

Anatomie 
Na povrchu je kryta vazivovým pouzdrem, uvnitř je tvořena nemyelinizovanými nervovými vlákny, neurogliovými buňkami a hlavními buňkami, zvanými pinealocyty, opředenými sítí krevních kapilár. S přibývajícím věkem se začínají objevovat kulovitá tělíska tvořená hydroxyapatitem a uhličitanem vápenatým, zvaná mozkový písek (acervulus cerebri)

Funkce 
Šišinka je hlavním místem tvorby spánkového hormonu melatoninu, který je z šišinky uvolňován do krevního oběhu. U savců a vyšších živočichů je melatonin důležitým hormonem ovlivňujícím cirkadiánní a cirkanuální biorytmy, spánek a bdění a činnost pohlavních žláz. Hladiny melatoninu jsou silně závislé na střídání světla a tmy. Objevuje se také v oblasti sítnice nebo zažívacího traktu. Je tvořen z aminokyseliny tryptofanu a jeho produkce je řízena tzv. cirkadiánními hodinami v oblasti hypothalamu. Světelné záření (především pak o vlnové délce 484 nm – což odpovídá světlemodré barvě) jeho tvorbu snižuje, tma naopak jeho produkci podporuje. V noci je hladina melatoninu v krvi výrazně zvýšená. Aktivita šišinky je ovlivněna hypothalamem, který zprostředkovává informace o tom, kolik denního světla dopadá na sítnici. Denní světlo a sluneční svit má tedy vliv i na náš spánek.

Trofický hormon epifýzy stimuluje produkci aldosteronu v nadledvině.

Odkazy

Reference

Související články 
 Soustava žláz s vnitřní sekrecí
 Hormon

Literatura

Externí odkazy 
 
 
 Článek o melatoninu na stránkách dobry-spanek.cz

Mozek
Endokrinní žlázy
Cirkadiánní rytmy
Grand Prix Španělska 2005

Velká cena Španělska (XLVII Gran Premio de España) Formule 1 se v roce 2005 jela 8. května na okruhu v Barceloně. Jelo se 66 kol, jedno kolo měřilo 4,627 km, celkem tedy závodníci ujeli 305,256 kilometrů. Tato velká cena byla v celkovém pořadí 736. Grand Prix. Potřetí v kariéře zvítězil Kimi Räikkönen, 139. vítězství získal tým McLaren

Výsledky

Pořadí v cíli

Nejrychlejší kolo 
 Giancarlo Fisichella Renault 	1'15''641

Vedení v závodě 
 1-66 kolo Kimi Raikkonen

Postavení na startu 
 Červeně – výměna motoru / posunutí o 10 příček na startu

Zajímavosti 
 Páté podium v řadě pro Fernanda Alonsa
 První vítězství „start–cíl“ pro Kimi Raikkonena
 20 podium pro Kimi Raikkonena

Externí odkazy 
 

Grand Prix Španělska
Buněčné dělení

Buněčné dělení je proces, při kterém z jedné mateřské buňky vzniká několik buněk dceřiných. Jednobuněčné organizmy se díky buněčnému dělení rozmnožují, mnohobuněčné organizmy jím zvyšují množství buněk ve svém těle. U prokaryotických organizmů (bakterie a archea) však probíhá odlišně od ostatních organizmů (tzv. eukaryot).

Příčné a podélné dělení 
Často se rozlišuje několik typů dělení podle osy, v níž probíhá:
 nepravidelné binární dělení — u améb, osa dělení není vždy stejná, je však vždy kolmá na dělící se jádro,
 podélné dělení — u bičíkovců (Euglena), cytoplazma se dělí podélně, odpředu dozadu,
 příčné dělení — u nálevníků (Paramecium), cytoplazma se dělí příčně mezi dvěma jádry

Buněčné dělení prokaryot 
Buňky prokaryot, tedy bakterií a archeí, se obvykle dělí binárním dělením. Při binárním dělení (které však není úplně symetrické ) se buňka nejprve prodlouží na dvojnásobnou délku a replikuje svou DNA, načež se uprostřed začne vytvářet septum (přehrádka složená z dvou membrán a základu buněčné stěny). Septum vždy vzniká růstem dvou přepážek od protilehlých stran buňky do jejího centra, kde se obě části spojí. Při tomto procesu se uplatňují různé enzymy (např. transpeptidázy). Běžně z každé mateřské buňky vznikne jedna sesterská buňka, při nedokončeném dělení septa však může dojít ke vzniku shluků bakterií (viz článek koky). U streptokoků jsou místa růstu vzájemně orientovaná pod úhlem 180°, čímž vznikají řetězce. U stafylokoků je tento úhel 90°, což má za následek vznik shluků. Vyjma příčného dělení je známo ještě mnoho jiných alternativních způsobů dělení prokaryot, ty se však vyskytují minoritně (viz samostatné články bakterie a archea).

Buněčné dělení eukaryot 
Buněčné dělení eukaryot probíhá odlišně než u prokaryot. Rozlišuje se mitóza, která se uplatňuje při běžném dělení somatických (tělních) buněk, a meióza, díky níž vznikají pohlavní buňky.

Reference

Externí odkazy 
 

Obecná biologie
Buněčná biologie
Genetika
Rozhněvaní mladí muži

Rozhněvaní mladí muži  (anglicky Angry Young Men) byla anglická literární skupina, která vznikla v 50. letech 20. století.

Ve Velké Británii se výrazně projevila revolta mládeže, která v USA přerostla v Beat generaci, která poměrně dlouhou dobu ovládala nejen literární dění v USA a západní Evropě. Zrod tohoto žánru byl způsoben rozvojem universitního života v Anglii a poválečným odklonem od tradic.

Tito lidé nevytvořili žádnou skupinu, ani se nepokusili vytvořit nějaký program. Jedná se o nezávislé autory, kteří jsou spřízněni jednak generačně a jednak stylem psaní.

Jejich styl je silně levicový, kritizují konzumní společnost, britskou konzervativní morálku, zvyklosti a společenské konvence. Tyto jejich politické názory byly někdy považovány za extrémní, ale ve srovnání s pozdější beat generation to rozhodně nelze tvrdit.

Jejich dílo spojuje motiv - mladý hrdina, nejlépe čerstvý absolvent univerzity, má nastoupit do zaměstnání, kde má zahájit kariéru. To však odmítá, protože má odpor ke komerční společnosti. Hlavní hrdina nakonec se společností splyne a stane se tak součástí systému, který kritizoval.

Hlavní představitelé a vybraná díla 
 John Wain (1925–1994) – román Pospíchej dolů (Hurry On Down, 1953)
 Kingsley Amis (1922–1995) – román Šťastný Jim (Lucky Jim, 1954)
 John Braine (1922–1986) – román Místo nahoře (Room at the Top, 1957)
 John Osborne (1929–1994) – drama Ohlédni se v hněvu (Look Back in Anger, 1956) 
 Alan Sillitoe (1928–2010) - román V sobotu večer, v neděli ráno (Saturday Night and Sunday Morning, 1958)
 Arnold Wesker (1932–2016)

Další představitelé spojovaní s touto skupinou 
 John Arden 
 Stan Barstow
 Malcolm Bradbury (1932-2000)
 Edward Bond
 Thomas Hinde
 Stuart Holroyd
 Bill Hopkins
 Harold Pinter (1930-2008)
 David Storey
 Kenneth Tynan
 Keith Waterhouse
 Colin Wilson

Reference

Související články 
 Anglická literatura
 Beat generation

 
Rozhněvaní mladí muži
Literární skupiny
Organizace v Anglii
Organizace založené ve 20. století
Ánanda

Ánanda byl Buddhův bratranec a asistent (v sanskrtu upasthájaka, v pálí upattháka). Řadí se mezi deset nejvýznačnějších Buddhových žáků (v sanskrtu dašašišja, v pálí dasasissa). Podle zenové tradice byl druhým patriarchou zenu po Mahákássapovi (sa Mahákášjapa).

Uvádí se, že stejně jako Buddha přebýval před svým zrozením v nebesích Tušita. Také se narodil ve stejný den jako Buddha, jeho otcem byl Amitódana Sákja, bratr Suddhódany, jenž byl otcem Buddhy. Mahánáma a Anuruddha, taktéž budoucí významní mniši, byli Ánandovi bratři (možná nevlastní). Podle jiných zdrojů byl Ánanda synem Suklódany a bratrem Dévadatty a Upadhány. Jeho matkou byla Mrgí.

Do mnišské sanghy byl přijat dva roky po Buddhově osvícení, když Buddha navštívil Kapilavastu. Vynikal svou neobvyklou pamětí. V podstatě celý druhý koš (p. Sutta-pitaka,sa. Sútrapitaka) původního buddhistického kánonu (p. Tipitaka, sa. Tripitaka) je založen na jeho vzpomínkách na Buddhovy rozpravy. Funkci Buddhova pomocníka přijal až poté, co ho Buddha ujistil, že mu z ní nebudou plynout žádné výhody. Jelikož se věnoval službě Buddhovi, zanedbával svou vlastní praxi. Když se konal krátce po Buddhově skonu první buddhistický koncil, nemohl se ho zúčastnit, jelikož dosáhl „pouze“ prvního stupně probuzení. I díky roztržce s Mahákášjapou se odebral do ústraní, aby se usilovně věnoval praxi, když se k ránu cítil unavený, rozhodl se, že si na chvíli odpočine. Právě ve chvíli, když ulehal ke spánku, dosáhl plného probuzení a stal se arhatem. Proto mu už následující den jako arahantovi byla povolena účast na koncilu, kde přednesl v podstatě celý druhý koš kánonu. Ánadovým úkolem bylo recitovat všechny Buddhovy rozpravy, které si zapamatoval během doby, co se o něj staral. Ostatní mniši je po něm pak opakovali. Tato tradice předávání Buddhových rozprav se v théravádě zachovala až do dnešních dnů. Ánanda byl zvolen pro tento úkol, protože jako Buddhův pomocník slyšel nejvíce rozprav a byl také nejpřednější mezi mnichy ve schopnosti zapamatovat si Buddhovo učení. Ánanda byl také znám svým shovívavým postojem vůči ženám. Byl to on, kdo přemluvil Buddhu, aby svolil k založení řádu mnišek. Údajně zemřel ve věku 120 let.

Reference

Související články 
 První buddhistický koncil
 Mahákášjapa

Externí odkazy 
 

Buddhističtí filozofové
Buddhovi příbuzní
Buddhovi žáci
Zenoví patriarchové
Muži
Kingsley Amis

Sir Kingsley William Amis [Ejmis] (16. dubna 1922, Londýn, Spojené království – 22. října 1995, Londýn, Spojené království) byl anglický spisovatel a básník.

Život 
V Londýně studoval na City of London School a poté St. John's College v Oxfordu. Jelikož vypukla druhá světová válka, musel přerušit studia, během této války sloužil v britské armádě (konečná hodnost – poručík). Po válce (roku 1949) studium v Oxfordu dokončil. Na škole uzavřel celoživotní přátelství s básníkem Philipem Larkinem. Od roku 1949 působil jako vysokoškolský učitel angličtiny na několika univerzitách ve Velké Británii a Spojených státech. Za román Staří parťáci získal roku 1986 Man Bookerovu cenu. Roku 1990 byl povýšen do šlechtického stavu.

Příbuzenstvo 
 syn: Martin Amis, spisovatel
 bratr: John Amis, hudebník

Dílo 
Počátek jeho díla je spojen s generací rozhněvaných mladých mužů, pozdější romány lze považovat za satirické. Je považován za zakladatele tzv. univerzitního románu.

Jeho poezie patří do skupiny The Movement.

 Lucky Jim – 1954 (Šťastný Jim, 1959) – román o mladém vysokoškolském učiteli Jimu Dixonovi, který pomocí komična revoltuje proti akademickému prostředí, tím se autor vysmívá konvencím. Nekonvenčním chováním hlavního hrdiny vznikají komické a trapné situace.
 That Uncertain Feeling – 1955 (Ten nejasný pocit)
 I Like It Here – 1958 (Mně se tu líbí, 2001)
 One Fat Englishman – 1963 (Tlustý Angličan, 1968)
 The Egyptologists – 1965, napsáno spolu s Robertem Conquestem (Egyptologové, 1969)
 The Anti-Death League 1966 (Liga proti smrti)
 I Want It Now – 1968 (Chci to hned, 1991) – toto dílo sleduje osudy muže, který se připlete do snobské společnosti kvůli své lásce k dívce, která trpí sexuálními problémy – těžce dosahuje uspokojení, je nervózní. Kniha končí působivě v televizním studiu.
 The Green Man – 1969 (U zeleného muže, 1993)
 The Alteration – 1976 (Přeměna, 1994)
 Jake's Thing – 1978 (Jakeův problém, 1985)
 The Old Devils – 1986 (Staří parťáci, 1992)
 The Russian Girl – 1994 (Šťastná Anna, 1995)
 You Can't Do Both – 1994 (Obojí dělat nemůžeš, 1996) – částečně autobiografické
 The Biographer's Moustache – 1995 (Životopiscův knír, 1997)

Související články 
 Anglická literatura
 Rozhněvaní mladí muži
 Beat generation
 Seznam anglických spisovatelů
 Geoffrey Jenkins

Reference

Externí odkazy 
 

Angličtí romanopisci
Angličtí básníci
Angličtí spisovatelé science fiction
Angličtí ateisté
Rozhněvaní mladí muži
Držitelé Man Bookerovy ceny
Narození v roce 1922
Úmrtí v roce 1995
Muži
Absolventi Oxfordské univerzity
Narození 16. dubna
Úmrtí 22. října
Hloubětín (stanice metra)

Hloubětín (zkratka HL) je stanice na trase B pražského metra. Byla zprovozněna v říjnu 1999. Nachází se ve stejnojmenné čtvrti, nedaleko Hloubětínského sídliště, pod ulicí Poděbradskou.

Charakteristika 

Stanice je ražená, trojlodní se zkrácenou střední lodí a sedmi páry prostupů na nástupiště, které se nachází 26 m pod povrchem. Obklady stěn za kolejištěm jsou řešeny smaltovanými plechy s kombinací barev: bílé, žluté, zelené a dvou odstínů modré. Tato barevná kombinace však provází stanici nejen na stěnách za kolejištěm, ale i v eskalátorovém tunelu, ve vestibulu a výstupech na povrch. Hloubětín má jeden výstup s jedním eskalátorovým tunelem a jedním vestibulem, napojeným do podchodu pod Poděbradskou ulici. Umožněn je také přístup handicapovaným osobám pomocí výtahu. Stanice se stavěla mezi lety 1991–1999, v období 1998–1999 se dokončovala za provozu linky B kvůli nedostatku financí pražského magistrátu.

Zastávka tramvaje nad stanicí na trati na Lehovec se do roku 1999 jmenovala Havana podle restaurace vybudované jako vybavení sídliště; název Hloubětín patřil zastávce a obratišti blíže středu města, které byly po zprovoznění stanice metra vzhledem ke své blízkosti k historickému centru Hloubětína přejmenovány na Starý Hloubětín.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Profil stanice na stránkách Metroweb.cz

Stanice metra v Praze na lince B
Hloubětín (Praha 14)
Postaveno v Česku 1999
metro
Stavby v Hloubětíně