alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Enmerkar

Enmerkar byl bájný vládce města Uruk.

Podle sumerského seznamu králů je uváděn v druhé dynastii po potopě, podle některých jiných informací měl vládnout v první popotopní dynastii. 

Podle těchto seznamů měl vládnout 420 let, během této vlády měl obnovit Uruk. Jeho původ byl odvozován od boha Utua.

Za jeho syna byl považován Lugalbanda (otec Gilgameše).

Mýty 
Enmerkar a pán Aratty – Jedná se o jednu z nejdelších sumerských epických básní. Enmenkar je zde vylíčen jako pokojný vládce, jehož země všestranně prospívá, Aratta (někde v Íránu) o vládu tolik nedbá. Tito dva vládci spolu obchodují, protože Sumer potřebuje kámen a dřevo, za které do Aratty dodává obilí a látky. Sumer je v obchodu úspěšnější, a tak se Aratta dostala do podřízenějšího postavení. Jednou se Enmerkar rozhodl postavit Inanně nový chrám, ale na to potřeboval dřevo a kámen. Když to s Inannou probíral, tak mu poradila, ať žádá kromě kamene a dřeva ještě pracovní síly, jinak ať hrozí vojenskou intervencí. To se králi Aratty nelíbilo a řekl, že to splní, až mu obilí dovezou v síťových pytlích. Sumerové po poradě s bohy poslali hladovějící Arattě naklíčené obilí – asi slad. Poté vládce Aratty chce žezlo, které není ze dřeva, kovu, ani kamene – Sumerové opět na radu bohů pošlou žezlo z rákosu. Nakonec díky Inanně dojde ke smíru – Inanna přesvědčí Enmerkara, že při obchodu nikdo nesmí být vydírán.

Související články 
 Sumer
 Uruk
 Sumersko-akkadská mytologie
 Sumersko-akkadská literatura

Sumerští panovníci
Mezopotámští mytičtí panovníci
Muži
Diplomat

Výraz diplomat je řeckého původu (do evropských jazyků se však dostal přes francouzský výraz diplomate) a značí osoby, které jsou pověřeny jednat jménem svého státu se zástupci a představiteli států cizích.

Diplomaté požívají jistých privilegií (výsad). Jedná se zejména o jejich imunitu (nepodléhají – až na malé výjimky – trestnímu stíhání za svou činnost) a o exteritorialitu (prostor jejich úřadu je chráněn před výkonnými orgány státu, v němž se nacházejí).

Charakteristika 
K typickým představitelům diplomata patří mj. velvyslanci, vyslanci apod. V dnešním pojetí diplomata se však nejedná jen o osoby zastupující zájmy různých států; jako diplomat, ovšem nikoliv z právního pohledu, jsou označováni i zástupci různých mezinárodních nebo supranárodních organizací (jako OSN, UNESCO apod.) nebo i někteří zástupci Svatého stolce, a to především ve sdělovacích prostředcích.

Jiní (jako např. konzulové nebo apoštolští delegáti) status diplomata naproti tomu nemají. Vymezení, úloha a privilegia diplomatů jsou řízeny Vídeňskou úmluvou o diplomatických stycích z roku 1961. Úmluva rovněž stanoví přesné procesní úkony, které musí mezi vysílajícím a přijímajícím státem proběhnout, aby daná osoba byla z pohledu úmluvy diplomatem, a další podrobnosti (odmítnutí jmenování konkrétní osoby do role diplomata, apod.).

Diplomatická mise 
Každý diplomat vykonává svou práci v rámci tzv. diplomatické mise, na jejíž podrobnostech se vysílající a přijímající stát dohodli. Krom toho diplomat, který je k tomu zmocněn vysílajícím státem nebo pověřen tzv. šéfem mise (čl. 5 úmluvy), může svůj stát také zastupovat u mezinárodní organizace (jako OSN, UNESCO apod.). Naopak obyčejní úředníci zastupující nejrůznější funkce v těchto mezinárodních organizacích, kteří nejsou vyslanci některého státu, z pohledu úmluvy diplomaty jednoznačně nejsou.

Odkazy

Související články 
 Diplomatický sbor
 Diplomatický vztah
 Diplomacie
 Imunita (právo)

Externí odkazy
Paavo Talvela

Paavo Talvela (19. ledna 1897, Vantaa – 30. září 1973, Helsinky) byl finský generál.

Patřil mezi tzv. „myslivce“ – finské dobrovolníky sloužící v Německé armádě (konkrétně Finský myslivecký prapor) v letech 1916–1917. Byl velitelem praporu ve Finské občanské válce. V roce 1919 vedl v rámci rusko-finské války Expedici Aunus jako vrchní velitel všech zúčastněných jednotek.

Během Zimní války vedl bojovou skupinu Talvela, která porazila několikanásobně silnější jednotky Rudé armády v bitvě na Tolvajärvi a následujících střetnutích.

Za Pokračovací války vedl finský III. armádní sbor bojující na Karelské šíji. V roce 1941 byl vyznamenán Mannerheimovým křížem.

Externí odkazy 
 

Finští generálové
Rytíři Mannerheimova kříže
Osobnosti zimní války
Narození 19. ledna
Narození v roce 1897
Narození ve Vantaa
Úmrtí 30. září
Úmrtí v roce 1973
Úmrtí v Helsinkách
Muži
Nositelé Záslužného řádu německého orla
Pantograf

Pantograf je mechanické zařízení, které umožňuje výsuvný pohyb a několikanásobné zvětšení své délky v jednom směru. Skládá se ze soustavy spojených pák, které tvoří jeden nebo několik kosočtverců.

Původně byl pantograf pomůcka při rýsování, což vyjadřuje i etymologický význam slova. Pantós je genitiv řeckého slova pas = všechen, gráfos je činitelské jméno od slovesa gráfo = píšu, škrábu, kreslím. Metaforicky se název přenesl na označení samotného technického principu a dále na jiné způsoby jeho využití.

Slovo pantograf se nyní používá především pro druh konstrukce sběračů elektrických lokomotiv a tramvají. Jako „pantografová jednotka“ (či „pantografická jednotka“) byly označovány elektrické vlakové soupravy (jednotky), zejména řad EM 475.0, 1 a 2 a SM 487.0/EM 488.0 (sousloví „pantografová jednotka“ bývalo slyšet například ze staničního rozhlasu na nádraží Praha střed), lidově a slangově byl tento termín zkracován na metonymické označení pantograf (panťák).

Mechanický princip pantografu se však používá i jako součást jiných polohovacích, výsuvných nebo skládacích mechanismů a zařízení.

Využití pantografu

Kreslení 

Původně byl pantograf používán pro mechanické překreslování, zvětšování a zmenšování výkresů. Využívalo se toho, že páky pantografu udržují konstantní poměr vzdáleností mezi jednotlivými spojovacími body.

Sběrač proudu 
Pantografem je označován pantografový sběrač proudu kolejových vozidel, který slouží pro přenos elektrické energie z trolejového vedení (troleje) do vozidla.

Ve strojírenství 
Ve strojírenství se pantograf využívá na popisování obrobků. Stroj má dva stoly, jeden stůl s rybinovitými drážkami, do kterých se vsouvají písmena, vyrytá v mosazné plošce a na druhý stůl s T drážkami se upevňuje obrobek nebo veškeré druhy svěráků. Potom je přes čtyřramenný systém s čtyřmi klouby přenášen pohyb jehly v mosazných písmenech na psací jehlu. Je možné nastavovat několik velikostí písmen tím, že se mění délka ramen. Pro psaní se používá jehla ve tvaru kužele, ale je přesně v polovině ubroušena, takže z čela vypadá jako půlkruh. Stroj je většinou vysokootáčkový 2000-20000ot/min.

Jiná použití 
Použití pantografu je mnohem rozšířenější - pantografového mechanismu využívají například polohovatelné lampy a zrcadla, dále některé typy výsuvných mříží, skládací věšáky, montáže pro triedry určené k astronomickému pozorování, atd.

Na principu pantografu fungují i některá strojní zařízení, například některé typy vysokozdvižných plošin.

Pantografy se spolu s počítačem řízenými plottery (CNC stroji) řadí mezi stroje na gravírování.

Vyrábějí se rychloskládací stánky pantografové konstrukce.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 

Kancelářské pomůcky
Geometrie
Technika
Konstrukce hnacích drážních vozidel
Ofsajd (hokej)

V ledním hokeji existuje pravidlo 78, ofsajd. Toto pravidlo zakazuje hráčům útočícího mužstva vjet do útočného pásma dříve než puk. Pokud ve chvíli, kdy má hráč obě brusle za modrou čárou v útočném pásmu, přejde puk celým objemem tuto čáru (to se ovšem netýká hráče, který puk do pásma pod svou kontrolou vede, ten smí čáru překročit dříve než kotouč), hráč je v ofsajdu, hra se přeruší a naváže se vhazováním:
 z nejbližšího bodu vhazování ve středním pásmu, zavezl-li puk do pásma útočící hráč,
 z bodu vhazování u místa, odkud byl puk přihrán nebo vystřelen přes modrou čáru,
 na koncovém bodě vhazování v obranném pásmu provinivšího se družstva, byl-li tento ofsajd způsoben úmyslně.

Za ofsajd se nepovažuje, zavedl-li puk do svého pásma bránící hráč, třebaže útočící hráč je v pásmu dříve.

Pokud je hráč v ofsajdu, ale pukem může hrát některý bránící hráč, rozhodčí hru nepřeruší, ale signalizuje (zdviženou rukou) ofsajdovou výhodu (pravidlo 82). Všichni útočící hráči pak musí neprodleně opustit útočné pásmo, čímž výhoda skončí, teprve poté se mohou vracet zpět do útočného pásma. Výhoda končí také ve chvíli, kdy bránící mužstvo dostane kotouč do středního pásma. Pokud útočící mužstvo pásmo nevyklidí, snaží se bránícího hráče napadat, je to považováno za úmyslný ofsajd (tzn. hra je přerušena a naváže se vhazováním v obranném pásmu provinivšího se mužstva). Pravidlo o výhodě se neuplatňuje, pokud útočící mužstvo dostalo puk do pásma vystřelením na branku, po kterém musel pukem hrát brankář. V takovém případě se hra vždy přeruší.

Historie 

Pravidlo o postavení mimo hru se v historii hokeje různě vyvíjelo. V počátcích bylo možné přihrávat pouze dozadu nebo do strany, pravidla hokeje se tak podobala pravidlům ragby. Od 30. let bylo umožněno přihrávat dopředu, ale pouze v rámci jednotlivých pásem. Aby se hráč nedostal do postavení mimo hru, nesměl přejet modrou čáru dřív než puk (ani obrannou, ani útočnou). V roce 1943 zavedla NHL střední červenou čáru a ofsajd z vlastní obranné modré čáry se posunul až na střední čáru. Hráč nesměl přihrát svému spoluhráči tak, aby puk přejel přes libovolnou modrou a středovou červenou čáru. Pravidlo o postavení mimo hru na střední čáře bylo zrušeno až v roce 1999 (v NHL 2005).

Reference 

Pravidla ledního hokeje
Hokej

Hokej je souhrnné označení kolektivních sportů, ve kterém soupeří dva standardně šestičlenné (včetně brankáře) týmy mezi sebou a snaží se dostat puk nebo tvrdý míček do soupeřovy branky pomocí hokejek. Dají se označit též jako sporty s hokejkou.

Hlavní formy hokeje jsou:
 pozemní hokej, hraje se s míčkem na hřišti s umělou trávou. Dříve se hrával na přírodním travnatém povrchu (olympijský sport)
 lední hokej, hraje se na ledě s malým černým gumovým diskem, tzv. pukem (olympijský sport)
 sledge hokej, je zvláštní varianta ledního hokeje určená pro osoby s těžkým postižením dolních končetin
 powerchair hokej, je sport pro lidi na elektrickém vozíku, hraje se s florbalovým míčkem, hokejkami a hokejkami do tvaru písmene T připevněnými k vozíkům, v každém týmu musí být 3 hráči s obyčejnou florbalovou holí a 2 hráči s T hokejkou, tzv. téčkem
 hokejbal, hraný s míčkem na betonovém či asfaltovém hřišti
 bandy, je hokej hraný na ledě, ovšem s míčkem. Jedná se také o ruskou národní hru - hokej s míčkem na ledě
 inline hokej se hraje na kolečkových in-line bruslích
 rink hokej
 skater hokej
 podvodní hokej

Velice podobný hokeji je také florbal, který se hraje v hale s plastovými hokejkami a lehkým děravým míčkem.

Zcela zvláštní je pak tzv. podvodní hokej.

Od hokeje se také odvozují některé stolní hry, např. stolní hokej nebo šprtec.

Lidově se termín hokej používá ve spojení "mít v něčem hokej", tj. mít v něčem nepořádek, chaos.

Externí odkazy 
 
 
 
 www.pozemnihokej.cz
 Hokej.cz - oficiální web českého hokeje
 Hokejportal.cz - Kompletní zpravodajství ze světa hokeje

 
Sportovní terminologie
Gugalanna

Gugalanna (též gug-anna, akk. alap šami, alú) – velký (nebeský) býk boha Ana.

Zabit Gilgamešem, v eposu o Gilgamešovi, o tomto zvířeti-bohovi není dostatek zpráv a tak není zcela jasná jeho funkce, ani jeho vývoj.

Rodinné poměry 
 Manželka: Ereškigal – Sumer, Nergal – Akkad (nejedná se o jednu osobu)
 Děti: Ninazu (dalším možným otcem je Enlil)

Související články 
 Sumer
 Sumersko-akkadská mytologie
 Sumersko-akkadská literatura

Gugalanna
Regulární jazyk

Regulární jazyky jsou nejjednodušší formální jazyky v rámci Chomského hierarchie. Regulární jazyky nad abecedou Σ lze zavést následujícím způsobem:

 prázdný jazyk Ø je regulární.
 pro každé a z abecedy, jazyk { a } je regulární.
 pokud A a B jsou regulární jazyky, jsou A ∪ B (sjednocení), A • B (konkatenace), a A* (iterace) také regulární.
 žádné další jazyky regulární nejsou.

O regulárních jazycích lze dokázat řadu tvrzení. Např. formální jazyk je regulární, právě když:

 je akceptovaný nějakým deterministickým konečným automatem,
 je akceptovaný nějakým nedeterministickým konečným automatem,
 může být popsán regulárním výrazem nebo
 může být vygenerován regulární gramatikou

Všechny konečné jazyky jsou regulární. Dalším příkladem je například jazyk nad abecedou {a, b} obsahující lichý počet symbolů a.

Všechny regulární jazyky jsou bezkontextové, ale ne všechny bezkontextové jazyky jsou regulární. Tomuto je možno snadno nahlédnout díky Chomského Hierarchii na obrázku:

Všechny regulární jazyky splňují nutnou podmínku, tzv. lemma o vkládání, a platí pro ně Myhillova-Nerodova věta.

Odkazy

Související články 
 Regulární výraz
 Regulární gramatika

Externí odkazy 
 

Formální jazyky
256



Události 
 Peršané dobývají město Dura Európos na Eufratu.
 Vzhledem k barbarským vpádům začínají římská města s budováním opevnění.
 Berbeři masakrují římské usedlíky v severní Africe.
 září – v Kartágu začal církevní koncil – kartaginská synoda.

Probíhající události 

 249–262: Cypriánův mor

Narození 
 Areios (Arius), pozdější křesťanský kněz v Alexandrii (arianismus)

Hlavy států 
 Papež – Štěpán I. (254–257) + Novacián, vzdoropapež (251–258)
 Římská říše – Valerianus (253–260) + Gallienus (253–268) + Valerianus mladší, spoluvladař (255–257/258)
 Perská říše – Šápúr I. (240/241–271/272)
 Kušánská říše – Vášiška (247–267)
 Arménie – Artavazd VI. (252–283)
 Kavkazská Iberie – Mirdat II. Iberský (249–265)
Indie:
 Guptovská říše – Maharádža Šrí Gupta (240–280)
 Západní kšatrapové – Rudrasen II (256–278)

Externí odkazy 
 

3. století
Ereškigal

Ereškigal (řecky Erescheigal) – „Paní Velké země“, v sumersko-akkadské mytologii bohyně podsvětí.

Zpočátku vládla v podsvětí sama, o jejím sumerském manželství s Gugalannou se neví téměř nic. Její starobabylonské manželství s Nergalem je vyřešením problému, že tito dva bohové vykonávali stejnou funkci v různých částech Mezopotámie.

Rodinné poměry 
 Otec: Nanna (akkadsky: Sín)
 Matka: Ningal
 Bratr: Utu (akkadsky Šamaš), někdy není uváděn
 Sestra: Inanna
 Manžel: Gugalanna – Sumer, Nergal – Akkad (nejedná se o jednu osobu)
 Děti: Ninazu (otec je pravděpodobně Enlil, nebo Gugalanna)

Mýty 
 Ereškigal a Nergal (též Nergal a Ereškigal)
 Epos o Gilgamešovi
 Inin v podsvětí

Související články 
 Sumer
 Sumersko-akkadská mytologie
 Sumersko-akkadská literatura

Externí odkazy 
 

Sumersko-akkadští bohové
Sumerská mytologie
Eric Lambert

Eric Lambert (19. ledna 1918 Londýn – 16. dubna 1966 Anglie) byl anglo-australský spisovatel.

Život 
Narodil se v Londýně, jeho rodiče se brzy přestěhovali do Austrálie, kde prožil své mládí. Rhodesovo stipendium mu umožnilo studium ve škole Charterhouse a později na univerzitě v Oxfordu.

Od počátku druhé světové války bojoval jako dobrovolník australské armády na Středním východě a později na japonské frontě. Byl zajat a dostal se do japonského zajateckého tábora Čangi. Byl členem Komunistické strany Austrálie.

Dílo 
 Dvacet tisíc zlodějů (1951), autor zde zachycuje pohled australských vojáků na boje na Středním východě. Dále líčí reálnou situaci – napětí mezi důstojníky a vojáky.
 Veteráni (1954), navazuje na knihu Dvacet tisíc zlodějů, australští vojáci jsou staženi ze Středním východu domů do Austrálie, která je kvůli vlivu příchozích Američanů úplně jiným světem, než ze kterého odešli. Z rozčarování ze situace doma je vytrhne opětovné nasazení, tentokrát v džunglích na ostrovech v Pacifiku.
 Ballarat – dva díly
 Delfín
 Dlouhá bílá noc – román se odehrává v Austrálii 7 let po válce a retrospektivně se vrací do válečné vřavy na Středním východě. Je postaven na vzájemném kontrastu proplétajících se časových rovin: retrospektivy válečného příběhu a jeho obrazu v dramatické přítomnosti i v osudech a osobních tragédiích zúčastněných postav. Pečlivě gradovaný děj kulminuje právě v dlouhé bílé noci, pod jejímž úplňkem se v zuřivém boji odkrývá pravá podstata lidských hodnot, povah i charakterů.
 K slávě odsouzeni – autor pro svůj román čerpá z vlastních válečných zkušeností prožitých během druhé světové války v bitvě u Alameinu. Kniha je příběhem australského bojového 55. praporu, jeho velitele Victora Kirka, dravého seržanta Doca Homea, skeptického Christyho zvaného Corpus, jemného humanisty Pascoea a všech těch vojáků, o nichž se později říkalo: „Osedlali si smrt jako doma svého koně.“
 Ostrov Fulakona (Jedná se o poslední dokončený román, vydalo Naše vojsko, 1971)
 Temná hlubina

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 anglická literatura
 druhá světová válka v literatuře
 australská literatura
 seznam australských spisovatelů
 seznam anglických spisovatelů

Angličtí spisovatelé
Australští spisovatelé
Narození v roce 1918
Úmrtí v roce 1966
Muži
Pravidlo

Pravidlo také regule (lat. regula) může být:
 předpis
 norma

astronomie
 Titius-Bodeovo pravidlo

biologie
 Allenovo pravidlo
 Bergmannovo pravidlo
 Glogerovo pravidlo
 Mezinárodní kód botanické nomenklatury
 Mezinárodní pravidla zoologické nomenklatury

ekonomie
 pravidlo o vyrovnaném rozpočtu
 Paretův princip, Paretovo pravidlo

etika
 zlaté pravidlo

fyzika
 Ampérovo pravidlo pravé ruky
 Betzovo pravidlo
 Buys-Ballotovo pravidlo
 Eötvösovo pravidlo
 pravidla magnetických indukčních čar:
 Flemingovo pravidlo levé ruky
 Lenzovo pravidlo (Lenzův zákon), viz zákon elektromagnetické indukce
 Gibbsovo fázové pravidlo
 Hundovo pravidlo
 Kirchhoffovy zákony
 oktetové pravidlo
 Titius-Bodeovo pravidlo
 zlaté pravidlo mechaniky

gastronomie
 pravidlo pěti sekund

chemie
 Markovnikovovo pravidlo
 Van't Hoffovo pravidlo
 Zajcevovo pravidlo

matematika
 Odvozovací pravidla v Hilbertovském kalkulu, pro důkazy, konkrétně buď ve výrokové logice nebo predikátové logice
 Cramerovo pravidlo
 Gaussovo kvadraturní pravidlo
 L'Hospitalovo pravidlo
 Leibnizovo pravidlo
 pravidlo pravé ruky
 pravidlo součtu
 Ruffiniho pravidlo
 řetízkové pravidlo
 Sarrusovo pravidlo

právo
 Bosmanovo pravidlo
 kolizní pravidla
 Kolpakovo pravidlo
 Legislativní pravidla vlády
 pravidla létání
 pravidla silničního provozu

religionistika
 modlitební pravidlo
 pravidlo svatého Pachomia

sociologie
 pravidlo oligarchie, železný zákon oligarchie
 společenské pravidlo

sport
 sportovní pravidla

 pravidla hry go
 Ingova pravidla
 pravidla pro vytvoření pavouka play-off se 16 týmy, které postoupily z 6 skupin na fotbalových mistrovstvích
 pravidla šachů
 pravidlo venkovních gólů
 Websterovo pravidlo
 pravidlo tří pevných bodů, základy pohybu v horolezectví
 vyřazovací systém a další turnajové (herní) systémy

statistika
 pravidlo tří sigma

technika
 pravidlo 5-4-3

umění
 10 pravidel jak sbalit holku – český film
 pravidlo třetin ve výtvarném umění a fotografii
 pravidlo Dvou – pravidlo ve fiktivním řádu Sith ve Starwars
 Pravidla lži – český film
 Pravidla moštárny – americké filmové drama
 Pravidla zisku – sedmá epizoda druhé sezóny seriálu Star Trek: Stanice Deep Space Nine
 Vlastní pravidla – americké psychologicko-romantické filmová drama

různé
 pravidlo 34
 Pravidla českého pravopisu
 Většinové pravidlo
 mnemotechnická pomůcka

Související články 
 Wikipedie:Pravidlo Wikipedie – pravidla na Wikipedii

Externí odkazy 
 
 

Předpisy
Zákon (rozcestník)

Zákon může být:

právo
 zákon – obecně závazný právní předpis vydávaný zákonodárcem, v demokratických systémech zpravidla parlamentem
 zákoník
 zákon o dějinách
 prováděcí zákon
 volební zákon
 ústavní zákon
 zákonné opatření – rozcestník

morálka
 Zákon cudnosti

filosofie
 zákon (filosofie) – v humanitních vědách sada pravidel či norem, která platí ve všech nebo pouze v určitých případech; může být popsán sociologicky, filozoficky či sémanticky
 zákon tří stádií

logika a matematika
 zákon (logika) – v logice a matematice výrok popisující povahu rozumového myšlení
 zákon opravdu velkých čísel

věda
 vědecký zákon – ve vědě je výrok, který popisuje pravidelné či obecně popsatelné vztahy mezi pozorovanými fenomény 
 přírodní zákon 

fyzika
 Avogadrův zákon
 Ampérův silový zákon
 Ampérův zákon
 Biotův–Savartův zákon
 Archimédův zákon
 Boyleův–Mariottův zákon
 Coulombův zákon
 Daltonův zákon parciálních tlaků
 Darcyho zákon
 Faradayův zákon – rozcestník 
 Fourierův zákon
 Gaussův zákon elektrostatiky
 Gay-Lussacův zákon
 Henryho zákon
 Hookův zákon
 Charlesův zákon
 Lambertův–Beerův zákon
 Lenzův zákon
 Newtonův gravitační zákon
 Newtonův zákon viskozity
 Ohmův zákon
 Pascalův zákon
 Planckův vyzařovací zákon
 Poissonův zákon
 první Fickův zákon
 Raoultův zákon
 Snellův zákon
 Stefanův–Boltzmannův zákon
 Stokesův zákon
 Snellův zákon
 termodynamický zákon
 nultý termodynamický zákon
 první termodynamický zákon
 druhý termodynamický zákon
 třetí termodynamický zákon
 Wienův posunovací zákon
 zákon elektromagnetické indukce
 zákon obecné přitažlivosti
 zákon převrácených čtverců
 zákon zachování
 zákon zachování energie
 zákon zachování hmotnosti
 zákon zachování hybnosti
 zákon zachování momentu hybnosti

chemie
 periodický zákon
 zákon stálých poměrů slučovacích
 zákon násobných poměrů slučovacích
 zákon objemových poměrů slučovacích

psychologie
 zákon (psychologie) – v ekonomii a psychologii výrok popisující pravidla lidského chování a interakce

Bible
 Starý zákon a Nový zákon

literatura
 Zákon smečky – knižní série o psech psaná od sedmi autorek pod pseudonymem Erin Hunterová. 

film
 Zákon pomsty (The Confession) – americký dramatický film z roku 1999, režiséra Davida H. Jonese

televizní seriály
 Zákon a pořádek – americký právnický a kriminální televizní seriál
 Zákon a pořádek: Útvar pro zvláštní oběti – americký právnický a kriminální televizní seriál
 Zákon a pořádek: Zločinné úmysly – americký právnický a kriminální televizní seriál
 Zákon a pořádek: Porota
 Zákon a pořádek: Spojené království
 Law & Order True Crime

Související články 
 zákoník (rozcestník) – rozcestník
 zákony (rozcestník) – rozcestník

Externí odkazy
Pravidla

Pravidla mohou být:
 množné číslo od pravidlo
 Pravidla silničního provozu
 Pravidla českého pravopisu
 Pravidla šachů
 Pravidla létání
 Pravidla hry go
 Pravidla v pohlavním styku
Biologická pravidla

televize a film
 Pravidla zasnoubení – americký sitcom stanice CBS, který byl vysílán od 5. února 2007 do 20. května 2013
 Pravidla neplatí – americký romantický komediální film z roku 2016
 Pravidla moštárny – americké filmové drama z roku 1999 
 Pravidla lži –  český film, celovečerní debut režiséra Roberta Sedláčka z roku 2006
 „Pravidla zisku“ – sedmá epizoda druhé sezóny seriálu Star Trek: Stanice Deep Space Nine
 Vlastní pravidla – americké psychologicko-romantické filmová drama režiséra Garryho Marshalla z roku 2007

Externí odkazy
Komise

Komise archaičtěji též komitét, je kolektivní orgán, na který jsou převedeny některé rozhodovací či administrativní pravomoci nebo který má poradní funkci. Některé komise mají striktně vymezený obor působnosti a omezenou dobu existence, jiné komise fungují dlouhodobě či trvale.

Související články 
 Komisař
 Porota
 Inspekce
 Administrativa

Externí odkazy 
 
 
 

Kolektivní orgány
Politická komunikace
Žlutá

Žlutá (básnicky žluť) je jedna ze základních barev barevného spektra, je to barva monochromatického světla o vlnové délce mezi 565 nm a 590 nm.

Žlutá barva patří mezi základní barvy při subtraktivním míchání používaném při barevném tisku (viz CMYK), jejím doplňkem je modrá. (Někteří umělci uznávají tradiční teorii barev, podle které je doplňkem žluté barvy nachová.)

Použití a symbolika žluté barvy 

Žlutá je velice výrazná barva, maximum slunečního záření je právě v oblasti žluté barvy, lidské oko je na žlutou barvu velice citlivé. Z toho důvodu se žlutá používá pro upoutání pozornosti, jako varování a podobně:
 Žlutá je (též v přírodě) barvou signální. Nejvyššího účinku dosahuje v kontrastu s černou.
 Na semaforu znamená žlutá barva „pozor“, signalizuje brzkou změnu signálu.
 Ve sportu žlutá barva slouží pro varování (žlutá karta), při automobilových závodech signalizuje žlutá vlajka výstrahu, auta se nesmí předjíždět.
 Vysoce viditelné žluté barvy jsou používány pro silniční konstrukční zařízení, žlutým majáčkem jsou označena vozidla, která by mohla ohrozit okolní provoz.
 V Kanadě a USA jsou školní autobusy natřeny na žluto z důvodu viditelnosti a bezpečnosti.

 Žlutá v umění často zastupuje zlatou a jako taková je symbolem věčnosti.
 Jako „žlutá rasa“ se označují asiaté.
 V USA ve 20. století byli imigranti z Číny a jiných východoasijských zemí hanlivě nazývání „Žlutá hrozba“.
 V tradičním západním umění je žlutá barvou bohatství, otcovství, ale též závisti, Jidáše, Židů a synagogy.
 Žlutá barva byl symbol čínských císařů a čínské monarchie. Byla to také barva Nové Strany v Čínské republice.
 Tužky mají žlutou barvu kvůli své spojitosti s Čínou, kde se nachází nejlepší grafit. Pouze tužky s čínským grafitem se barvily na žluto.
 V některých zemích jsou běžně žlutá taxi. Počátek této praxe nalezneme v New Yorku, kde Harry N. Allen natřel své taxi na žluto, když zjistil, že žlutá je na dálku nejlépe viditelnou barvou.
 Žlutá je mezi mezinárodními politickými organizacemi barva liberálů.
 Žlutého papíru užívají Zlaté stránky – součást telefonního seznamu, který je tříděn podle kategorií.
 Dočasné vodorovné dopravní značky jsou provedeny žlutou barvou (na rozdíl od trvalých, které jsou bílé).
 V barevném značení odporů znamená žlutá barva číslici 4
 Žlutá je typická barva pro moč
Žlutou barvu používaly i legendární výpravy  "Trabantem napříč kontinenty"

Externí odkazy 
 
 

Barvy
Man

Slovo man může mít několik významů:

 Man (ostrov) – ostrov v Irském moři mezi Velkou Británií a Irskem a současně britské korunní závislé území, které se na něm rozkládá
 Man (skupina) – velšská rocková skupina
 man (leník) – vazal, šlechtic poddaný jinému šlechtici (vizte též manská soustava)
 MAN – strojírenský holding
 MAN (automobilka) – značka nákladních a užikových automobilů
 MAN Diesel – mezinárodní koncern zabývající se výrobou motorů
 Metropolitan Area Network (zkráceně MAN) – počítačová síť
 Fat Man – název atomové bomby z roku 1945
 příkaz man pro zobrazení manuálových stránek v Unixu
příjmení osob
 Lubomír Man – český spisovatel

Související články 
 Mann
Aditivní míchání barev

Aditivní míchání barev je takový způsob míchání barev, kdy se jednotlivé složky barev sčítají a vytváří světlo větší intenzity. Výsledná intenzita se rovná součtu intenzit jednotlivých složek.

Pracuje se se třemi základními barvami: červená, zelená a modrá.

Aditivní míchání barev odpovídá vzájemnému prolínání tří barevných kuželů světla ze tří reflektorů na bílém plátně. Každý reflektor má filtr odpovídající základní barvě.

Část plátna, která je osvětlená rovnoměrně všemi třemi reflektory, je bílá. Když smícháme jen dvě barvy světla, např. červené a zelené, dostaneme barvu žlutou. Budeme-li clonou měnit poměr intenzity obou světel, dostaneme různé barevné odstíny mezi těmito barvami.

Modrá a zelená barva ve stejném poměru dávají azurovou barvu, červená a modrá dávají barvu purpurovou.

Smícháním dvou základních barev vznikne barva, která je barvou komplementární (doplňkovou) k třetí základní barvě.

Princip aditivního míchání barev se uplatňuje například na počítačových monitorech a TV obrazovkách.

Související články 
 Subtraktivní míchání barev
 RGB
 CMYK

Externí odkazy 
 

Barva
Světlo ve fotografii
Subtraktivní míchání barev

Subtraktivní míchání barev je způsob míchání barev, kdy se s každou další přidanou barvou ubírá část původního světla. Pokud například skládáme na sebe barevné filtry nebo mícháme pigmentové barvy, mícháme je subtraktivní metodou.

Světlo prochází jednotlivými barevnými vrstvami a je stále více pohlcováno. Výsledná barva se skládá z vlnových délek, které zbudou po odrazu nebo průchodu filtrem.

Základní barvy jsou: žlutá, azurová, purpurová.

Základní barvy subtraktivního míchání jsou komplementární (doplňkové) k základním barvám při jejich aditivním míchání.

Smícháním modrozelené (azurové) a žluté barvy vznikne barva zelená, žluté a purpurové barva červená a purpurové a modrozelené barva modrá. Smícháním všech tří základních barev dostaneme barvu černou.

Tento princip je použit v tiskárnách. Z důvodu úspory pigmentu (inkoustu, toneru) při tisku tmavých odstínů se navíc používá i samostatný černý pigment.

Související články 
 Absorpce světla
 Aditivní míchání barev
 RGB
 CMYK

Externí odkazy 
 

Barva
Světlo ve fotografii
Aarau

Aarau je hlavní město švýcarského kantonu Aargau a současně je také okresním městem okresu Aarau. Leží na řece Aaře.

Obyvatelstvo 
Vývoj počtu obyvatel

Doprava 
Aarau leží v průsečíku různých dopravních proudů. Železniční nádraží je jedním z nejvíce frekventovaných v zemi a leží na významné východo-západní čtyřkolejné trati vedoucí z Curychu do Bernu. Tato trať podchází dvěma souběžnými 500 metrů dlouhými tunely vládní čtvrť. Na trati jsou provozovány přímé vlaky do Curychu, Bernu, Basileje a Ženevy. Další trať SBB vede přes Lenzburg do Zugu. Aarau je také výchozím bodem dvou tratí společnosti Wynental- und Suhrentalbahn (WSB). Tyto příměstské tratě s tramvajovým charakterem provozu vedou do obcí Menziken ve Wynental a Schöftland v Suhrental. Stará budova nádraží byla zbořena a od léta roku 2010 nahrazena novostavbou.

Dopravní společnosti AAR bus+bahn, vlastník společnosti WSB, provozuje spolu se svojí dceřinou společností Busbetrieb Aarau četné linky městských autobusů a dvě linky přes pohoří Jura do Fricktal, jednu přes Benkerjoch a jednu přes Staffelegg. V Aarau se křižují tři cyklistické stezky: severo-jižní Nord-Süd-Route, Aare-Route a Mittelland-Route.

Jižně od Aarau probíhá nejdůležitější dálnice Švýcarska, A1. Sjezd Aarau-West u obce Oberentfelden je cca 5 km jižně od města. Šest kilometrů východně od města položený sjezd Aarau-Ost u obce Hunzenschwil je s městem spojen čtyřproudovou rychlostní silnicí T5

Východní obchvat centra s tunelem Sauerländertunnel byl otevřen v březnu 2003.

Slavní obyvatelé 
 Robert Buser (1857–1931), botanik
 Urs Faes (* 1947), spisovatel
 Klaus Merz (* 1945), spisovatel
 Albert Einstein (1879–1955), fyzik

Partnerská města 
  Delft, Nizozemsko
  Neuchâtel, Švýcarsko
  Reutlingen, Německo

Reference

Externí odkazy 
 
 

 
Města ve Švýcarsku
Obce v kantonu Aargau
Apatit

Apatit je druh fosfátového minerálu, který se může v přírodě vyskytovat v celé škále barev v závislosti na jeho chemické příměsi (Mn, Sr, Y, Ce, La, Na, Mg a další) a to přes zelenou, žlutou, fialovou, bezbarvou, hnědou, šedou, k růžové až modré. Jedná se o fosforečnan vápenatý s příměsí fluóru, chlóru a vody. Řadí se mezi nekovy. V současnosti se pod názvem apatit rozumí celá skupina minerálů podobného chemického typu a tudíž „apatit“ není platným minerálem.

Minerály skupiny apatitu 
 Fluorapatit – Ca5(PO4)3F
 Chlorapatit – Ca5(PO4)3Cl
 Hydroxylapatit – Ca5(PO4)3(OH)
 Karbonáthydroxylapatit – Ca5(PO4,CO3)3(OH)
 Karbonátfluorapatit – Ca5(PO4,CO3)3F
 Stronciumapatit – (Sr,Ca)5(PO4)3(F,OH)

Vznik 
Apatit je minerál, který vzniká krystalizací z magmatu, či z nahromaděných zbytků organických látek tzv. fosforitů. Jedná se o velmi hojný akcesorický minerál, který je jednou ze základních složek hornin. Je to nejrozšířenější fosfát v zemské kůře. Vzniká ve velmi širokých podmínkách od magmatické činnosti až po sedimentaci. V magmatických horninách se setkáváme s jeho výskytem v žulách a v gabru.

Vlastnosti 
Apatit je neštěpný minerál, který má skelný lesk na krystalových plochách, ale na lomných plochách se setkáváme s leskem matným. Nejčastěji se s ním setkáváme v podobě krátkých, či dlouhých sloupcovitých až jehličkovitých krystalů. Má tendence tvořit zrnité agregáty, či agregáty sloupečkovité a nebo tabulkovité. Jeho velké krystaly jsou poměrně vzácné, ale podařilo se při výkopových pracích u Opalic v 70. letech minulého století objevit krystal velký 12 cm a vážící přes 700 g.

Využití 
Apatit se používá pro výrobu fosforu v chemickém průmyslu, kde se z něho získává surovina pro výrobu umělých hnojiv, kyseliny fosforečné a dalších sloučenin fosforu. Jeho další použití spočívá ve zdroji prvků vzácných zemin. Zajímavostí je, že se mikroskopické krystalky apatitu vyskytují v kostech a zubech všech obratlovců včetně člověka.

Apatit se také používá jako legující přísada do surovinové moučky pro výrobu portlandského cementu, kde zlepšuje melitelnost vypáleného slínku. Sekundárně působí jako intenzifikátor. To znamená, že snižuje viskozitu taveniny při výpalu a tím snižuje teplotu výpalu. Obsah nad 1 % způsobuje retardaci hydratace cementu.

Výskyt 
 Písecko (krásné modravé sloupečky z pegmatitů)
 poloostrov Kola, Rusko
 Alpy
 Maroko, USA, Ukrajina

Externí odkazy 
 
  Apatit na webu mindat.org
  Apatit na webu Webmineral
 Skripta pro Karlovu Univerzitu
 Mineralogický přehled Karlovy Univerzity

Minerály
Minerály 7. třídy
Fosfáty
Hry

Hry mohou označovat:
 množné číslo od hra
 Hry Star Treku
 Hry Commonwealthu
 Hry dobré vůle
 Hry dámským pěšcem
 Hry o Marii
 Hry bez hranic

sport
 Panhelénské hry
 Olympijské hry
 Antické olympijské hry
 Letní olympijské hry
 Zimní olympijské hry
Jaroslav Němec (umělec, 1978)

Jaroslav Němec (* 14. srpna 1978 Ostrava) je český umělec a pražský komunální politik.

Umělecká činnost 
Studoval v letech 1995–1999 Střední uměleckoprůmyslová škola, Ostravě-Porubě u Jana Václavíka a Vlastimil Bártka. Od roku 1996 pravidelně vystavuje, v roce 2001 natočil hudební nezávislý film Polámaný anděl (režie, kamera, scénář), v roce 2002 dokumentární film Barák (režie, kamera, scénář). Spolupracoval s grafičkou Martinou Dragonovou, hudební skupinou The pych, Facing West Trio a hudebníkem Janem Gajdicou. Jako dramaturg a kurátor pořádá kulturní akce a výstavy v Ostravě, Praze, Brně, Bratislavě, Glivicích, Vratislavě a dalších městech. Zároveň je spolueditorem a grafikem publikací o architektuře a historii.

Veřejná činnost 
V letech 2002–2013 byl předsedou občanského sdružení SPOK – spolek pro ostravskou kulturu, od roku 200 je kuráterema od roku 2016 místopředsedou spolku Kabinetu architektury, které je členem ICAM (Mezinárodní konfederace architektonických muzeí).

Byl zakládsajícím členem Okrašlovacího spolku Za krásnou Ostravu, veřejný podporovatel a signatář Petice za zachování tří ostravských historických budov, které tvoří celek zvaný Ostravica-Textilia, člen petičního výboru Občanské iniciativy za Černou kostku v Ostravě a členem  Klubu za starou Prahu.

Politická činnost 
V roce 2010 kandidoval v komunálních volbách v Ostravě za Českou pirátskou stranu, ale do zastupitelstva se nedostal.  Za Českou pirátskou stranu kandidoval také v krajských volbách v roce 2012, parlamentních volbách v roce 2013. V komunálních volbách v Ostravě v roce 2014 kandiduje za Jsme Ostrava – koalice Strany zelených a Pirátů. V letech 2017–2021 byl asistent poslanců Lukáše Černohorského a Ondřeje Polanského.. V komunálních volbách v roce 2018 se stal zastupitelem Prahy 2 za Piráty a v komunálních volbách v roce 2022 mandát obhájil.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 jarnemec.com – Oficiální stránky
 jarnemec.cz – Oficiální politické stránky
 
 Heslo v ''Lexikonu českých výtvarníků narozených ve XX. století
 Životopis na pirati.cz 

Čeští výtvarníci
Narození v roce 1978
Narození v Ostravě
Žijící lidé
Muži
Narození 14. srpna
Ablace

Ablace, obecně odtavování, snesení či odnětí, může být:
 vypařování hmoty (meteoru, tepelného štítu kosmické lodi aj.) při průletu atmosférou;
 odtávání sněhu a ledu z povrchu sněhové pokrývky, způsobené hlavně táním a výparem; nejčastěji v ablační oblasti
 odnos částeček horniny větrem (vyvátí);
 odpařování hmoty terče pomocí laserového záření – laserová ablace;
 v medicíně nejčastěji ve významu snesení, odstranění – ablace nehtu, ablace prsu; 
 radiofrekvenční ablace je operační technika lokální terapeutické destrukce tkáně;

Související články 
 Ablativ – mluvnický pád
 Abraze, Kolaze
 Zvětrávání
 Eroze

Externí odkazy
Tichomoří

Tichomoří je pojem, který velmi široce a neurčitě označuje ostrovní oblasti Tichého oceánu. V širším kontextu může termín označovat všechny části pevnin, které k Tichému oceánu přiléhají (Asie, Amerika, Austrálie; viz též Ohnivý kruh), a také všechny ostrovy v něm ležící. V užším kontextu označuje ostrovy Oceánie.

Země v Tichomoří 
Níže je uveden seznam zemí, které se nacházejí podél Tichého oceánu:

 Východní Asie
 
 
 
 
 
 
 
 
 Jihovýchodní Asie
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 Oceánie (suverénní státy)
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 Oceánie (závislá území)
 Australské státy a teritoria
 
 Novozélandské království
 
 Zámořská Francie
 
 
 
 Zámořské území Spojeného království
 
 Ostrovní oblast Spojených států amerických
 
 
 
 
 
 
 

 Severní Amerika
 
 
 
 Střední Amerika
 
 
 
 
 
 
 Jižní Amerika

Obchod 
V Tichém moři probíhá čilý námořní ruch, nachází se zde 29 z 50 nejrušnějších kontejnerových přístavů na světě:

 
 Pusan (5. místo)
 
 Jokohama (36. místo)
 Tokio (25. místo)
 Nagoja (47. místo)
 Kóbe (49. místo)
 
 Kaosiung (12. místo)
  
 Hongkong (3. místo)

 
 Šanghaj (1. místo)
 Šenčen (4. místo)
 Ningbo (6. místo)
 Kanton (7. místo)
 Čching-tao (8. místo)
 Tchien-ťin (10. místo)
 Xiamen (19. místo)
 Ta-lien (21. místo)
 Lianyungang (30. místo)
 Yingkou (34. místo)

 
 Manila (37. místo)
 
 Saigon (28. místo)
 
 Laem Chabang (22. místo)
 
 Klang (13. místo)
 Tanjung Pelepas (16. místo)
 
 Singapur (2. místo)

 
 Jakarta (24. místo)
 Surabaya (38. místo)
 
 Vancouver (50. místo)
 
 Los Angeles (17. místo)
 Long Beach (18. místo)
 Seattle/Tacoma (48. místo)
 
 Balboa (43. místo)

Poznámky 

Austrálie a Oceánie
Tichý oceán
Meromorfní funkce

Meromorfní funkce je funkce, která je holomorfní na otevřené souvislé podmnožině komplexní roviny C (nebo na nějaké jiné souvislé Riemannově ploše) až na body v množině izolovaných pólů, což jsou dobře se chovající singularity (tj. singularity konečného řádu). Každá meromorfní funkce může být vyjádřena jako podíl dvou holomorfních funkcí (jmenovatel nesmí být identicky 0); póly se pak vyskytují v nulách jmenovatele.

Příklady 
Příklady meromorfních funkcí jsou všechny racionální funkce jako například f(z) = (z3 − 2z + 1)/(z5 + 3z − 1), dále funkce f(z) = exp(z)/z a f(z) = sin(z)/(z − 1)2 stejně jako gama funkce a Riemannova funkce zeta. Funkce f(z) = ln(z) a f(z) = exp(1/z) naproti tomu nejsou meromorfní.

Vlastnosti 
S použitím analytického prodloužení k eliminování odstranitelných singularit mohou být meromorfní funkce sčítány, odčítány, násobeny a podíl f/g existuje pokud g není identická 0. Meromorfní funkce tedy tvoří těleso.

V řeči Riemannových ploch jsou meromorfní funkce stejné jako holomorfní funkce, které zobrazují na Riemannovu sféru a které nejsou identicky ∞. Póly odpovídají těm komplexním číslům, které jsou zobrazeny na ∞.

Komplexní analýza
Eusebios z Nikomédie

Eusebios z Nikomédie († 341) byl jeden z nejvlivnějších křesťanských biskupů první poloviny 4. století a jeden z hlavních představitelů ariánství. Působil v maloasijské Nikomédii, tehdy sídelním městě římských císařů ve východní polovině římské říše.

Eusebios byl nejprve biskupem v Berytu (dnešní Bejrút) ve Fénicii, později v letech asi 318–339 v Nikomédii a posléze přesídlil do Konstantinopole, kde v letech 339 až 341 zastával úřad patriarchy. Těžil ze svého vlivu na císaře Constantina I. a na jeho syna, Constantia II., s nimiž byl vzdáleně spřízněný. Sám pak před smrtí pokřtil císaře Constantina v květnu 337.

Jak uvádí Areios i historik Filostorgios, Eusebios byl žákem Lúkiana z Antiochie. Na Prvním nikajském koncilu (325) se zasazoval, aby nebyl odsouzen Areios. Zde také formálně podepsal Nicejské vyznání, avšak krátce nato byl poslán do exilu. Z něj byl kvůli svému vlivu na císařovu sestru Constantii brzy povolán zpět. Nadále se systematicky zasazoval ve prospěch Areia a ariánů v alexandrijské diecézi. Během svého působení v Konstantinopoli pokřtil Góta Wulfilu, křesťanského misionáře mezi Germány a překladatele Bible do gótštiny.

Bývá často zaměňován se svým současníkem téhož jména, Eusebiem z Kaisareie.

Související články 
 První nikajský koncil
 Ariánství
 Konstantin I. Veliký

Křesťanští teologové
Biskupové starověku
Úmrtí v roce 341
Muži
Ariánství
Švýcarské univerzity a vysoké školy

Článek Švýcarské univerzity a vysoké školy uvádí seznam některých univerzit a dalších vysokých škol ve Švýcarsku.

Přehled

Polytechnika / Vysoká technická škola / Vysoké učení technické 
 Švýcarský federální technologický institut v Lausanne (EPFL)
 Švýcarský federální technologický institut v Curychu (ETHZ)

Univerzity 
 Univerzita v Basileji ()
 Bernská univerzita (Universität Bern)
 Freiburská univerzita (Université de Fribourg / Universität Freiburg)
 Ženevská univerzita (Université de Genève)
 Universita v Lausanne (Université de Lausanne)
 Universita v Luzernu (Universität Luzern)
 Universita v Neuchâtel (Université de Neuchâtel)
 Universita v St. Gallen (Universität St. Gallen)
 Univerzita italského Švýcarska (Università della Svizzera Italiana)
 Curyšská univerzita (Universität Zürich)

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Švýcarské univerzity, vysoké školy, knihovny, výzkum a vývoj, výzkumné a vývojové teamy:
 Swiss Education & Research – informace, odkazy, přehled
 Swiss Education & Research Network – služby a další informace
 Swiss Universities Handbook

 
Seznamy škol
Polytechnika

Polytechnika (z řeckého πολύ polý, „mnoho“ + τεχνικός technikós, „umění“, „schopnost“, hovorově též jen technika) je název pro vysoké školy technického zaměření, vzniklé a zakládané v 18. a 19. století.

Novější názvy pro polytechniku jsou: vysoké učení technické, vysoká technická škola (19./20. století), technická univerzita (20./21. století).

Polytechniky 
(abecedně podle jména školy)

Tři špičkové 
 California Institute of Technology (Caltech) – Pasadena, Kalifornie, USA
 Eidgenössische Technische Hochschule (ETH) / École polytechnique fédérale (EPF) / Swiss Federal Institute of Technology – Curych a Lausanne, Švýcarsko
 Massachusettský technologický institut (MIT) – Cambridge, Massachusetts, USA

Další známé 
 École Polytechnique – Paříž, Francie
 Technische Universität Berlin - Technická univerzita Berlín, Německo (jedna z devíti špičkových německých univerzit)

České polytechniky 
 České vysoké učení technické v Praze (ČVUT)
 Vysoké učení technické v Brně (VUT)
 Vysoká škola báňská – Technická univerzita Ostrava (VŠB TUO)
 Vysoká škola polytechnická Jihlava (VŠPJ)
 Technická univerzita v Liberci (TUL)
 Vysoká škola technická a ekonomická v Českých Budějovicích (VŠTE)

Reference

Související články 
 Technické lyceum

Vysoké školy
Flirt

Flirt (flirtování) označuje nezávaznou konverzaci, nebo vzájemnou komunikaci s milostným nebo erotickým podtextem.

Flirt je způsob, jak vyjádřit vážné věci (jako třeba sexuální touhu) lehkou, humornou a nezávaznou formou. Podle situace to může být forma příjemně zábavná nebo divoce vzrušující.

Lidé při flirtování mohou mluvit, nebo jednat způsobem, který vyvolává dojem důvěrnějšího vztahu, nebo delší známosti, než odpovídá skutečnosti. Přitom ale současně neříkají ani nedělají nic, co by v dané situaci bylo nepřístojné nebo nevhodné. Obvykle k tomu používají laškovný žert nebo ironii.

Při flirtování se používají stylizovaná gesta, jazyk, řeč těla, pózy a fyziologické znaky, které obvykle bývají součástí předehry (např. mrkání, rozšíření zorniček, lehké důvěrné dotyky, úsměv, posílání vzkazů, básniček).

Slovo flirt pochází z anglického to flirt. Má ale původ ve starofrancouzském Conter fleurette, což je vlastně výraz pro české Má mě rád…?, kdy se postupně trhají okvětní lístky.

Galerie 
Ve filmu a v umění:

Externí odkazy 
 

Sexuální chování
453



Úmrtí 
 počátek roku – hunský král Attila (* okolo roku 406)
 červenec – Aelia Pulcheria, dcera východořímského císaře Arcadia a jeho ženy Aelie Eudoxie (* 19. ledna 399)

Hlavy států 
 Papež – Lev I. Veliký (440–461)
 Východořímská říše – Marcianus (450–457)
 Západořímská říše – Valentinianus III. (425–455)
 Franská říše – Merovech (448–457)
 Perská říše – Jazdkart II. (439–457)
 Ostrogóti – Valamir (447–465/470)
 Vizigóti – Thorismund (451–453) » Theodorich II. (453–466)
 Vandalové – Geiserich (428–477)
 Hunové – Attila (435–453)

Externí odkazy 
 

5. století
454



Události 
 bitva na řece Nedao – Germánské kmeny usilující o nezávislost na Hunech v čele s kmenem Gepidů, porazili Huny na dnes neznámé řece v Panonii.

Úmrtí 
 21. září – zavražděn římský vojevůdce Flavius Aetius (* asi 396)
 ? - Ellak syn hunského vůdce Attily padl v bitvě na řece Nedao

Hlavy států 
 Papež – Lev I. Veliký (440–461)
 Východořímská říše – Marcianus (450–457)
 Západořímská říše – Valentinianus III. (425–455)
 Franská říše – Merovech (448–457)
 Perská říše – Jazdkart II. (439–457)
 Ostrogóti – Valamir (447–465/470)
 Vizigóti – Theodorich II. (453–466)
 Vandalové – Geiserich (428–477)

Externí odkazy 
 

 
5. století
455



Události 
 vandalský král Geiserich dobývá Řím

Úmrtí 
 16. března – zabit západořímský císař Valentinianus III.
 31. května – usmýkán davem západořímský císař Petronius Maximus

Hlavy států 
 Papež – Lev I. Veliký (440–461)
 Východořímská říše – Marcianus (450–457)
 Západořímská říše – Valentinianus III. (425–455) » Petronius Maximus (březen–květen 455) » Avitus (455–456)
 Franská říše – Merovech (448–457)
 Perská říše – Jazdkart II. (439–457)
 Ostrogóti – Valamir (447–465/470)
 Vizigóti – Theodorich II. (453–466)
 Vandalové – Geiserich (428–477)

Externí odkazy 
 

 
5. století
268



Události 
 počátek roku – velitel jízdy v Miláně Aureolus přechází na stranu galského vzdorocísaře Postuma
 jaro/léto – císař Gallienus přerušuje válku s Góty a vpadá do Itálie
 srpen/ září – Aureolus se prohlašuje za císaře
 září – spiknutí důstojníků proti Gallienovi před Milánem
 září/říjen – Claudius II. novým římským císařem, Aureolovo zavraždění
 synoda v Antiochii odsuzuje adopcionismus Pavla ze Samosaty

Úmrtí 
 září – císař Gallienus
 konec září (?) – Aureolus
 26. prosince – papež Dionysius

Hlavy států 
 Papež – Dionýsius (259–268)
 Římská říše – Gallienus (253–268) » Claudius II. (268–270)
 Perská říše – Šápúr I. (240/241–271/272)
 Kušánská říše – Kaniška III. (267–270)
 Arménie – Artavazd VI. (252–283)
Indie:
 Guptovská říše – Maharádža Šrí Gupta (240–280)
 Západní kšatrapové – Rudrasen II (256–278)

Externí odkazy 
 

 
3. století
258



Události 
 Saloninus, mladší z vnuků římského císaře Valeriana, prohlášen caesarem.
 Množství stříbra v římské měně kleslo pod 10 %.
 Císař Valerianus vydal edikt, který rozděloval křesťany do čtyř kategorií: na kněží, kteří měli být popraveni; senátory a vojáky, kteří měli být zbaveni svých funkcí a majetku; mnichy a jeptišky, kteří měli být posláni do vyhnanství; věřící, kteří měli být odsouzeni k nuceným pracím.

Probíhající události 

 249–262: Cypriánův mor

Narození 
 Klement Ankarský, biskup

Úmrtí 
 Valerianus mladší, nejstarší vnuk a spoluvladař císaře Valeriana (nebo již v roce předchozím)
 6. srpen, Sixtus II., 24. papež, mučedník
 10. srpen, svatý Vavřinec, křesťanský mučedník
 14. září, kartaginský biskup Cyprianus, mučedník
 Novacián, vzdoropapež (pravděpodobně také umučen)

Hlavy států 
 Papež – Sixtus II. (257–258) + Novacián, vzdoropapež (251–258)
 Římská říše – Valerianus (253–260) + Gallienus (253–268) + Valerianus mladší?, spoluvladař (255–257/258) + Saloninus (258–260)
 Perská říše – Šápúr I. (240/241–271/272)
 Kušánská říše – Vášiška (247–267)
 Arménie – Artavazd VI. (252–283)
 Kavkazská Iberie – Mirdat II. Iberský (249–265)
Indie:
 Guptovská říše – Maharádža Šrí Gupta (240–280)
 Západní kšatrapové – Rudrasen II (256–278)

Externí odkazy 
 

 
3. století
Grand Prix Bahrajnu 2005

Grand Prix Bahrajnu 2005 (oficiálně Gulf Air Bahrain Grand Prix) se jela na okruhu Bahrain International Circuit v Sachíru v Bahrajnu dne 3. dubna 2005. Závod byl třetím v pořadí v sezóně 2005 šampionátu Formule 1.

Výsledky

Nejrychlejší kolo 
 Pedro De La ROSA 1'31''447 - 213.251 km/h McLaren

Vedení v závodě 
 1.-20. kolo - Fernando Alonso
 21. kolo - Jarno Trulli
 22.-41. kolo - Fernando Alonso
 42. kolo - Jarno Trulli
 43.-57. kolo - Fernando Alonso

Postavení na startu 
 Červeně – výměna motoru / posunutí o 10 příček na startu
 Modře – neodstartoval / závada na elektronice

Zajímavosti 
 Jednalo se o 734. Grand Prix.
 Fernando Alonso zaznamenal 3. vítězství.
 Tým Renault zaznamenal ve své sté GP 20. vítězství.
 Teplota trati byla 42 stupňů celsia.
 Teplota vzduchu byla 37 stupňů celsia.
 Vlhkost byla 15 %.
 Sauber jel svou 200 GP.
 Stáj Ferrari poprvé po 33 GP v řadě, nedosáhla na body.
 Kimi Raikkonen zajistil Finsku 90 podium.
 Motor BMW získal 660 bod.
 McLaren startoval v 580 GP.

Odkazy

Externí odkazy

Reference 

Formule 1 v roce 2005
Grand Prix Bahrajnu