alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Selen (minerál)

Selen (Delrio 1828 – popsán jako minerál, objeven dříve) je minerál selenu, který krystalizuje v klencové soustavě.

Morfologie 
Vzácně tvoří až 2 cm velké sloupečkovité až jehlicovité krystaly protažené podle vertikály. Krystaly někdy rovnoběžně srůstají. Také jako jehličkovité až plstnaté agregáty nebo jako jemné kůry, také kuličkovité útvary se sférolitickou strukturou. Velká část přírodních krystalů je trubkovitá, krystal bývá zonální a kanál se z jednoho konce krystalu na druhý zužuje. Krystaly z hořících hald bývají natavené.

Vlastnosti

Fyzikální vlastnosti 
Dobrá štěpnost, je ohebný, ale není pružný. Tvrdost 2, hustota 4,80-4,82.

Optické vlastnosti 
Šedý, vryp má červený, lesk kovový. V tenkých vrstvách prosvítá červeně.

Naleziště 
V přírodě vzniká především jako produkt rozkladu selenidů (Bolívie v oblasti Potosí, USA na U-V ložiskách v pískovcích v Coloradu, Nevadě a Utahu), bývá produktem při důlních požárech (USA z dolu United Verde v Arizoně; Rusko) nebo vzniká na hořících haldách (Kladensko, Radvanice u Trutnova).

Externí odkazy 
 

Minerály
Minerály 1. třídy
Nekov (minerál)
Škrob

Škrob (amylum) je makromolekulární látka (konkrétně směs polysacharidů glukanů) syntetizovaná rostlinami. Je to bílý prášek bez chuti a vůně, nerozpustný ve studené vodě. Jedná se o konečný produkt fotosyntézy rostlin.

Chemické vlastnosti 
Škrob je polysacharid se vzorcem (C6H10O5)n složený z dvou různých polysacharidů: amylózy a amylopektinu, tvořených několika tisíci až desetitisíci molekulami glukózy. Škrob kromě glukózy obsahuje v malém množství lipidy, proteiny a zhruba 25–35 % vody.

Škrob není alkoholicky zkvasitelný, teprve enzymaticky pomocí enzymu amylázy (v trávicí soustavě živočichů včetně člověka) se odbourává na zkvasitelné sacharidy. Zahříváním škrobu s vodou se tvoří škrobový maz, jeho hydrolýzou vzniká škrobový sirup, škrobový cukr a glukóza. Pražením škrobu se tvoří dextrin. Důkaz škrobu v neznámé látce se provádí roztokem jódu, jehož přítomnost prozrazuje modrofialové zbarvení. K tomuto jevu dochází, protože velikost dutiny šroubovice amylózy odpovídá velikosti molekuly jódu I2, se kterou tvoří barevný komplex.

Zdroje a využití 
Jedná se o polysacharid s funkcí zásobní látky. Ukládá se procesem asimilací v zásobních orgánech (hlízách, kořenech) a v plodech rostlin (semenech kukuřice, pšenice, rýže a dalších) ve formě škrobových zrn. Zvláště bohaté na škrob jsou brambory, banány, obilniny a tapioka. Podle surovin, ze kterých je vyroben, rozeznáváme škrob bramborový, kukuřičný, pšeničný, rýžový a jiné. Získávání škrobu je mechanické – surovina je rozdrcena a škrob je z ní získán vypíráním.

Škrob se používá například v potravinářství, v kvasném průmyslu, ve farmacii, k výrobě lepidel, nátěrů a apretur a pro výrobu škrobových derivátů.

Odkazy

Reference

Související články 
 Sinicový škrob
 Glykogen
 Kukuřičný škrob

Externí odkazy 
 

Polysacharidy
Škrobárenství
Šupina (botanika)

Šupina (squama) je listový útvar přisedlý širokou bází. Šupiny jsou obvykle nezelené a jejich funkce je chránit pupeny rostlin. Semenná šupina je v samičích šišticích jehličnanů a nese vajíčka, pod semennou šupinou je šupina podpůrná. U rostlin na výslunných a suchých stanovištích jsou listy vyvinuty pouze v podobě šupin. Šupinovité chlupy má na rubu listů rakytník.

Literatura 
 Reisenauer R. et al.: CO JE CO? (1) Příručka pro každý den. Pressfoto - vydavatelství ČTK, Praha, 1982)

Morfologie rostlin
Botanika
Proces

Proces (z latinského , což je tvar slovesa  – „postupovat, vyvíjet se“) je postupný děj nebo změna, posloupnost stavů nějakého systému. Dále může označovat:

teorie systémů
 deterministický proces – takový, kde každý následující stav nutně vyplývá z předchozího
 stochastický proces – takový, kde lze další vývoj předvídat jen s určitou pravděpodobností
fyzika
V termodynamice (viz termodynamický děj) se rozlišují
 procesy reverzibilní (vratné), při nichž se entropie systému nemění a které tedy mohou při změně parametrů probíhat i opačně, a
 procesy ireverzibilní (nevratné), spojené s růstem entropie.

chemie
 chemický proces – průběh chemické přeměny látek
 biochemický proces – chemické reakce v živých organismech
 fotografický proces – chemické zaznamenání a zpracování obrazu
 kolodiový proces – ve fotografii
 Mondův proces – výroba niklu
 Solvayův proces – výroba sody
 membránový proces – desalinace
 půdotvorný proces – vznik zeminy
 glejový proces – druh půdotvorného procesu
 Suchý želatinový proces – fotografický proces
 Proces E-6 – fotografický proces

matematika
 náhodný proces – matematický model
 Wienerův proces – typ náhodného procesu
 Markovův rozhodovací proces – typ náhodného procesu
 Gramův-Schmidtův ortogonalizační proces

informatika
 Proces (informatika) – program běžící v počítači, případně paralelně s jinými

psychologie
 psychický proces – elementární část psychické aktivity jedince
 
politika
 mírový proces – proces vedoucí k uzavření míru
 boloňský proces
 helsinský proces – Organizace pro bezpečnost a spolupráci v Evropě

právo a soudnictví
 zákonodárný proces – přijímání zákonů
 správní řízení
 soudní řízení
 civilní proces – rozhodování soukromoprávních sporů
 Správní soudnictví
 trestní řízení
 politický proces – politicky ovlivněný proces
 monstrproces
 vykonstruovaný proces – soud s předem určeným nespravedlivým výsledkem
 procesní právo
 právo na spravedlivý proces

historie
 proces s Ludvíkem XVI. (1792–1793)
 proces s Marií Antoinettou (1793)
 proces s Omladinou (1893–1894)
 Dreyfusova aféra (1894)
 opičí proces (1925)
 moskevské procesy (1935–1938)
 norimberský proces (1945–1946)
 následné norimberské procesy (1946–1949) – série amerických vojenských tribunálů v Norimberku
 lékařský proces (1946-1947)
 tokijský proces (1946–1948)
 proces se skupinou Milady Horákové (1950)
 Proces Machalka a spol. (1950)
 Proces s československými hokejisty 1950 (1950)
 proces se Slánským (1952)
 proces se Zelenou internacionálou (1952)
 proces s krajskými tajemníky (1954)
 proces s buržoazními nacionalisty (1954)
 Kastnerův proces (1954–1955)
 Osvětimský proces (1963–1965)
 Proces s Pussy Riot (2012)  

literatura
 Proces (román) – román Franze Kafky

filmy
 Proces (film, 1962)
 Proces (film, 1993) – film natočený na námět Kafkova románu
 Process (film) – film režiséra C. S. Leigha z roku 2004
 Opičí proces (Simpsonovi) – díl serialu Simpsonovi

 hudba
 Process (album, John Cale) – album hudebníka Johna Calea
 Process (album, Sampha) – album hudebníka Samphy

jiné
 podnikový proces
 církevní proces

související rozcestníky
 Norimberský proces (rozcestník)
 Tokijský proces (rozcestník)

Externí odkazy
Termická degradace

Termická degradace je pojem, označující rozpad (termolýzu) komplexních organických molekul na jednodušší působením tepla.

Při termické degradaci je převažujícím činitelem teplota, která má na polymery vliv chemický a fyzikální. Tyto vlivy se podílejí na rozrušování chemických vazeb a na změně konformace molekul. Obecně platí, že k roztržení molekuly dojde v místě nejslabší vazby. Se zvyšujícím se stupněm teploty se zvyšuje stupeň desintegrace molekuly plastu se zkrácenou životností. Sloučeniny obsahující aktivní skupiny odštěpují při zahřívání nízkomolekulární produkty.

Literatura 
 Roman Honzík: Plasty se zkrácenou životností a způsoby jejich degradace. Biom.cz, 18.8.2004, http://biom.cz/index.shtml?x=194542

Bioremediace
Fenomén

Fenomén (z řec. fainomenon od fainomai, jevit se) znamená jev, to co se člověku ukazuje, a to bez rozlišení, zda se jedná o skutečnost nebo klam. V empirických vědách je to obecné označení pro pozorovaný jev (věc, událost, proces apod.).

Fenomén ve filozofii 
Řecké slovo fenomén (fainomenon) původně označovalo přelud, později jakýkoli jev. Platón sice pojem fenomén nepoužil, jeho rozlišení mezi smyslově přístupnými věcmi a věčnými idejemi však tento směr filozofického zkoumání inspirovalo. Německý filozof Immanuel Kant upozornil na to, že empirické poznání má ke skutečnosti přístup jen prostřednictvím jevů, kdežto "věci o sobě" jsou nám z povahy věci nedostupné.

Ve své kritické filozofii rozlišuje Immanuel Kant mezi nám smyslově přístupným fenoménem a věcí o sobě, kterou lze poznat pouze rozumově (jako noumenon). Toto rozlišení rozvinul Edmund Husserl ve své fenomenologii, která chce zkoumat čisté fenomény, nezkreslené našimi předpoklady. Fenomenolog tedy musí provést fenomenologickou redukci, to znamená „uzávorkovat“ čili dočasně vyřadit svá předběžná přesvědčení, včetně předpokladu, že fenomén je skutečný, existující předmět. Běžně totiž člověk pokládá fenomén jen za svůj přístup k věci, k předmětu své intence, takže nevěnuje pozornost tomu, jak se mu předmět přesně ukazuje. Běžný čtenář ani nezpozoruje tiskovou chybu, protože mu jde o smysl čteného; fenomenologický přístup by se v tomto příkladě podobal přístupu korektora, který sleduje natištěná písmena.

Husserl tedy nijak nepochybuje o skutečnosti věcí, chce se k nim naopak co nejvíce přiblížit, ale protože všechny smyslové zkušenosti lidé přijímají jako fenomény, je podle něj třeba fenomény co nejpřesněji zachytit. Jako jev vnímaná věc je dána buďto „v originále“, tedy tak, že si ji člověk může prohlédnout i z jiné strany, zblízka nebo naopak s větším odstupem, anebo je člověku dána jen ve vzpomínce či představě, takže další zpřesnění fenoménu už není možné. Německý filozof Martin Heidegger definoval „čistý jev“ jako „to, co se samo ukazuje, a tak, jak se to samo ukazuje“, tedy bez jakýchkoli dalších předpokladů.

Fenomén v empirických vědách 
Fenomén ve vědách znamená jev, cokoli, co "se jeví", takže to lze pozorovat, popsat a někdy i změřit. Označení fenomén nerozlišuje, zda se pozorovaný jev prokáže jako reálný nebo ne, neřeší tedy otázku reálné existence. Fenomenologie v empirických vědách znamená jevový popis předmětu, např. v medicíně souhrn (pozorovatelných) symptomů nemoci, a stojí tak na začátku empirického zkoumání. Tak na samém začátku objevu radioaktivity stojí fenomén zčernání fotografické desky v blízkosti smolince.

Odkazy

Reference

Literatura 
 Kolektiv, Filosofický slovník. Nakladatelství Olomouc 1998, hesla Fenomén a Fenomenologie, str.119n.
 M. Heidegger, Bytí a čas. Praha 1996
 E. Husserl, Idea fenomenologie. Praha 2004
 F. Lyotard, Fenomenologie. Praha 1995
 J. Patočka, Úvod do fenomenologické filosofie. Praha 2003

Související články 
 Epistemologie
 Fenomenologie

Externí odkazy 
 
 
 
 Internet Enc. of Philosophy, heslo Phenomenological reduction

Jevy
Řecká slova a fráze
Milonga

Milonga je lidový tanec pocházející z Argentiny, který vychází z tance candombe. Typem kroků je podobný argentinskému tangu (i když podstatně jednodušší), ale je rychlejší a rytmičtější. Charakter milongy (na rozdíl od tanga) je veselý a hravý. Z hudebního hlediska se milonga zapisuje ve 2/4 rytmu, akcenty jsou na 1., 4. a 7. osmině, někdy také ještě na 2. a 5. osmině.

Slovem milonga se ale také označuje místo, kde veřejnost tančí (např. tančírna, club, bar), ať už na živou či reprodukovanou hudbu, zejména tři tance: tango, milongu a vals (někdy se říká také kreolský vals). Zřejmě největší koncentrace milong je v „rodišti“ argentinského tanga, tedy v Buenos Aires.

Pozn.: Oba významy jsou stejně časté; jejich odlišování vychází z kontextu.

Související články 
 Tango

Externí odkazy 
Odkazy na stránky o tangu v Česku:
 http://www.caminito.cz (tango v Praze: milongy, lekce, koncerty, hitparáda, galerie)
 http://www.tangoone.cz (tango v Praze: milongy, lekce, koncerty, učitele z Buenos Aires)
 http://www.argtango.com (tango v Brně)
 http://www.buenosairestango.cz (další stránka o tangu v Praze)

Odkazy na stránky o tangu na Slovensku:
 http://www.tangoargentino.sk

Dokumenty, videa
 http://www.ceskatelevize.cz/ivysilani/10169998964-tak-se-tanci-tango-argentino-v-praze/ (Tak se tančí tango argentino v Praze)
 http://www.youtube.com/watch?v=SnWO_8f-1O0 (Javier Rodrigues y Geraldine Rojas)
 http://www.youtube.com/watch?v=Z8Sa7A8bkNg (Pablo Rodriguez y Noelia Hurtado)
 http://www.youtube.com/watch?v=3LR-Us0-a48 (Sebastian Arce y Mariana Montes)

Tance
Hudební terminologie
Nicejsko-konstantinopolské vyznání

Nicejsko-konstantinopolské vyznání víry či Nicejsko-cařihradské vyznání víry (latinsky Nicaeno-Constantinopolitanum) je jedním z nejdůležitějších křesťanských vyznání víry. Často se užívá při liturgii, v ekumenismu je chápáno jako druhé nejvýznamnější společné vyznání víry (po původním Nicejském vyznání). Autoritativním se pro křesťanskou církev stalo roku 451 rozhodnutím Chalkedonského koncilu.

Ve východní církvi je toto vyznání závazné ve své původní podobě, s přídavkem zvaným filioque („i Syna“) jej vyznává katolická církev, anglikánská církev a protestantství.

Apoštolské a Nicejsko-konstantinopolské vyznání jsou v katolické církvi spojeny s částečnými odpustky.

Historie 
Původ samotného vyznání není dodnes znám, neboť se jedná o text, který přejímá až Chalkedonský koncil, který jej označuje jako „Vyznání 150 otců“ (tj. Prvního konstantinopolského koncilu). Od 6. století je Nicaeno-Constantinopolitanum považováno za revizi vyznání Prvního nikajského koncilu.

Na konci tisíciletí se vedly spory mezi Východem a Západem o latinskou vložku zvanou „filioque“, která vyznává procesi Ducha svatého nejen z Otce, ale též ze Syna. K tomuto tématu více viz filioque.

Text vyznání 

Původní text nicejsko-konstantinopolského vyznání je řecký, pro římskokatolickou církev je závazné též jeho znění latinské. Český překlad v níže uvedené podobě se v současné době užívá např. v římskokatolické liturgii a v teologické literatuře. V pravoslavné liturgii se používá staroslověnského textu, který byl také zhudebněn některými pravoslavnými autory.

V originálním řeckém znění vychází Duch svatý z Otce a dodnes je v řečtině i v katolické církvi vynecháváno slovo Filioque.

Odkazy

Reference

Související články 
 Nicejské vyznání
 Apoštolské vyznání
vyznání Quicumque
 Chalkedonský koncil
 Filioque
 Krédo
 Credo (část mše)

Křesťanská kréda
Koncily
Tuhé biopalivo

Tuhá biopaliva jsou biopaliva, která se v podmínkách, při nichž jsou skladována, dopravována a připravována pro energetické využití, nachází v tuhém stavu. Mezi tuhá biopaliva jsou řazeny zejména následující biopaliva:
Dřevo v různých formách:
 polena,
 štěpka,
 brikety,
 pelety,
 piliny
 sláma, dnes již také ve formě briket a pelet,
 seno ve formě briket či pelet.
 apod.

Biopaliva
Obnovitelné zdroje energie
Uzlina

Uzlina (lat. nodus) je místo, často ztlustlé, na lodyze, stéblu nebo stonku, které je rozděluje na články – internodia. Z uzlin vyrůstají listy, květenství, pupeny nebo se v ní lodyha nebo stonek větví. U trav se toto místo jmenuje kolénko. Je-li v uzlině jeden list, mluvíme o střídavém postavení listů, jsou-li listy dva, je to vstřícné postavení a je-li jich v uzlině více, jde o přeslen. Někdy bývá prvá uzlina odnožovací a poslední nese zárodek – stvol květu.

Reference

Související články 
 Internodium
 Kolénko
 Stéblo
 Stonek

Literatura 
Reisenauer R. et al.: CO JE CO? (1): Příručka pro každý den. Pressfoto - vydavatelství ČTK: Praha, 1982.

Externí odkazy 
 botanika.wendys.cz

Morfologie rostlin
Moazagotl

Moazagotl je původně název místního orografického oblaku objevujícího se na severní straně Krkonoš při převládajícím jihozápadním proudění. Pojmenování pochází z místního dialektu z okolí lázní Cieplice Śląskie-Zdrój (Bad Warmbrunn) – Moazagotls Waterwulke = Matz Gottlieb Wetterwolke. Sedlák Matz Gottlieb podle něho údajně předpovídal zhoršení počasí. Dnes je termín používán pro stacionární oblaka.

Inženýr Wolf Hirth podle něho pojmenoval větroň, který postavil v roce 1933.

Reference

Externí odkazy 
 Glossary of Meteorology

Meteorologické jevy
Krkonoše
Imnos pros tin Eleftherian

Imnos pros tin Eleftherian (řecky Ύμνος πρός την Ελευθερίαν, česky Hymnus ke svobodě, Óda na svobodu nebo Chvalozpěv svobodě) je píseň, která je ve dvou státech hymnou.

 Řecká hymna
 Kyperská hymna
Řecká hymna

Ύμνος εις την Ελευθερίαν, Ýmnos eis tin Eleftherían (česky Hymnus ke svobodě, Óda na svobodu nebo Chvalozpěv svobodě) je řecká hymna, později i kyperská.

Historie hymny 
Řecká hymna pochází z básně, která by se česky dala vzletně přeložit jako „Chvalozpěv svobodě“. Elefthería (Svoboda) je dodnes oblíbené řecké ženské jméno, které se vztahuje ke starověké Athéně. Báseň čítající 158 slok napsal tehdy ještě mladý národní básník Dionysios Solomos, kterého inspiroval boj řeckého národa v revoluci roku 1823. Hymna opěvuje hrdinství řeckých bojovníků, popisuje jejich utrpení a obětavost, odsuzuje politiku mocností vůči Řecku.

O sedm let později známý hudebník, Nikolaos Mantzaros, složil hudbu. Dílo si získalo oblibu a přízeň řeckého krále Ottona I. který odměnil oba autory. Avšak oficiální hymnou zůstala nadále německá císařská hymna. Teprve po abdikaci krále parlament přijal za hymnu dílo Soloma a Matzara. Melodie písně je zvláštní netypickým metrem, který pochází z lidového tance tzamiko. Řecká hymna je zároveň i hymnou Kypru.

Text a český překlad

Odkazy

Reference

Související články 
 Řecká vlajka
 Státní znak Řecka
 Dějiny Řecka
 Kyperská hymna

Externí odkazy 
 

Řecko
Hymna
Hymna
Aerologie

Aerologie je obor meteorologie zabývající se atmosférou v jejím vertikálním směru. K tomu používá speciální nosiče meteorologické měřicí techniky: rakety, balóny, letadla. Radiosondy obvykle přímo měří tlak, teplotu a vlhkost, tzv. PTU (Pressure, Temperature, hUmidity). Ze změny polohy radiosondy a změn tlaku v průběhu výstupu sondy se odvozuje rychlost a směr větru v jednotlivých výškách, resp. tlakových hladinách.

Externí odkazy 
 

Meteorologie
1255



Události 
 křižácká výprava Přemysla Otakara II. do Pruska
 křižáci na počest Přemysla Otakara II. založili město Královec
 nejpozději v tomto roce získává Vok I. z Rožmberka titul maršálka království
 přítomností rychtáře doložen Jindřichův Hradec
 v Lincolnu Židé obviněni z ukřižování křesťanského dítěte

Narození 
 23. října – Ferdinand de la Cerda, kastilský princ († 25. července 1275)
 Albrecht I. Habsburský, římský král († 1. května 1308)
 Francesca da Rimini, krásná dcera Guida da Polenta z Ravenny († 1285)
 bl. Markéta Colonna, řeholnice († 30. prosince 1280)

Úmrtí 
 prosince – Boček z Obřan, moravský šlechtic (* kolem 1209)
 Batú, vnuk Čingischána, první chán Zlaté Hordy (* 1205)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Vilém Holandský
 Papež – Alexandr IV.
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet
 Francouzské království – Ludvík IX.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Béla IV.
 Portugalské království – Alfons III.
 Latinské císařství – Balduin II.
 Nikájské císařství – Theodoros II. Laskaris

Externí odkazy 
 

 
13. století
1256



Události 
Pevnost asasínů Alamút byla dobyta Mongoly.

Narození 
 6. ledna – sv. Gertruda Veliká, řeholnice benediktinského řádu († 17. listopadu 1301 nebo 1302)
 24. ledna – Guzmán Dobrý (Guzmán el Bueno, Alonso Pérez de Guzmán), španělský šlechtic a vojevůdce († 19. září 1309)
21. března – Jindřich I. Braniborský, braniborský a landsberský markrabě († 14. února 1318) 
 ? – Robert z Clermontu, hrabě z Bourbonu a z Clermontu z dynastie Kapetovců († 7. února 1318)
 ? – Filip Sicilský, achajský kníže a titulární soluňský král († 1. ledna 1277)

Úmrtí 
 4. ledna – Bernard II. Sponheimský, korutanský vévoda (* okolo 1180)
 18. ledna – Marie Brabantská, bavorská vévodkyně (* 1226)
 28. ledna – Vilém Holandský, římský král (* 1227)
9. února – Alice z Lusignanu, polorodá sestra krále Jindřicha III. (* 1224)
 ? – Markéta Bourbonská, navarrská královna a hraběnka ze Champagne jako manželka Theobalda I. (* 1211)
 ? – Štěpán II. z Medlova, moravský šlechtic (* ? 1208)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Vilém Holandský
 Papež – Alexandr IV.
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet
 Francouzské království – Ludvík IX.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Béla IV.
 Aragonské království – Jakub I. Dobyvatel
 Portugalské království – Alfons III.
 Latinské císařství – Balduin II.
 Nikájské císařství – Theodoros II. Laskaris
Kolínské kurfiřtství-arcibiskupství – Konrád z Hochstadenu
Řezenské knížectví-biskupství – Albert I. z Pietengau

Externí odkazy 
 

 
13. století
1257



Události 
 založeno Uherské Hradiště
 založena Moravská Třebová
 založeno Menší Město pražské (dnešní Malá Strana)
 založen cisterciácký klášter Záhřeb

Narození 
 14. října – Přemysl II. Velkopolský, polský král († 8. února 1296)
 Anežka Braniborská , dánská královna jako manželka Erika V. († 29. září 1304)

Úmrtí 
 23. února – Konstancie Vratislavská, kujavská kněžna z rodu Piastovců (* 1227)
 8. dubna – Markéta ze Ženevy, savojská hraběnka (* ?)
 4. června – Přemysl I. Velkopolský, velkopolský kníže (* 1220)
 15. srpna – Hyacint Krakovský, polský šlechtic, zakladatel dominikánského řádu v Polsku, a světec (* 1183)
 ? – Šagrat Al Durr, vládkyně a spoluvládkyně Egypta (* ?)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Richard Cornwallský – Alfons X. Kastilský
 Papež – Alexandr IV.
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet
 Francouzské království – Ludvík IX.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Béla IV.
 Aragonské království – Jakub I. Dobyvatel
 Portugalské království – Alfons III.
 Latinské císařství – Balduin II.
 Nikájské císařství – Theodoros II. Laskaris

Externí odkazy 
 

 
13. století
1258



Události 
 10. února Mongolové, vedeni chánem Hülegüm, vyplenili Bagdád a povraždili většinu jeho obyvatel (odhadem 250 000 lidí).
 11. května – aragonsko-francouzská smlouva z Corbeil

Narození 
 Trần Nhân Tông, třetí císař vietnamské dynastie Trần, básník a buddhistický mnich († 1308)

Úmrtí 
 5. dubna – Juliana z Lutychu, švýcarská řeholnice, mystička a světice (* asi 1192)
 2. června – Pedro z Urgellu, hrabě z Urgellu, syn portugalského krále Sancha I. a princezny Dulcey Aragonské (* 1187)
 22. července – Menhard I. Tyrolský, tyrolský hrabě (* 1194)
 16. srpna – Theodoros II. Laskaris, byzantský císař (* 1221)
 8. listopadu – Grzymisława Kyjevská, polská kněžna jako manželka Leška I. (* asi 1185 až 1195)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Richard Cornwallský – Alfons X. Kastilský
 Papež – Alexandr IV.
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet
 Francouzské království – Ludvík IX.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Béla IV.
 Sicilské království – Konradin » Manfréd
 Aragonské království – Jakub I. Dobyvatel
 Portugalské království – Alfons III.
 Latinské císařství – Balduin II.
 Nikájské císařství – Theodoros II. Laskaris – Jan IV. Dukas Laskaris

Externí odkazy 
 

 
13. století
1259



Události 
 1. června – založení rodového a pohřebního cisterciáckého kláštera Rožmberků a pánů z Krumlova ve Vyšším Brodě.

Narození 
 25. března – Andronikos II., byzantský císař († 13. února 1332)
 ? – Guido Cavalcanti, italský básník († srpen 1300)

Úmrtí 
Česko
 ? – Vítek z Hradce, olomoucký kastelán (* 1218)

Svět
 10. května – Beatrix Savojská, hraběnka z Tarenta a pravděpodobně sicilská královna (* 1223)
 29. května – Kryštof I., dánský král (* 1219)
 11. srpna – Möngke, velký chán Mongolů, vnuk Čingischána (* 1208/1209)
 ? – Matthew Paris, anglický benediktinský mnich, kronikář, iluminátor a kartograf (* asi 1200)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Richard Cornwallský – Alfons X. Kastilský
 Papež – Alexandr IV.
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet
 Francouzské království – Ludvík IX.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Béla IV.
 Aragonské království – Jakub I. Dobyvatel
 Portugalské království – Alfons III.
 Latinské císařství – Balduin II.
 Nikájské císařství – Theodoros II. Laskaris – Jan IV. Dukas Laskaris a Michael VIII. Palaiologos (regent)

Externí odkazy 
 

 
13. století
1260



Události 
 12. červenec – v bitvě u Kressenbrunnu porazil český král Přemysl Otakar II. uherského krále Bélu IV.
 13. červenec – v bitvě u Durbe porazila vojska litevského kmene Žmuďanů spojené síly Německého a Livonského řádu
 3. září – egyptské vojsko porazilo v bitvě u Ajn Džalútu Mongoly.
 4. září – Sienští ghibellini s pomocí Manfréda Sicilského rozdrtili florentské guelfy v bitvě u Montaperti.
 6. říjen – papež Alexandr IV. přiznal levobočkům Přemysla Otakara II. legitimitu, ale bez nároku na královskou korunu
 byla dostavěna Bazilika svatého Prokopa při třebíčském klášteru
 první písemná zmínka o městě Trutnov

Narození 
 ? – Anežka Francouzská, burgundská vévodkyně a regentka, dcera krále Ludvíka IX. a Markéty Provensálské († 19. prosince 1325)
 ? – Helvig Holštýnská, švédská královna jako manželka Magnuse III. († 1324)
 ? – Mistr Eckhart, německý teolog a filozof († 1327)
 ? – Beatrix Sicilská, italská šlechtična a markraběnka ze Saluzza z dynastie Štaufů († 1307) 
 ? – Bernard Délicieux, francouzský františkánský mnich († kolem 1319) 
 ? – Mistr Eckhart, německý teolog, filozof a dominikán († 1327) 
 ? – Johana z Lusignanu, francouzská šlechtična († 13. dubna 1323)

Pravděpodobně narození 

 Fra Dolcino, italský náboženský vůdce († 1. června 1307) – druhou variantou je narození v roce 1250

Úmrtí 
Česko
 ? – Bavor I. ze Strakonic, český šlechtic (* ?)

Svět
 1. ledna – Hugolin z Gualdo Cattaneo, italský augustiniánský poustevník, blahoslavený (* ? 1200)
24. února – Irmengarda Brunšvická, německá šlechtična a bádenská a veronská markraběnka (* 1200) 
 26. března – Alfons Aragonský, aragonský infant (* 1228)
1. října – Marie z Lusignanu, francouzská šlechtična a hraběnka z Eu (* 1223) 
 ? – Marie Brabantská, císařovna jako manželka Oty IV. (* 1190)
 ? – Jan z Brienne, francouzský šlechtic a hrabě z Brienne (* 1235) 
 ? – Ibn al-Abbár, maurský úředník, spisovatel a učenec ve službách Hafsidů (* 1199)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Richard Cornwallský – Alfons X. Kastilský
 Papež – Alexandr IV.
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet
 Francouzské království – Ludvík IX.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Béla IV.
 Aragonské království – Jakub I. Dobyvatel
 Portugalské království – Alfons III.
 Latinské císařství – Balduin II.
 Nikájské císařství – Jan IV. Dukas Laskaris a Michael VIII. Palaiologos (regent)

Externí odkazy 
 

 
13. století
1261



Události 
Česko
 20. srpen – založen cisterciácký klášter ve Vizovicích, což je zároveň první písemná zmínka o obcích, které byly darovány vizovickému klášteru (například Vizovice, Biskupice nebo Újezd)
 18. říjen – Markéta Babenberská odešla z Pražského hradu
 25. říjen – Přemysl Otakar II. se oženil s Kunhutou, vnučkou uherského krále Bély IV.
 25. prosinec – pražská korunovace Přemysla Otakara II. a Kunhuty Uherské
 první písemná zmínka o městě Kouřimi
 Vok I. z Rožmberka byl jmenován prvním hejtmanem Štýrska

Svět
 Nikajský císař Michael VIII. Palaiologos dobyl Konstantinopol a osvobodil tak hlavní město Byzantské říše
 9. červen – mamlúcký sultán Egypta az-Záhir Ruknuddín Bajbars jmenoval chalífou Abbásovce Ahmada al-Mustansir billáh. Egyptští Abbásovci vykonávali tuto funkci do roku 1517.
 25. červen – poslední příslušník nikájské dynastie Laskarisů císař Jan IV. byl oslepen a odeslán do kláštera, moci se definitivně ujal Michael VIII. Palaiologos
 Začíná éra egyptských Abbásovců

Narození 
 11. února – Ota III. Dolnobavorský, dolnobavorský vévoda a uherský král († 9. září 1312)
 28. února – Markéta Skotská, norská královna jako manželka Erika II. († 9. dubna 1283)
 9. října – Dinis I., portugalský král († 7. ledna 1325)
 Bohemund VII. z Tripolisu, antiochijský kníže († 1287)
 Daniil Alexandrovič, moskevský kníže, nejmladší syn Alexandra Něvského († 5. března 1303)
 Isabela z Anjou, uherská královna jako manželka Ladislava IV. Kumána († 1303/1304)
 Vladislav I. Lokýtek, polský král († 2. březen 1333)

Úmrtí 
 25. května – Alexandr IV., papež (* okolo 1199)
 9. listopadu – Sancha Provensálská, římská královna jako manželka Richarda Cornwallského (* 1225)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Richard Cornwallský – Alfons X. Kastilský
 Papež – Alexandr IV./Urban IV.
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet
 Francouzské království – Ludvík IX.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Béla IV.
 Portugalské království – Alfons III.
 Kastilie – Alfons X. Kastilský
 Aragonské království – Jakub I. Dobyvatel
 Latinské císařství – Balduin II.
 Nikájské císařství – Theodoros II. Laskaris – Jan IV. Dukas Laskaris a Michael VIII. Palaiologos (regent)
 Bulharsko – Konstantin I. Asen
 Vladimirsko-suzdalské knížectví – Alexandr Něvský
 Dánsko – Erik V. Dánský
 Švédsko – Valdemar I. Švédský

Externí odkazy 
 

 
13. století
1262



Události 
 Oldřich I. z Hradce se stal královským podkomořím
 Bylo založeno město Vysoké Mýto
 Dostavěn hrad Choustník

Narození 
 Klemencie Habsburská, dcera římského krále Rudolfa I. († po 7. únoru 1293)
 Ladislav IV. Kumán, uherský a chorvatský král († 10. července 1290)

Úmrtí 
 4. června – Vok I. z Rožmberka, český šlechtic, hejtman ve Štýrsku a Horních Rakousích a nejvyšší maršálek Českého království (* ?)
 ? – Kristýna Norská, norská princezna provdaná do Kastílie (* 1234)
 ? – Altheides, řecký filozof (* 1193)
 ? – Sibyla z Křižanova, česká šlechtična (* ?)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Richard Cornwallský – Alfons X. Kastilský
 Papež – Urban IV.
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet
 Francouzské království – Ludvík IX.
 Dánsko – Erik V. Dánský
 Švédsko – Valdemar I. Švédský
 Norsko – Hakon IV.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Rusko – Alexandr Něvský
 Uherské království – Béla IV.
 Aragonské království – Jakub I. Dobyvatel
 Kastilie – Alfons X. Kastilský
 Portugalské království – Alfons III.
 Byzantská říše – Michael VIII. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
13. století
1263



Události 
 Přemysl Otakar II. zakládá klášter Zlatá Koruna
 založen bavorský cisterciácký klášter Fürstenfeld

Úmrtí 
 7. ledna – Anežka Meránská, vévodkyně rakouská, štýrská a poté korutanská (* 1215)
 16. ledna – Šinran Šónin, japonský buddhistický mnich, zakladatel buddhistické školy Džódo šinšú (* 21. května 1173)
 12. září – Mindaugas, litevský král (* 1203)
 14. listopadu – Alexandr Něvský, kníže novgorodský a velkokníže vladimirský (* 1220)
 15. prosince – Haakon IV., norský král (* 1204)
 Rostislav Haličský, bán mačevský a slavonský, uchazeč o bulharský trůn, syn sv. Michala Černigovského z rodu Rurikovců (* 1225)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Richard Cornwallský – Alfons X. Kastilský
 Papež – Urban IV.
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet
 Francouzské království – Ludvík IX.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Béla IV.
 Aragonské království – Jakub I. Dobyvatel
 Portugalské království – Alfons III.
 Byzantská říše – Michael VIII. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
13. století
1264



Události 
 Přemysl Otakar II. nechal založit město Čáslav
 Řád německých rytířů zřizuje komendu v Chomutově

 před květnem: v Anglii začíná tzv. druhá válka baronů
 12.–14. květen – bitva u Lewes, Simon de Montfort zajal Jindřicha III. i jeho syna Eduarda a stal se nekorunovaným králem Anglie
 První zmínka o hradu Bezděz.
První písemná zmínka o hradu Dražice

Vědy a umění 
 Tomáš Akvinský dokončil své dílo Suma proti pohanům

Narození 
 Klement V., 195. papež římskokatolické církve († 20. dubna 1314)

Úmrtí 
 2. října – papež Urban IV. (* asi 1195)
 16. listopadu – Li-cung, císař čínské říše Sung (* 26. ledna 1205)
 ? – Treniota, velkokníže litevský (* 1210)

Hlavy států 
 České království – Přemysl Otakar II.
 Svatá říše římská – Richard Cornwallský – Alfons Kastilský
 Papež – Urban IV.
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet
 Francouzské království – Ludvík IX.
 Polské knížectví – Boleslav V. Stydlivý
 Uherské království – Béla IV.
 Byzantská říše – Michael VIII. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
13. století
1208



Události 
 zavražděn papežský legát Pierre z Castelnau
 počátek křížových výprav proti Albigenským

Narození 
 10. ledna – Möngke, čtvrtý Velký chán Mongolů († 1259)
 22. února – Jakub I. Aragonský, aragonský král, král Mallorky a Valencie († 27. července 1276)
 ? – Koloman Haličský, haličský král a slavonský vévoda z dynastie Arpádovců († 1241)
 ? – Markéta Skulesdatter, norská královna, manželka Haakona IV. († 1270)
 ? – Simon de Montfort, vůdce baronského odporu vůči Jindřichovi III. , de facto vládce Anglie, jeden z předchůdců myšlenky moderního parlamentarismu († 4. srpna 1265)
 ? – Štěpán II. z Medlova, moravský šlechtic († 1256)
 ? – Jindřich Babenberský, syn rakouského vévody Leopolda VI. († 29. listopadu 1227/1228)

Úmrtí 
 21. června – Filip Švábský, římskoněmecký král (* 1177)
 27. srpna – Irena Angelovna, dcera byzantského císaře Izáka II. a manželka římskoněmeckého krále Filipa Švábského (* asi 1178)
 9. listopadu – Sancha Kastilská, aragonská královna jako manželka Alfonsa II. (* 1154)
 ? – Štěpán de Castellione Dumbarum, francouzský světec (* 1149)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar I.
 Svatá říše římská – Ota IV. Brunšvický
 Papež – Inocenc III.
 Anglické království – Jan Bezzemek
 Francouzské království – Filip II. August
 Polské knížectví – Lešek I. Bílý
 Uherské království – Ondřej II.
 Sicilské království – Fridrich I.
 Kastilské království – Alfonso VIII. Kastilský
 Rakouské vévodství – Leopold VI. Babenberský
 Skotské království – Vilém Lev
 Portugalské království – Sancho I. Portugalský
 Latinské císařství – Jindřich
 Nikájské císařství – Theodoros I. Laskaris

Externí odkazy 
 

 
13. století
1209



Události 
 František z Assisi založil řád františkánů
 založen premonstrátský klášter Zábrdovice
 V Anglii založení University of Cambridge

Narození 
Česko
 ? – Přemysl, moravský markrabě, nejmladší syn krále Přemysla Otakara I. († 16. října 1239)

Svět
 5. ledna – Richard Cornwallský, římský král († 2. dubna 1272)
 8. září – Sancho II., portugalský král († 4. leden 1248)
 ? – Valdemar Mladý, dánský princ († 28. listopadu 1231)

Úmrtí 
 2. února – Alfons II. Provensálský, provensálský hrabě (* ? 1179)
 5. března – Ota VIII. z Wittelsbachu, bavorský falckrabě a vrah římského krále Filipa Švábského (* 1180) 
 10. listopadu – Raimond Roger Trencavel, vikomt z Béziers, Albi, Carcassonne a Razès (* 1185)
 12. listopadu – Filip z Plessis, velmistr řádu templářů (* 1165)
 ? – Guillaume de Champlitte, francouzský šlechtic, účastník čtvrté křížové výpravy a zakladatel křižáckého státu Achajské knížectví (* ?)
 ? – Markéta Švédská, norská královna jako manželka Sverre Sigurdssona (* asi 1155)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar I.
 Svatá říše římská – Ota IV. Brunšvický
 Papež – Inocenc III.
 Anglické království – Jan Bezzemek
 Francouzské království – Filip II. August
 Polské knížectví – Lešek I. Bílý
 Uherské království – Ondřej II.
 Sicilské království – Fridrich I.
 Kastilské království – Alfonso VIII. Kastilský
 Rakouské vévodství – Leopold VI. Babenberský
 Skotské království – Vilém Lev
 Portugalské království – Sancho I. Portugalský
 Latinské císařství – Jindřich
 Nikájské císařství – Theodoros I. Laskaris

Externí odkazy 
 

 
13. století
1210



Události 
 do Říma přichází sv. František z Assisi žádat papeže o povolení založení chudého bratrstva

Narození 
 5. května – Alfons III. Portugalský, král Portugalska a Algarves († 16. února 1279)
 22. července – Johana Anglická, skotská královna jako manželka Alexandra II. († 4. března 1238)
 ? – Kuan Chan-čching, čínský dramatik z období dynastie Jüan († 1298)
 ? – Honorius IV., Giacomo Savelli, papež († 3. dubna 1287)
 ? – Treniota, velkokníže litevský († 1264)
 ? – Vilemína z Milána, nejprve světice, později prohlášena kacířkou († 24. srpna 1281)
 ? – Řehoř X., Tebaldo Visconti, papež († 10. ledna 1276)

Úmrtí 
 29. března – Fachruddín ar-Rází, perský polyhistor a islámský učenec (* 26. ledna 1150) 
 17. července – Sverker II., švédský král (* mezi 1160–1166)
 16. října – Matylda z Boulogne, brabantská vévodkyně (* 1170)
 ? – Brunetto Latini, italský středověký spisovatel († 1294)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar I.
 Svatá říše římská – Ota IV. Brunšvický
 Papež – Inocenc III.
 Anglické království – Jan Bezzemek
 Francouzské království – Filip II. August
 Polské knížectví – Lešek I. Bílý – Měšek IV.
 Uherské království – Ondřej II.
 Sicilské království – Fridrich I.
 Kastilské království – Alfonso VIII. Kastilský
 Rakouské vévodství – Leopold VI. Babenberský
 Skotské království – Vilém Lev
 Portugalské království – Sancho I. Portugalský
 Latinské císařství – Jindřich
 Nikájské císařství – Theodoros I. Laskaris

Externí odkazy 
 

 
13. století
1211



Události 
 Čingischán zahájil svou mohutnou vojenskou expanzi
 založen premonstrátský klášter Nová Říše

Narození 
Česko
 ? – Anežka Česká, dcera Přemysla Otakara I., světice († 2. března 1282)

Svět
 15. června – Fridrich II. Babenberský, vévoda rakouský a štýrský († 15. června 1246)
 ? – Jindřich VII. Štaufský, král Sicílie a Svaté říše římské jako spoluvládce svého otce Fridricha II., vévoda švábský a básník († 12. února 1242)
 ? – Markéta Bourbonská, navarrská královna a hraběnka ze Champagne jako manželka Theobalda I. († 1256)
 ? – Eleonora Portugalská, dánská královna († 28. srpna 1231)

Úmrtí 
 2. února – Adléta Míšeňská, česká kněžna a královna jako první manželka Přemysla I. (* po 1160)
 26. března – Sancho I., portugalský král (* 1154)
 16. května – Měšek I. Křivonohý, slezský údělný kníže a polský senior (* mezi 1131–1146)
 14. října – Ferdinand Kastilský, kastilský infant a následník trůnu (* 29. listopadu 1189)

Hlava státu 
 České království – Přemysl Otakar I.
 Svatá říše římská – Ota IV. Brunšvický
 Papež – Inocenc III.
 Anglické království – Jan Bezzemek
 Francouzské království – Filip II. August
 Polské knížectví – Lešek I. Bílý – Měšek IV.
 Uherské království – Ondřej II.
 Sicilské království – Fridrich I.
 Kastilské království – Alfonso VIII. Kastilský
 Rakouské vévodství – Leopold VI. Babenberský
 Skotské království – Vilém Lev
 Portugalské království – Sancho I. Portugalský / Alfons II. Portugalský
 Norské království – Inge II.
 Nikajské císařství – Theodor I.
 Latinské císařství – Jindřich
 Nikájské císařství – Theodoros I. Laskaris

Externí odkazy 
 

 
13. století
Cyklóna

Cyklóna neboli tlaková níže je oblast se sníženým tlakem vzduchu, přičemž tlak vzduchu v jejím okolí je vyšší než tlak uvnitř oblasti. Jde o jeden ze základních tlakových útvarů v atmosféře, který na synoptické mapě má alespoň jednu uzavřenou izobaru.
Vlivem rotace Země pak cirkulace vzduchu v cyklóně probíhá na severní polokouli vždy proti směru pohybu hodinových ručiček, zatímco na jižní polokouli po směru.

Rozlišují se mimotropické a tropické cyklóny. Převážná většina mimotropických cyklón jsou frontální cyklóny. V Evropě jsou to cyklóny na polární a arktické frontě. Tropická cyklóna se v různých oblastech světa označuje místními názvy, například cyklón v Indii a v Austrálii, hurikán v Atlantském oceánu nebo tajfun v jihovýchodní Asii. Pro středomořské cyklóny podobné hurikánům se používá název medikán.

Cyklóny vznikají složitými procesy v atmosféře označovanými jako cyklogeneze, zatímco jejich slábnutí až zánik se nazývá cyklolýza.

Reference

Související články 
 bouřlivý příliv
 tropická cyklóna (hurikán)
 medikán
 anticyklóna
 Nor'easter

Externí odkazy 
 
 

Meteorologické jevy
Bouře
Anticyklóna

Anticyklóna neboli tlaková výše je v meteorologii oblast vyššího tlaku vzduchu v atmosféře, charakterizovaná na synoptické mapě alespoň jednou uzavřenou izobarou. Pro anticyklónu jsou charakteristické anticyklonální vorticita a anticyklonální cirkulace.

„Nahromaděný“ vzduch svou vahou klesá k zemskému povrchu, kde se rozbíhá do všech stran. Vlivem Coriolisovy síly se na severní polokouli vzduch proudící z anticyklóny stáčí ve směru hodinových ručiček; na jižní polokouli proti směru hodinových ručiček. Anticyklóna je základním tlakovým útvarem.

Pro středoevropské podnebí platí, že v letním období je v oblasti anticyklóny zpravidla minimální až nulová oblačnost, žádné srážky a nanejvýš slabý vítr (toto bývá někdy charakterizováno termínem anticyklonální počasí). Vysoký tlak však neznamená hezké počasí vždy – v zimním období může být situace dvojí. Buď jasné a mrazivé počasí beze srážek (když klesá suchý vzduch) nebo inverzní oblačnost v nižších výškách, někdy doprovázená srážkami (když klesá vlhký vzduch).

Na meteorologických mapách bývá anticyklóna označována písmeny V (česky tlaková výše) nebo H (anglicky high pressure).

Kromě krátkodobých anticyklón se na Zemi vyskytuje řada anticyklón sezónního či permanentního charakteru. Ze sezónních anticyklón vynikají kontinentální anticyklóny sibiřská a kanadská, vytvářející se v zimním období nad promrzlými částmi Asie (střed nad Mongolskem) a severní Ameriky (střed v oblasti mezi Skalnatými horami a Velkými kanadskými jezery). Ze stálých anticyklón pak anticyklóna antarktická či pro vývoj počasí v Evropě významná anticyklóna azorská.

Termín zavedl britský přírodovědec Francis Galton v roce 1863.

Galerie

Reference

Související články 
 Cyklóna

Externí odkazy 
 
 

Meteorologické jevy
Seznam světců a mučedníků katolické církve

Oficiální seznam světců katolické církve se nazývá Římské martyrologium, latinsky Martyrologium Romanum. Seznam z roku 2001 uvádí 6 538 jmen světců, blahoslavených, mučedníků a andělů.

Níže uvedený nekompletní seznam obsahuje v abecedním pořadí světce, blahoslavené a mučedníky katolické církve seřazené podle křestních jmen. Mučedníci jsou vyznačeni zeleně.

A

B

C

D

E

F

G

H

Ch

I

J

K

L

M

N

O

P

R

Ř

S

Š

T

U

V

W

X

Z

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
  Seznam katolických světců na katolik.cz
  Ekumenický seznam svatých heiligenlexikon.de

Světci
Hydrometeor

Hydrometeor je jev v atmosféře způsobený vodními částicemi v kapalném nebo tuhém stavu, které se vznáší v atmosféře nebo jsou usazeny na zemském povrchu. Řadí se mezi meteory (v meteorologickém smyslu).

Hydrometeorem jsou jednak vertikální srážky (déšť, sníh, kroupy atd.), jednak horizontální srážky (rosa, zmrzlá rosa, jinovatka atd.), dále mlha, kouřmo, zvířený sníh nebo vodní tříšť. Oblaka se k hydrometeorům neřadí.

Související články 
 Meteor
 Elektrometeor
 Fotometeor
 Litometeor

Meteorologie
Voda
Atmosféra Země
Nebuněčné organismy

Nebuněčné, respektive subcelulární organismy (Acytota syn. Aphanobionta) jsou různorodou skupinou struktur nacházejících se na pomezí živých a neživých systémů. Řadí se k nim viry, viroidy a virusoidy, případně i priony, pokud je lze považovat za organismy.

Praorganismy 
Praorganismy (Eobionta), někdy označované jako prabuňky jsou předpokládané primitivní živé soustavy, které vznikly z metabolonů během chemické evoluce. Obsahovaly zřejmě stavební bílkovinnou složku a látku s dědičnou informací. Měly jednoduchou látkovou výměnu a jednoduché rozmnožování a vývoj. Jaké však byly jejich konkrétní vlastnosti, zatím není známo. Na Zemi žily pravděpodobně před 4 miliardami let.

Viry 

Viry jsou nebuněčné organismy mající schopnost rozmnožování pouze v hostitelských buňkách. Jedná se o parazity rostlinných, živočišných i bakteriálních buněk (tzv. bakteriofágy). Mají velice jednoduchou strukturu, zahrnující jen dědičnou hmotu (DNA či RNA) obklopenou bílkovinným obalem (kapsida), někdy ještě zabalenou v membráně.

 DNA viry – nezhoubné, bradavice, opary, neštovice a infekční mononukleóza
 RNA viry – rýma, nachlazení, hepatitida B, chřipka, kočičí leukemie a AIDS

Reference

Externí odkazy
Elektrometeor

Elektrometeor je jev, v meteorologickém smyslu, při kterém se viditelně anebo slyšitelně projevuje atmosférická elektřina. Elektrometeorem je blesk, bouřka, hřmění, blýskavice, Eliášův oheň, ale také polární záře a zatím nevysvětlený kulový blesk.

Související články 
 Meteor
 Hydrometeor
 Fotometeor
 Litometeor

Reference 

Meteorologie
Elektřina

sv:Meteor#Elektrometeorer
Fotometeor

Fotometeor je optický úkaz v atmosféře vyvolaný odrazem, rozptylem, lomem či interferencí světla.

Mezi fotometeory se řadí: 
 Halové jevy
 Koróna
 Irizace oblaků
 Gloriola/glórie
 Duha
 Zrcadlení (fata morgána)
 Soumrakové jevy
 Krepuskulární paprsky
 Scintilace
a další...

Související články 
 Meteor
 Elektrometeor
 Hydrometeor
 Litometeor

Meteorologie
Světlo
Arnold Zweig

Arnold Zweig (10. listopadu 1887, Hlohov, Německé císařství – 26. listopadu 1968, Východní Berlín) byl německý prozaik a dramatik, člen Světové rady míru, nositel Národní ceny NDR a prezident Německé akademie umění v Berlíně. V letech 1949–1967 byl poslancem Sněmovny lidu NDR.

Biografie 
Vystudoval filozofii, psychologii, germanistiku, jazyky a dějiny umění. Za 1. světové války se zúčastnil bojů na frontě a zážitky z tohoto období jej velmi ovlivnily. Dalším významným zlomem v jeho životě byl nástup Hitlera k moci (1933), a s tím spojené pronásledování Židů (Zweig byl Žid). Proto byl donucen k emigraci do Palestiny, odkud se v roce 1948 vrátil do východního Berlína.

Působil ve Vratislavi, Mnichově, Berlíně, Rostocku, Göttingenu.

Dílo 
 Velká válka bílých mužů – toto dílo napsal pod vlivem svých válečných zážitků. Jedná se o osmidílný cyklus sedmi na sebe nenavazujících protiválečných románů a jedné hry přepsané na román. Napsáno mezi léty 1927–1957.
 Spor o seržanta Gríšu – jedná se o přepracování hry nazvané Hra o seržanta Gríšu. Tato hra z roku 1921 pojednává o popravě ruského zajatce. Při psaní této hry pravděpodobně vznikl záměr napsat cyklus Velká válka bílých mužů.
 Dozrál čas
 Mladá žena z roku 1914 – Kniha pojednává o lásce Lenory (dcery bohatého obchodníka) a mladého spisovatele Bertina. Bertin odchází na frontu a rodina brání Lenoře ve stycích s ním. Když Bertin přijede na dovolenou, tajně se vezmou. Zweig zde popisuje poslední čtyři dny jejich loučení. Nejedná se o popis války. Zde se objevuje hlavní motiv celého cyklu, kterým je změna smýšlení jedince k protiválečnému postoji. Postava Bertina vykazuje některé autobiografické rysy.
 Výchova před Verdunem
 Přestávka v boji
 Nastolení krále
 Ledy se lámou
 Čas je zralý
 Sekyra z Wandsbeku
 Novely okolo Claudie – kniha povídek

Drama 
 Brutální vražda v Uhrách – divadelní hra

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam německých spisovatelů

Externí odkazy 
 
 
 

Němečtí spisovatelé
Němečtí romanopisci
Němečtí dramatici
Židovští spisovatelé
Muži
Nositelé Leninovy ceny míru
Narození v roce 1887
Narození 10. listopadu
Úmrtí v roce 1968
Úmrtí 26. listopadu
Narození v Hlohově
Úmrtí v Berlíně
Litometeor

Litometeor je jev v atmosféře způsobený pevnými částicemi (nikoli ledu), které se do atmosféry dostaly. Litometeory se řadí mezi meteory (v meteorologickém smyslu).

Mezi litometeory řadíme zákal, kouř, zvířený prach a písek, dále pak prachové bouře, písečné bouře a prachové a písečné víry.

Související články 
 Meteor
 Elektrometeor
 Fotometeor
 Hydrometeor

Reference 

Meteorologie

sv:Meteor#Litometeorer
325



Události 
 20. května – 25. července zasedá v Nikaji první nikajský koncil – první ekumenický koncil církve se usnesl na nikajském vyznání víry a způsobu výpočtu data Velikonoc.
 V Římské říši jsou zakázány gladiátorské zápasy.
 V Římě se stává prefektem města křesťan Acilius.
 V Nazaretě je zbudován kostel Narození.

Úmrtí 
 Pravděpodobný rok úmrtí křesťanského řečníka a spisovatele Lactantia.

Hlavy států 
 Papež – Silvestr I. (314–335)
 Římská říše – Constantinus I. (306–337)
 Perská říše – Šápúr II. (309–379)
 Kušánská říše – Šaka (305–335)
 Čína – Jin Cheng Di nastupuje na trůn po Jin Ming Di jako čínský císař.

Externí odkazy 
 

 
4. století