Ivan Štampach

Ivan Odilo Štampach (též Ivan O. Štampach; * 18. února 1946, Praha) je český religionista, teolog a vysokoškolský pedagog, jeden ze zakladatelů a bývalý člen Křesťansko-sociální platformy ČSSD. Od roku 2000 působil na Univerzitě Pardubice jako docent na katedře religionistiky, nyní zde působí jako externí vyučující, od roku 1997 působí také na IES v Praze.

Roku 1983 byl Ivan Štampach tajně vysvěcen na římskokatolického kněze a později vstoupil do dominikánského řádu, kde přijal jméno Odilo. Od července 1999 působil jako duchovní v pražské farnosti Starokatolické církve, čímž z hlediska římskokatolické církve upadl do exkomunikace. V této církvi působil jako výpomocný kněz pouze do dubna 2002, v současné době se nadále hlásí ke křesťanství, jako duchovní nepůsobí v žádné církvi.

Jako badatel se věnoval mimo jiné novým náboženským hnutím, ekumenismu a mezináboženskému dialogu, spiritualitě a metodologii religionistiky.

Život 
Narodil se v Praze; žil v letech 1946 až 1948 v Plzni, poté v Trenčíně na Slovensku, kde 1963 až 1967 studoval učitelství 2. stupně ZDŠ na Pedagogické fakultě Univerzity Komenského v Bratislavě se sídlem v Trnavě, 1968 až 1970 dálkově filosofii a pedagogiku na Filozofické fakultě Univerzity Jana Evangelisty Purkyně v Brně. Roku 1970 byl ze studia vyloučen „za přípravu na opuštění republiky a přípravu na podvracení republiky“ a vězněn v Bratislavě a Ilavě do roku 1974, pak se vrátil do Prahy, kde pracoval ve výpočetním středisku.

V roce 1978 vstoupil do privátního spolku Societas Incognitorum Eruditorum In Terris Austriacis (první učená společnost toho jména existovala v Olomouci 1746 - 52) a postupně se stal jedním z jeho nejpřednějších členů. SIE (12 - 18 přátel, převážně absolventů FFUK a MFFUK) od května 1976 do prosince 1988 vydávala v rozsahu nad sto hustě popsných stránek (řádkování 1) strojopisný kulturně-politický měsíčník Acta incognitorum. (Dnes v Libri Prohibiti J. Gruntoráda.) Společnost už periodikum nevydává, pouze některé její členy lze i po Listopadu označit za publicisty (I. Štampach, J. Cieslar, J. Hozák, L. Křížek, P. Pavlovský, S. Pavlovská). Jinak ale existuje dodnes a pravidelně se schází, ovšem už nikoli pracovně.

V letech 1978 až 1983 tajně studoval teologii, ukončení studia později potvrdil dominikánský řád. Na kněze byl vysvěcen v Berlíně roku 1983 kardinálem Meisnerem. Teologii v letech 1982–1989 učil v tajných kurzech a publikoval v samizdatových časopisech (Teologické texty, Sursum a Acta incognitorum). Roku 1987 vstoupil do dominikánského řádu, přijal řádové jméno Odilo.

Od roku 1990 zahájil veřejnou pedagogickou činnost. Roku 1992 získal licenciát teologie na Papežské teologické akademii v Krakově (práce Nástin ekumenické teologie) a roku 1994 doktorát teologie na Papežské teologické fakultě v Poznani, jeho disertační práce byla Život, Duch a všechno. Duchovní směry nového věku. Na Cyrilometodějské teologické fakultě Univerzity Palackého v Olomouci se habilitoval roku 1996 (práce Náboženství v dialogu).

V polovině 90. let se Ivan Štampach profiloval jako výrazný kritik kurzu římskokatolické církve. Roku 1996 neprodloužilo tehdejší vedení za rektorování Václava Volfa Katolické teologické fakulty UK Štampachovi učitelskou smlouvu. V letech 1998 až 2000 byl spolu s brněnským historikem Jiřím Hanušem a publicistkou Hanou Holcnerovou mluvčím iniciativy Kairos 98. V této funkci ho v roce 2000 vystřídal sociolog Jan Spousta.

28. června 1999 požádal o přijetí mezi duchovní starokatolické církve, starokatolická církev jeho žádost přijala. Ve veřejnou známost to vešlo 9. července téhož roku, o 13 dnů později byl oficiálně představen jako starokatolický duchovní. 29. července proto Damián Němec, provinciál české provincie dominikánů, vydal dekret, v němž konstatoval, že se bratr Štampach svým činem dopustil deliktu schizmatu, čímž automaticky upadl do exkomunikace, automaticky byl propuštěn z dominikánského řádu a ztratil pravomoci plynoucí z jeho kněžského svěcení. Od července 1999 byl členem starokatolické církve, do dubna 2002 jako výpomocný duchovní při kapli sv. Máří Magdalény v Praze. Od října 1999 do roku 2002 byl členem synodní rady starokatolické církve.

V roce 1991 se stal Štampach členem zednářské Velké lóže České republiky. Ke svému členství v lóži se veřejně hlásil. O zednářství a podobná hnutí se dlouhodobě zajímá i jako religionista.

Zastával řadu akademických a veřejných funkcí: je předsedou Společnosti pro studium sekt a nových náboženských směrů, členem předsednictva Českého helsinského výboru a místopředsedou správní rady nadace Světový Étos - Centrum Prokopios. V parlamentních volbách v červnu 2002 byl jako nestraník lídrem kandidátky Strany zelených v Pardubickém kraji. Byl členem Křesťansko-sociální platformy ČSSD. Byl také jedním z mluvčích iniciativy ProAlt.

Od roku 1990 Ivan Štampach učil na řadě vysokých a vyšších odborných škol. Mimo jiné v letech 1990 až 1996 učil na Katolické teologické fakultě UK kurs fundamentální teologie, od roku 1995 na Vyšší sociálně-pedagogické a teologické škole Jabok religionistiku, od roku 1996 dosud na Evangelické teologické fakultě UK v Praze religionistická témata v rámci studia Teologie křesťanských tradic, od roku 2000 působil na Univerzitě Pardubice, naposledy jako docent na tehdejší katedře religionistiky.

Po přemístění Literárních novin jejich šéfreraktorem Jakubem Patočkou do Brna v roce 2000 (v rozporu s částí redakce, která pak v Praze ustavila dvoutýdeník A2) stal se členem výboru Společnosti pro Literární noviny, která tento týdeník vydávala.

Odborné a názorové zaměření

Religionistika 
Ve své pedagogické a publikační činnosti reflektuje především současnou žitou religiozitu. Religionistika je v jeho pojetí hermeneutikou znakových struktur chápaných jako náboženské, jakož i reflektovaným a nutně omezeným sdílením náboženské zkušenosti. Dává přednost fenomenologii náboženství před pouhou deskripcí a komparací religiózních faktů. V tomto smyslu se věnuje i metodologii religionistiky jako oboru. Sleduje mimo jiné témata:
 vztah spirituality a institucionalizovaného náboženství
 dialog mezi náboženstvím a profánní kulturou (filosofií, uměním, politikou, vědami)
 vztah religionostiky, filosofie a teologie
 nová religiozita
 mezináboženské vztahy (hlubinný ekumenismus, sdílená náboženská identita, interspiritualita, intrareligiózní dialog)
 náboženské autority včetně náboženského sektářství
 vnitrokřesťanský ekumenismus
 alternativní křesťanství
 metodologie religionistiky, například definice náboženství, třídění náboženských fenoménů

Filosofie 
Kloní se k nedualistickému personalismu, inspirací jsou mu mimo jiné Emmanuel Mounier, Jean Lacroix, Nikolaj Berďajev, Pavel Florenskij, z českých filosofujících autorů částečně Vladimír Hoppe, Zdeněk Neubauer, Petr Vopěnka, Karel Floss. Chápe myšlenkový odkaz Rudolfa Steinera jako metodu přístupu ke skutečnosti, nikoli jako soubor dogmat; jeho pozdější texty čte ve světle Filosofie svobody. Ze současných myslitelů této linie oceňuje a studuje tyto: Massimo Scaligeri, Georg Kühlewind a Christian Bamford. Sleduje s kritickým zájmem též zejména tyto stoupence perennialismu: Frithjof Schuon, Titus Burckhardt, Seyyed Hosein Nasr. Jako publicista se věnuje i politickým tématům. Hlásí se k sociálně a ekologicky orientované politice, k socialismu v demokratickém a liberálním rámci.

Náboženství 
Ani po odchodu z profesionální církevní činnosti není v osobním životě vůči náboženství neutrální. Hlásí se k žité široce pojaté katolické tradici, k radikálnímu, občansky a sociálně angažovanému křesťanství, ke hlubinnému sdílení s jinými náboženstvími. Sleduje linii sofiálního a mystického křesťanství, jakož i křesťanské teosofie (např. Jakob Böhme a Louis Claude de St.Martin) a je spřízněn rovněž s antroposofií.
Věnuje osobní zájem buddhismu.

Bibliografie 
 1992 – Sekty, Pastorační středisko pražské arcidiecéze
 1992 – Malý přehled náboženství, SPN Praha
 1993 – Život, Duch a všechno. Duchovní směry nového věku
 1995 – Sekty a nová náboženská hnutí. Naděje a rizika, Oliva Praha, 1994
 1995 – Nástin ekumenické teologie. Informace a úvahy s ohledem na českou ekumenickou situaci
 1997 – Snění v plné bdělosti. Rozhovory s Odilonem Ivanem Štampachem (ptal se Jiří Hanuš), CFK Brno
 1998 – Náboženství v dialogu. Kritické studie na pomezí religionistiky a teologie
 2000 – A nahoře nic… O možnostech postmoderního člověka žít duchovně, Portál, Praha
 2001 – Tušili světelné záplavy, Cherm Praha
 2004 – Čaroděj dřímá v každém z nás. Hovory s Ivanem O. Štampachem (ptala se Božena Správcová), Lubor Kasal Praha
 2008 – Přehled religionistiky
 2010 – Na nových stezkách ducha. Přehled a analýza současné religiozity, Vyšehrad Praha

Odkazy

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
 
 
 
 Ivan Odilo Štampach – osobní stránka (blog)
 doc. Ivan Štampach (Univerzita Pardubice, Fakulta filozofická, Katedra religionistiky a filosofie)
 články Ivana Štampacha  (Literární noviny)
 články Ivana Štampacha (Britské listy)
 články Ivana Štampacha (Deník Referendum)
 Jan Grzegorczyk: Kościół w czasach barwnej szarości (rozhovor s prof. Tomaszem Węcławskim, polsky) na Mateusz.pl, placená verze
 Ilona Manolevská: Nepropadám beznaději: Rozhovor s religionistou I. O. Štampachem (Regenerace, 3/2003)
 Český rozhlas radiožurnál, Eva Hůlková: Doteky víry: Religionista Ivan Štampach rozhovor, audio, 31.05.2008
 Ivan Odilo Štampach na stránkách Centra dějin české teologie KTF UK 
 Ivan Štampach v rozhlasovém pořadu Pro a proti o papeži Františkovi

Čeští religionisté
Čeští dominikáni
Čeští římskokatoličtí duchovní
Čeští starokatoličtí duchovní
Političtí vězni komunistického režimu v Československu
Pedagogové na Evangelické teologické fakultě Univerzity Karlovy
Pedagogové na Katolické teologické fakultě Univerzity Karlovy
Pedagogové na Univerzitě Pardubice
Absolventi Filozofické fakulty Masarykovy univerzity
Čeští svobodní zednáři
Lidé exkomunikovaní římskokatolickou církví
Členové SOCDEM
Strana zelených
Narození v roce 1946
Narození 18. února
Narození v Praze
Žijící lidé
Muži