Ferdinand I. Dobrotivý

Ferdinand I. Dobrotivý, (jako uherský a český král Ferdinand V., 19. dubna 1793, Vídeň – 29. června 1875, Praha) z habsbursko-lotrinské dynastie byl rakouský císař v letech 1835–1848, král uherský, (poslední korunovaný) český král, markrabě moravský atd.

Původ 

Ferdinand Karel Leopold Josef František Marcelin byl syn rakouského císaře a uherského a českého krále Františka I. a Marie Terezy Neapolsko-Sicilské. Od dětství trpěl epileptickými záchvaty, které byly způsobeny porodním traumatem, a rachitidou. Do devíti let nezískal téměř žádné vzdělání, neboť tehdejší lékaři věřili, že fyzická a duševní námaha vede ke zhoršení stavu epileptických pacientů. Protože pozdější Ferdinandovy pokroky postupovaly pomalu, panovaly určité obavy o následnictví.

Osobnost 
Ferdinand měl hudební nadání, hrál na klavír a trubku, nadšeně se zabýval botanikou a zajímal se o vývoj techniky. Rozhodně není možné ho označit za slabomyslného, neboť hovořil pěti jazyky. Na druhou stranu byl poněkud flegmatický a z jeho zdravotních problémů vyplývala některá další omezení.

Ferdinandovi prarodiče byli bratranci prvního stupně, přičemž Ferdinandovi praprarodiče byli vlastními sourozenci. Ferdinandův děd z otcovy strany Leopold II. byl totiž bratrem Ferdinandovy babičky z matčiny strany Marie Karolíny a jeho děd z matčiny strany Ferdinand I. Neapolsko-Sicilský byl bratrem jeho babičky z otcovy strany Marie Ludoviky Španělské. To znamená, že Ferdinand měl pouze čtyři praprarodiče a nikoliv osm jak je běžné. Takto blízké příbuzenství mělo za následek, že většina z Františkových a Mariiných dětí se musela potýkat s genetickou degenerací a jen část z nich byla schopna samostatného života.

Politická kariéra 

V roce 1830 byl Ferdinand v Prešpurku (dnešní Bratislavě) korunován jako Ferdinand V. uherským králem a nadále mu náležel titul „mladší král uherský a arcivévoda rakouský“. Při korunovačním obřadu pronesl řeč v maďarštině a stal se tak po Marii Terezii druhým a posledním králem, který při tomto obřadu hovořil v mateřštině svých poddaných.

V roce 1835 se po smrti Františka I. stal rakouským císařem a 7. září 1836 se nechal korunovat na českého krále jako Ferdinand V.

Ferdinand byl jedním z nejoblíbenějších panovníků, on sám však prakticky nevládl, protože jeho otec před smrtí fakticky složil vládu do rukou všemocného kancléře Metternicha a státní rady, které předsedal císařův strýc arcivévoda Ludvík a jejímž členem byl jak Metternich, tak český hrabě František Antonín Kolovrat. Oba naposledy jmenovaní zaujímali rozdílná politická stanoviska a navzájem si blokovali jakákoli politická rozhodnutí, což nakonec vedlo až k revoluci v roce 1848.

Dne 2. prosince 1848 byl proti své vůli odstaven od trůnu a v Arcibiskupském paláci v Olomouci abdikoval ve prospěch synovce Františka Josefa I.

Po abdikaci 
Zbytek života strávil Ferdinand se svou ženou Marií Annou v Praze. Ačkoliv mu kdysi lékaři předpovídali krátký život, vydržel zde ještě 27 let. Na Pražském hradě mu bylo vykázáno jedno křídlo na druhém nádvoří. Také mu bylo zakoupeno bývalé Toskánské panství se zámky Ploskovice a Zákupy, na nichž pobýval většinu času a které pro něj byly nákladně upraveny a přestavěny.

Zákupský zámek mu patřil až do jeho smrti, tedy 27 let. Jezdíval na něj kočárem z Ploskovic, z Prahy buď kočárem, či později (poprvé 1867) vlakem. A samostatně občas i jeho manželka, sardinská princezna Marie Anna Karolína, ovšem ta trávila daleko více času v slunné Itálii. V Zákupech na svém novém sídle pobýval excísař poprvé v květnu 1851 a mnohokrát za ním přijeli i další členové rozsáhlého příbuzenstva. Naposledy na svém zámku pobýval v roce 1874.

Pražané ho měli rádi, vídávali ho na dnešní Národní třídě, kde na každodenních procházkách dával dětem bonbony a chudým almužnu. Praze postupně věnoval na 450 000 zlatých. Zemřel ve věku 82 let na Pražském hradě 29. července 1875.

Ferdinandův život v datech 

1793, 19. duben – narození ve Vídni
1802, 26. duben – byl povolán princův první vychovatel František Maria von Steffaneo-Carnea
1805, listopad – evakuace císařské rodiny z Vídně před blížícími se vojsky francouzského císaře Napoleona
1807, 12. duben – zemřela Ferdinandova matka Marie Tereza Neapolsko-Sicilská
1807, 13. duben – po pěti letech služby byl propuštěn princův první vychovatel Steffaneo-Carnea
1808, 6. leden – František I. se oženil s Marii Ludovikou z Modeny a Ferdinand tak dostal nevlastní matku, která se velmi zasloužila o jeho další vývoj a vzdělání
1809 – princi byl přidělen nový vychovatel – svobodný pán Josef Erberg
1815 – se s otcem zúčastnil tažení proti Napoleonovi
1816, duben – zemřela Ferdinandova nevlastní matka Marie Ludovika
1824 – bylo vydáno lékařské dobrozdání, že Ferdinand není schopen vlády
1825 – vedl rakouskou delegaci pozvanou do Petrohradu ke korunovaci cara Mikuláše I.
1830 – vydáno lékařské dobrozdání, které potvrzovalo, že je korunní princ schopen vlády a může se oženit
1830, 28. září – korunovace uherským králem v Prešpurku 
1832, únor – sňatek s Marií Annou Karolínou Piou Savojskou
1832, 9. srpen – neúspěšný atentát v Bádenu
1836, 7. září – korunovace českým králem v Praze 
1838, 6. září – korunovace v Miláně na lombardského krále
1848, 2. prosinec – v Olomouci zveřejněn manifest oznamující Ferdinandovu abdikaci
1848, prosinec – Ferdinand a jeho manželka se odebrali do Prahy
1856, 28. únor – oslava stříbrné svatby v Praze
1852, 10. květen – setkání s carem Mikulášem I. v Praze
1858 – sepsal závěť
1875, 29. červen – smrt v Praze

Tituly 
Jeho Císařské a Královské Apoštolské Veličenstvo Ferdinand První, Z milosti Boží

 Císař rakouský.
 Král uherský, český, pátý toho jména, král lombardsko-benátský, král Dalmácie, Chorvatska a Slavonie, král Haliče a Lodomerie, a Ilyrie.
 Král jeruzalémský.
 Arcivévoda rakouský.
 Velkovévoda toskánský a krakovský.
 Vévoda lotrinský, salcburský, štýrský, korutanský, kraňský, slezský, modenský, parmský, Piacenzy a Guastally, osvětimský a zátorský, těšínský,fruilský, Dubrovníku a Zadaru.
 Velkokníže sedmihradský.
 Markrabě moravský.
 Hrabě habsburský, kyburský, tyrolský, Gorice a Gradiška.
 Princ tridentský a brixenský.
 Markrabě Horní Lužice, Dolní Lužice a istrijský, hrabě Hohenemsu, Feldkirchu, Bregenzu, Sonnenburgu.
 Pán Terstu, Kotoru a vindické marky.

Vývod z předků

Odkazy

Reference

Literatura 
 Biografický slovník českých zemí : 16. sešit : Ep–Fe. Praha : Academia ; Historický ústav AV ČR, 2013. 136 s.  (Academia) ;  (Historický ústav AV ČR). S. 125–126.
 
 
 HOLLER Gerd, Ferdinand I : Poslední Habsburk na Pražském hradě: Spravedlnost pro císaře, nakladatelství Brána, 1. vydání, Praha 1998, 
 
 
 
 
 SCHIMMER C. A., Ferdinand I., Vídeň 1849

Související články 
 Seznam představitelů českého státu
 Seznam rakouských panovníků
 Seznam uherských králů

Externí odkazy 
 
 
 
 

Habsbursko-lotrinská dynastie
Rakouští císaři
Čeští králové
Uherští králové
Chorvatští králové
Arcivévodové
Rytíři rakouského Řádu zlatého rouna
Nositelé Vojenského řádu Marie Terezie
Duševně nemocní panovníci
Katoličtí panovníci
Panovníci, kteří abdikovali
Narození 19. dubna
Narození v roce 1793
Narození ve Vídni
Úmrtí v roce 1875
Úmrtí 29. června
Úmrtí v Praze
Pohřbení v císařské hrobce ve Vídni
Muži