alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Bandera de les Valls d'Aguilar

La bandera oficial de les Valls d'Aguilar té la següent descripció:

Va ser aprovada el 10 de novembre de 2000 i publicada en el DOGC el 27 de novembre del mateix any amb el número 3274.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Urgell

Referències 

Valls d'Aguilar
Les Valls d'Aguilar
Escut de les Valls de Valira

L'escut oficial de les Valls de Valira, aprovat el 31 de març del 2000, té el següent blasonament: Escut caironat; d'or, una vall de sinople carregada d'una faixa ondada d'argent, i sobremuntada d'un brau de sable. Per timbre una corona mural de poble. Les armes són parlants: tant la vall com la faixa ondada (que representa el riu Valira) fan referència al nom del municipi, creat el 1970 amb la unió d'Anserall (la capital), Ars, Civís, Arcavell i Bescaran. El brau de sable és el símbol de sant Sadurní, patró d'Anserall, i alhora fa al·lusió al monestir de Sant Serni de Tavèrnoles, situat dins el municipi.

Referències

Vegeu també 
 Escuts heràldics de l'Alt Urgell

Valls de Valira
Les Valls de Valira
Escut de la Diputació de Lleida

L'escut oficial de la Diputació de Lleida té el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, quatre pals de gules amb un escussó caironat de sinople amb un ram de lliri de sable movent de la punta i amb tres flors de lis nodrides, d'argent, a cada extrem; la bordura d'or carregada de quatre rodelles de gules. Per timbre una corona mural de província.

Història 
Va ser aprovat el 10 d'octubre del 2002.

El ram de lliris de l'escussó central és el senyal tradicional de la ciutat de Lleida des del , capital de la província. No se sap amb seguretat d'on provenen aquests lliris, però es diu que estan relacionats amb la fertilitat de la plana lleidatana, regada pel Segre. Completen l'escut els quatre pals de les armes reials de Catalunya i quatre rodelles distintives.

Referències 

Diputació de Lleida
Diputacio de Lleida
Diputació de Lleida

La Diputació de Lleida és una institució de l'Estat Espanyol que forma part de l'Administració Local i està dotada de certes competències administratives per al govern i administració de la província de Lleida.

La composició del seu ple es realitza a través d'una elecció indirecta, a partir dels resultats en les eleccions municipals de la província. Actualment Joan Talarn és el president de la Diputació de Lleida. La seu es troba a la rambla de Ferran i carrer del Carme de Lleida, al Palau de la Diputació de Lleida, que era un antic hospici.

Actualment, segons l'Estatut d'Autonomia de Catalunya de 2006 en l'article 91, els consells de vegueria substituiran les diputacions provincials. Segons el projecte de Llei de l'Organització Veguerial de Catalunya la Diputació de Lleida serà substituïda pel:
 Consell de la Vegueria de Ponent

 Consell de la Vegueria de l'Alt Pirineu i Aran

 La comarca del Solsonès estarà representada al Consell de la Vegueria de la Catalunya Central.

Història 

La Diputació de Lleida va començar a funcionar el 5 de maig de 1822 en uns locals del Palau Sanaüja (ara seu de la Paeria de Lleida), durà setze mesos i no va tornar a posar-se en marxa fins que va arribar de nou el règim liberal el 1836. L'any 1925 i fins a la finalització de la dictadura de Primo de Rivera va deixar d'existir de nou i durant la II República van desaparèixer les diputacions a Catalunya fins a l'arribada del general Franco que va reinstaurar la Diputació el 1938.

La Diputació ha utilitzat diferents edificis com a seu fins que el 1898 es va instal·lar a l'antic Hospici, actualment anomenat Palau de la Diputació.

Patronats i fundacions 
La Diputació de Lleida ha impulsat els següents patronats i fundacions:

 El Patronat de Turisme que publica la revista Ara Lleida.
 L'Institut d'Estudis Ilerdencs
 El Centre Europeu d'Empreses i Innovació
 El Patronat de Promoció Econòmica
 L'Orquestra Simfònica Julià Carbonell

Patrimoni 
La Diputació de Lleida és titular dels següents immobles:

 El Palau de la Diputació
 L'Antic Hospital de Santa Maria
 El Monestir d'Avinganya
 L'Edifici Diputació 2
 L'Alberg de Bonrepòs
 El Complex de la Caparrella
 Torre Vicens

Castells 
 El Castell d'Alòs de Balaguer
 El Castell de Bar
 El Castell de Castellbò
 La Torre de guaita de Conques
 La Torre de guaita d'Escaló
 El Castell de Guimerà
 La Torre de guaita de Montllobar
 El Castell d'Orcau
 El Castell de Rialp
 La Torre de guaita de Puigcercòs

Composició 2023-2027 
La composició del Ple és la següent:

Referències

Vegeu també 
 Diputació#Diputació provincial.
 Llista de presidents de la Diputació de Lleida.
 Arxiu de la Diputació de Lleida.
 Entrevista realitzada a Joan Reñé, President de la Diputació de Lleida(agost del 2017) , per alcaldes.eu

Enllaços externs 
 Pàgina web oficial de la Diputació de Lleida
Món

En un sentit general, el món és tot allò que existeix, l'univers. En un sentit més restringit, món es refereix a la Terra, i fins i tot s'utilitza com a sinònim de planeta. També s'utilitza molt sovint per a referir-se a àmbits del coneixement, la cultura o l'experiència humana: el món cristià, el món de la informàtica, el món àrab, etc. També, sovint, per a parlar de creacions fictícies; per exemple, el món de Tolkien.

En el cristianisme, món s'utilitza de vegades per a referir-se al món corrupte i pecaminós fora de la comunitat dels creients. El món, el dimoni i la carn són les fonts clàssiques de temptació per als cristians.

En política, els termes primer món, segon món i tercer món s'utilitzaven fa uns anys per a dividir els països en grans grups. El primer món comprenia els països capitalistes; el segon món, els comunistes, i el tercer món agrupava la resta de països, la majoria en vies de desenvolupament. Avui, desapareguts la majoria de règims comunistes, se solen utilitzar només els termes primer món, per referir-se a països rics o desenvolupats, i tercer món, per referir-se a països subdesenvolupats, o en vies de desenvolupament. A més, s'utilitza quart món per a referir-se a les bosses de pobresa extrema que es troben enmig de les societats desenvolupades.

Etimologia 
Etimologia: del llatí (mundus, i), per als romans era tot allò que els rodejava, el firmament, el cel…

Dimensions

Característiques per regió

Enllaços externs 

 National Geographic maps .
 Los componentes del mundo.

Ciències de la Terra
Altitud

Laltitud o cota és la distància vertical d'un objecte respecte d'un punt d'origen donat, considerat el “nivell zero”. En termes geogràfics, com a nivell zero es pren el nivell mitjà del mar. En el mapa topogràfic apareixen nombroses cotes d'altitud, generalment en els punts culminants i en llocs d'interès com collades, trencaments de pendent, zones planes, etc. Al costat del valor numèric corresponent a l'altitud, expressada en metres, s'indica un punt que representa la seva localització exacta.

En aviació, el terme altitud s'utilitza per a descriure l'elevació sobre el nivell mitjà del mar, a diferència de laltura que es refereix a l'elevació sobre un punt de referència de la superfície; i el nivell de vol que és l'elevació segons la pressió estàndard mitjana, mesurada amb un altímetre.

A l'Europa continental, a gairebé tota Hispanoamèrica i en altres països del món, l'altitud es mesura en metres. Als Estats Units i el Regne Unit, generalment es mesura en peus (1 peu = 0,3048 metres). En aviació, generalment s'utilitzen els peus.

Termes relacionats 
 Alçada - Quan es parla de persones 
 Altura - Terme aplicat en geometria, geografia i acústica.

Enllaços externs 

 Altitud de les ciutats del món 
 True Altitude
 http://elevationmap.net 
 
 

Terminologia geogràfica
Geodèsia
Lletra (desambiguació)

La lletra (com a grafia), cadascun dels símbols de l'alfabet
 Lletra, sinònim de carta
 Lletra, conjunt de paraules que conformen una cançó
 Lletres, en plural, sinònim d'humanitats
Escut d'Arnes

L'escut oficial d'Arnes té el següent blasonament: escut caironat de gules, 2 arnes d'or posades en faixa, acompanyades al cap d'una creu de Malta d'argent. Per timbre una corona mural de vila.

Història 
Va ser aprovat el 10 d'abril de 1984. Les dues arnes són un senyal parlant tradicional relatiu al nom de la vila. La creu de Malta hi apareix perquè Arnes va pertànyer a la comanda templera (i més tard hospitalera) d'Horta de Sant Joan.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Terra Alta

Arnes
Arnes
Escut de Batea

L'escut oficial de Batea té el següent blasonament:

Escut caironat: d'atzur, un sinistrogir nu d'argent empunyant una destral d'or, en actitud de batre un socó d'argent posat en pal. Per timbre una corona mural de vila.

Història 
Va ser aprovat el 18 de juny de 1991.

El braç abatent el tronc és un senyal parlant tradicional referent al nom de la vila.

Es coneix que el castell i el terme de Batea apareixen el 1153 en la donació de Ramon Berenguer IV als templers de Miravet. Els inicis de la vila de Batea es produeix el 1181, mitjançant dues cartes (una de poblament i una altra de donació), atorgades pel rei Alfons el Cast. L'autoritat del sector va estar en mans del cavaller Bernat Granell, passant després a l'Orde del Temple i més tard als Hospitalers. Els llocs d'Algars i Pinyeres varen tenir certa importància fins als segles XVIII- XIX.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Terra Alta

Batea
Batea
Escut de Caseres

L'escut oficial de Caseres té el següent blasonament:

Escut caironat: de gules, un gos passant d'or acompanyat d'una creu de Malta al cap. Per timbre, una corona de vila.

Història 
Va ser aprovat el 15 d'abril de 1982.

El gos, o ca, és un senyal parlant tradicional relatiu al nom de la vila (també fa referència al mot "caceres"). La creu de Malta hi apareix perquè Caseres va pertànyer a la comanda templera (i més tard hospitalera) d'Horta de Sant Joan.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Terra Alta

Caseres
Caseres
Escut de Corbera d'Ebre

L'escut oficial de Corbera d'Ebre té el següent blasonament:

Escut caironat: d'argent, un corb de sable acompanyat a la punta d'una faixa ondada d'atzur. Per timbre una corona mural de vila. El corb és un senyal parlant referent al nom de la vila. La faixa ondada representa el riu Ebre.

Va ser aprovat el 20 de novembre de 1995.

Referències

Vegeu també 
 Bandera de Corbera d'Ebre
 Escuts i banderes de la Terra Alta

Corbera d'Ebre
Corbera d'Ebre
Escut d'Horta de Sant Joan

L'escut oficial d'Horta de Sant Joan té el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, una figuera d'argent; el peu d'argent, una creu plena patent de gules. Per timbre una corona mural de vila.

Història 
Va ser aprovat el 31 de maig de 1996.

La figuera és el senyal tradicional de les armes del municipi; de fet, l'arbre pot ser una al·lusió al nom d'Horta. El castell de la vila, originàriament islàmic, fou concedit als cavallers del Temple el 1177 i va esdevenir el centre d'una comanda templera, i més tard hospitalera (a partir de 1317); la creu simbolitza aquests fets històrics.

Referències

Vegeu també 
 Bandera d'Horta de Sant Joan
 Escuts i banderes de la Terra Alta

Horta de Sant Joan
Horta de Sant Joan
Escut del Pinell de Brai

L'escut oficial del Pinell de Brai té el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, un pi arrencat de sinople; el cap quarterat: al primer, de gules, un castell d'or tancat d'atzur; al segon, d'argent, un lleó de porpra; al tercer, d'or, quatre pals de gules; al quart, de gules, una cadena d'or passada en creu, en sautor i en orla carregada en abisme d'un caboixó de sinople; gaiat curvilini a la punta i abaixat d'argent, una magrana tijada i fullada de sinople i oberta de gules; sobre el tot un escussó ovalat d'atzur amb tres flors de lis d'or i la bordura de gules. Per timbre, una corona mural de vila.

Història 
Va ser aprovat el 26 de novembre de 1999.

El pi és un senyal parlant al·lusiu al nom de la localitat. Les armes del regne d'Espanya que apareixen al cap de l'escut hi són per un privilegi reial de Carles III, que va nomenar el Pinell de Brai "vila fidelíssima" en gratitud per la seva lleialtat a Felip V en la guerra de Successió.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Terra Alta

Pinell de Brai
El Pinell de Brai
Escut de Prat de Comte

L'escut oficial de Prat de Comte té el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, una ovella pasturant d'argent acompanyada al cap d'un sol d'or. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 26 de març de 1991.

Tant l'ovella pasturant en camp de sinople, en al·lusió al prat, com el sol són senyals tradicionals de les armes del poble, i són senyals parlants, al·lusius al nom del municipi.

Referències

Vegeu també 
 Bandera de Prat de Comte
 Escuts i banderes de la Terra Alta

Prat de Comte
Prat de Comte
Bandera de Prat de Comte

La bandera oficial de Prat de Comte (Terra Alta) té la següent descripció:

Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verda, amb una faixa superior groga i una inferior blanca, de gruix 1/6 de l'alçària del drap, situades a 1/6 de la vora superior i inferior respectivament.

El sol i l'ovella de l'escut s'ha transformat en les faixes de la bandera.

Vegeu també 
 Escut de Prat de Comte
 Escuts i banderes de la Terra Alta

Referències 

Prat de Comte
Símbols de la Terra Alta
Prat de Comte
Escut de Vilalba dels Arcs

L'escut oficial de Vilalba dels Arcs té el següent blasonament:

Escut caironat: d'atzur, una muralla de dues torres oberta d'argent acompanyada al cap d'una estrella de 8 puntes d'argent i sostinguda sobre un peu de gules amb una creu plena d'argent. Per timbre una corona mural de vila.

Història 
Va ser aprovat el 10 de juliol de 1991.

Vilalba (que significa "vila blanca") va obtenir la carta de poblament dels templers de Miravet el 1224. Des de 1359 va pertànyer als cavallers hospitalers d'Ascó, i al final del  va esdevenir el centre d'una comanda de Sant Joan de l'Hospital. L'escut ostenta una muralla torrejada d'argent amb una porta oberta que simbolitza la "vila blanca", amb una estrella que és un senyal tradicional. Al peu hi ha la creu dels templers i els hospitalers.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Terra Alta

Vilalba dels Arcs
Vilalba dels Arcs
Escut d'Alcover

L'escut oficial d'Alcover té el següent blasonament:

Escut caironat: d'atzur, un mig vol abaixat d'or. Per timbre una corona mural de vila.

Història 
Va ser aprovat el 17 de desembre de 1984.
L'ala és el senyal parlant tradicional referent al nom de la vila.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Camp

Referències 

Alcover
Alcover
Escut d'Alió

L'escut oficial d'Alió, aprovat el 27 de desembre del 2000, (Alt Camp) té el següent blasonament: 
Escut caironat partit: primer d'argent, un mig vol d'atzur; segon d'or, una creu de tau o de Santa Tecla de sable. Per timbre, una corona mural de poble.

L'ala és un senyal parlant relatiu al nom del poble. La creu de tau, o creu de santa Tecla, fa referència al fet que els senyors d'Alió eren els arquebisbes de Tarragona, els quals són representats pel símbol de la patrona de la ciutat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Camp
 Bandera d'Alió

Referències 

Alio
Alió
Bandera d'Alió

La bandera oficial d'Alió es descriu de la manera següent:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, bicolor vertical blanca i groga, amb un mig vol de color blau clar d'altura 5/6 de la del drap i amplada 7/18 de la llargària del mateix drap, al centre de la primera meitat; i una creu de santa Tecla negra, de la mateixa altura i d'amplada 4/9 de la llargària del drap, al centre de la segona meitat.

Història 
Va ser publicada al DOGC el 4 d'abril del 2002 i es va realitzar prenent com a base l'escut de la localitat.

Vegeu també 
 Escut d'Alió
 Escuts i banderes de l'Alt Camp

Referències 

Alio
Alió
Escut de Bràfim

L'escut oficial de Bràfim té el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, una ermita de sable tancada d'argent ressaltant sobre un bordó de pelegrí d'or posat en barra amb la carabassa ataronjada. Per timbre, una corona mural de vila.

Història 
Va ser aprovat el 15 d'abril del 2003.

L'ermita és un senyal tradicional de Bràfim, possiblement una referència al santuari de Santa Maria de Loreto, que es troba al municipi. El bordó de pelegrí i la carbassa són els atributs de sant Jaume, patró de la vila.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Camp

Referències 

Brafim
Bràfim
Escut de la Masó

L'escut oficial de la Masó (Alt Camp) té el següent blasonament:
Escut caironat: d'argent, una creu patent plena de gules; ressaltant sobre el tot, una domus oberta de sable. Per timbre, una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 18 de novembre de 1998.

La creu dels templers fa referència als antics senyors de la Masó, igual com la domus (o "mesó"), senyal parlant relatiu al nom de la localitat que representa la residència que els cavallers del Temple tenien al poble.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Camp
 Bandera de la Masó

Referències 

Maso
La Masó
Bandera de la Masó

La bandera oficial de la Masó es descriu de la manera següent:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca, amb una patent plena vermella amb els braços de gruix 1/6 de l'alçària del drap al llur centre i de 3/10 de la mateixa alçària als extrems; i la domus de l'escut negra d'altura 5/18 de la del drap i amplada 5/27 de la llargària del mateix drap, al centre del primer cantó.

Història 
Va ser publicada al DOGC el 26 d'abril del 2000 i es va realitzar prenent com a base l'escut de la localitat.

Vegeu també 
 Escut de la Masó
 Escuts i banderes de l'Alt Camp

Referències 

Maso
La Masó
Escut del Milà

L'escut oficial del Milà, aprovat el 9 de maig del 2003. té el següent blasonament:
 Escut caironat: de porpra, un milà d'or aferrant una fletxa de sable. Per timbre, una corona de poble.
El milà és un senyal parlant relatiu al nom del poble. La fletxa que agafa és l'atribut de santa Úrsula de Colònia, patrona de la localitat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Camp

Referències 

Mila
El Milà
Escut de Montferri

L'escut oficial de Montferri té el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, un mont creuat d'una creu patriarcal patent de sable. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 19 de setembre del 2000.
El municipi es va anomenar Puigtinyós fins al 1917, quan va canviar la denominació oficial per Montferri, nom d'un petit poble proper, avui deshabitat. El mont de sable amb la creu patriarcal, que apareix a l'escut des de 1803, és un senyal parlant referent a l'antic nom del poble, i també a l'actual.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Camp

Referències 

Montferri
Montferri
Escut de Nulles

L'escut oficial de Nulles té el següent blasonament:

Escut caironat: de porpra, un anyell pasqual reguardant d'argent nimbat d'or, portant la bandera de gules amb una creu plena d'argent i l'asta creuada d'or. Per timbre, una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 30 de juny de 1988 i publicat al DOGC el 15 de juliol del mateix any.

L'Agnus Dei, o anyell pasqual, és l'atribut de sant Joan Baptista, patró del poble.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Camp

Referències 

Nulles
Nulles
Escut del Pla de Santa Maria

L'escut oficial del Pla de Santa Maria (Alt Camp) té el següent blasonament:
Escut caironat: d'atzur, una muralla entre dues torres obertes d'argent somades d'una creu llatina d'or. Per timbre, una corona mural de vila.

Història 
Va ser aprovat el 5 de setembre de 1995.

La muralla torrejada amb les dues creus és un senyal tradicional de les armes de la localitat, amb la muralla que probablement al·ludeix a la vila i les creus relatives a les seves dues esglésies, Sant Ramon () i Santa Maria (segle XVIII).

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Camp
 Bandera del Pla de Santa Maria

Referències 

Pla de Santa Maria
El Pla de Santa Maria
Bandera del Pla de Santa Maria

La bandera oficial del Pla de Santa Maria es descriu de la manera següent:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blau fosca, amb la muralla amb les torres obertes blanca i les creus grogues de l'escut, tot el conjunt disposat en faixa, com el mateix escut amb la base de la muralla a 3/12 de la vora inferior del drap, i els caps de les creus a 1/12 de la vora superior.

Història 
Va ser aprovada el 7 de maig de 1999 i es va realitzar prenent com a base l'escut de la localitat.

Vegeu també 
 Escut del Pla de Santa Maria
 Escuts i banderes de l'Alt Camp

Referències 

Pla de Santa Maria
El Pla de Santa Maria
Escut del Pont d'Armentera

L'escut oficial del Pont d'Armentera (Alt Camp) té el següent blasonament:
Escut caironat: d'atzur, un pont d'or de tres ulls sobremuntat d'una creu patent d'or i acostat de dos bàculs d'abat d'or en pal. Per timbre, una corona mural de vila.

Història 
Va ser aprovat el 6 d'agost del 2001 i al DOGC el 25 de setembre del 2001.

El pont és un senyal parlant tradicional relatiu al nom de la vila, que va pertànyer des del  al monestir de Santes Creus, simbolitzat pels bàculs d'abat a banda i banda del pont i per la creu de dalt, un senyal parlant.

Vegeu també 
 Bandera del Pont d'Armentera
 Escuts i banderes de l'Alt Camp

Referències 

Pont d'Armentera
El Pont d'Armentera
Escut de Querol

L'escut oficial de Querol té el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, un castell de gules obert acostat de dos cérvols d'atzur. Per timbre una corona de baró.

Història 
Va ser aprovat el 6 d'abril de 1999.

El castell de Querol (), present a l'escut, fou el centre d'una baronia des del ; va pertànyer als Cervelló, representats aquí per duplicat per les seves armes parlants: un cérvol d'atzur sobre camper d'or.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Camp

Referències 

Querol
Querol
Escut de la Riba

L'escut oficial de la Riba té el següent blasonament:

Escut caironat: d'atzur, un molí paperer d'or acompanyat al peu d'un geminat ondat d'argent en faixa. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 16 d'octubre de 1996.

El poble, situat vora el Francolí, ha fet servir de sempre l'energia de l'aigua del riu per fer moure els molins tèxtils emplaçats al costat del riu, avui transformats en fàbriques de paper. L'escut mostra un d'aquests molins tradicionals i el riu Francolí.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Camp

Referències 

Riba
La Riba
Escut de Rodonyà

L'escut oficial de Rodonyà té el següent blasonament:

Escut caironat: d'argent, un mont de sinople movent de la punta carregat d'un agnus Dei ajagut reguardant d'argent, nimbat d'or, portant la banderola de gules amb una creu plena d'argent i l'asta creuada d'or, i somat d'un castell d'atzur obert. Per timbre una corona de comte.

Va ser aprovat el 18 d'octubre de 1999.

El castell dalt del turó és el de la localitat, que fou el centre de la baronia de Rodonyà. L'anyell pasqual, o Agnus Dei, és l'atribut de sant Joan Baptista, patró de la població.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Camp

Referències 

Rodonya
Rodonyà
Escut i bandera de l'Alt Empordà

L'escut oficial de l'Alt Empordà té el següent blasonament: Escut caironat: faixat d'or i de gules; la bordura componada d'or i de gules. Per timbre una corona mural de comarca. Va ser aprovat l'1 de setembre de 2008. El faixat d'or i de gules són les armes del comtat d'Empúries, el territori del qual (amb capital a Castelló d'Empúries) abraçava gran part de l'Alt Empordà. La bordura al·ludeix als quatre pals de l'escut de Catalunya.

La bandera oficial de l'Alt Empordà té el següent blasonament: Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, amb sis faixes alternades, tres de grogues i tres de vermelles; tot el conjunt emmarcat per una bordura de trenta-sis peces quadrades, grogues i vermelles. Va ser aprovada en el ple del Consell Comarcal de l'1 d'octubre de 2001, i publicat en el DOGC el 4 de gener de 2002.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Empordà

 
Alt Empordà
Bandera de Vallmoll

La bandera oficial de Vallmoll, a l'Alt Camp, té la següent descripció:

Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb els tres molls de l'escut, vermells, posats en pal i el del mig contornat, tot el conjunt d'una alçada de 5/6 de l'alt del drap.

Va ser aprovada en el Ple de l'Ajuntament del 16 de maig de 1998, i publicada en el DOGC el 5 de juliol de 2001.

Vegeu també 
 Escut de Vallmoll
 Escuts i banderes de l'Alt Camp

Referències 

Vallmoll
Vallmoll
Escut de Vallmoll

L'escut oficial de Vallmoll té el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, tres molls de gules ullats d'or nedant; el del centre contornat. Per timbre, una corona de baró.

Història 
Va ser aprovat el 7 de febrer de 1994 i publicat al DOGC 21 del mateix mes amb el número 1863.

Els tres molls són un senyal parlant tradicional relatiu al nom de la població. El castell de la localitat va esdevenir, al , el centre de la baronia de Vallmoll, i això és representat per la corona de baró.

Vegeu també 
 Bandera de Vallmoll
 Escuts i banderes de l'Alt Camp

Referències 

Vallmoll
Vallmoll
Escut de la Noguera

L'escut oficial de la Noguera té el següent blasonament: Escut caironat: escacat d'or i de sable; la bordura componada d'or i de gules. Per timbre una corona mural de comarca.

Va ser aprovat el 25 de setembre de 1989. L'escacat d'or i de sable són les armes de l'antic comtat d'Urgell, amb capital a Balaguer, que s'estenia molt més enllà dels límits de l'actual comarca de la Noguera. La bordura al·ludeix als quatre pals de l'escut de Catalunya.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Noguera

Referències 

 
Noguera
Timbre (desambiguació)



Heràldica 
 Timbre (heràldica): un símbol que es posa sobre els escuts d'armes per indicar quin és el grau de noblesa de la família o de la població.

Acústica i música 
 Timbre musical: la qualitat d'un so que permet de distingir-lo dels altres que tenen idèntica natura i intensitat.

Administració 
 Sinònim per un segell que estampa l'estat en un document i que indica la quantitat que hom ha de pagar al fisc en concepte de drets.

Mecanisme 
 Timbre elèctric: aparell emprat a les cases com a avisador
Escut del Pla d'Urgell

L'escut oficial del Pla d'Urgell té el següent blasonament:
Escut caironat: escacat d'or i de sable; ressaltant sobre el tot una faixa de sinople; la bordura componada d'or i de gules. Per timbre una corona mural de comarca.

Va ser aprovat el 3 d'octubre de 1990.

Heràldica 
L'escacat or i sable són les armes del comtat d'Urgell, que s'estenia per la comarca i més enllà. Com a element identificador s'hi ha afegit una faixa de sinople parlant, que al·ludeix al "pla". La bordura representa els quatre pals de l'escut de Catalunya.

Bandera 
La bandera oficial del Pla d'Urgell és d'origen heràldic i té la següent descripció:
Escacat d'or i de sable; ressaltant sobre el tot una faixa de sinople; la bordura componada d'or i de gules.

Va ser aprovat el 3 d'octubre de 1990.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Pla d'Urgell

 
Pla d'Urgell
Corona mural

La corona mural és un ornament que s'atorgava a l'antiga Roma a aquell combatent que durant l'assetjament d'una ciutat era el primer a escalar les muralles. Era feta d'or i decorada amb torretes i era una de les més altes condecoracions militars. No s'atorgava sense una estricta investigació prèvia.

Cíbele sempre es representa amb aquesta corona sobre el seu cap.

En heràldica la corona mural és usada per a representar el timbre.

Bibliografia 
  CORONA pàg. 311

Timbres heràldics
Insígnies i ornaments militars
Escut de l'Hospitalet de Llobregat

L'escut oficial de l'Hospitalet de Llobregat té el següent blasonament:

Escut caironat truncat: primer. d'argent, un sautor o creu de Santa Eulàlia plena de gules; segon. d'or, quatre pals de gules. Per timbre una corona mural de ciutat.

Va ser aprovat el 2 de setembre de 1986 i publicat al DOGC el 3 d'octubre del mateix any amb el número 748. L'Hospitalet es va desenvolupar durant el  al voltant d'un "hospital" (un hostal per als viatgers que anaven a Barcelona), a l'antiga parròquia de Santa Eulàlia de Provençana; de fet, el sautor de gules sobre camper d'argent (el senyal tradicional de la ciutat) és l'atribut de Santa Eulàlia de Barcelona, la patrona de la localitat. La vida i la història de l'Hospitalet sempre ha estat lligada a Barcelona, i l'escut presenta les armes reials de Catalunya, que són també les armes dels comtes de Barcelona.

Bandera 
La bandera oficial de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès) té la descripció següent:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca amb una aspa plena vermella de braços de gruix 1/9 de l'alçària del drap, a la primera meitat vertical, i amb nou faixes iguals, cinc de grogues i quatre de vermelles, a la segona meitat. Va ser aprovada l'1 de juny del 2005 i publicada en el DOGC el 27 de juny del mateix any amb el número 4413. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Barcelonès

Referències 

L'Hospitalet de Llobregat
Hospitalet de Llobregat
Símbols del Barcelonès
Hospitalet de Llobregat
Escut i bandera de Sant Adrià de Besòs

L'escut de Sant Adrià de Besòs està representat per una enclusa que és l'atribut de sant Adrià de Nicomèdia, patró de la ciutat, que va ser martiritzat a cop de destral sobre una enclusa. L'enclusa també representa la indústria de la ciutat, lligada des d'antic al riu Besòs, que parteix la localitat; el riu és simbolitzat per la faixa ondada sota l'enclusa. La corona de baró i el bàcul de bisbe recorden que la població fou el centre de la baronia de Sant Adrià, que pertanyia als bisbes de Barcelona.

Escut heràldic 
L'escut oficial de Sant Adrià de Besòs (Barcelonès) té el següent blasonament:
Escut caironat: de porpra, una enclusa d'or acompanyada a la punta d'una faixa ondada d'argent. Per timbre, una corona de baró i acoblat darrera l'escut un bàcul de bisbe d'or posat en pal.

Va ser aprovat el 9 d'abril de 1987 i publicat al DOGC el 20 de maig del mateix any amb el número 841.

Bandera de Sant Adrià de Besòs 

La bandera oficial de Sant Adrià de Besòs té la descripció següent:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, de porpra, amb l'enclusa groga de l'escut, d'altura 1/3 de la del drap i amplada 1/3 de la llargària del mateix drap, posada a 1/18 de la vora de l'asta i a 5/36 de la superior; i una faixa ondada blanca de mitja, tres i mitja ones, de gruix 1/9 de l'alçària del drap, posada a 1/9 de la vora inferior.

Va ser aprovada el 19 de març de 2002 i publicada en el DOGC el 4 d'abril del mateix any amb el número 3608. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Barcelonès

Referències

Enllaços externs 
 Imatge corporativa , Ajuntament de Sant Adrià de Besòs

Sant Adrià de Besòs
Sant Adrià de Besòs
Símbols del Barcelonès
Escut d'Albanyà

L'escut d'Albanyà representa els símbols tradicionals del municipi d'Albanyà (Alt Empordà): les claus de sant Pere com atribut del patró d'Albanyà i un roc d'atzur sobre camper d'or extret de l'escut heràldic dels Rocabertí, antics senyors del poble.

Escut heràldic 
L'escut té el següent blasonament oficial:

Va ser aprovat el 20 de març de 1992 i publicat al DOGC el 30 de març del mateix mes amb el número 1575. Les claus de sant Pere ja eren utilitzades des del  fins a l'any 1931 en segells rodons de l'ajuntament. En informe d'Armand de Fluvià del 1991, hi va afegir un senyal diferenciador d'altres municipis considerant el passat històric vinculat al vescomtat de Rocabertí.

Bandera d'Albanyà 

La bandera d'Albanyà representa de forma estilitzada els símbols heràldics. Té la següent descripció oficial:

Va ser aprovada el 15 de gener de 2002 i publicada en el DOGC el 5 de febrer del mateix any amb el número 3568.

Referències 

Albanya
Albanyà
Albanya
Escut del Baix Camp

L'escut oficial del Baix Camp té el següent blasonament:

Escut caironat: d'argent, un avellaner de sinople; la bordura componada d'or i de gules. Per timbre una corona mural de comarca.

Història 
Va ser aprovat el 16 de desembre de 1994. L'avellaner és un dels arbres fruiters més característics de la comarca, i una de les fonts principals de riquesa. La bordura representa els quatre pals de l'escut de Catalunya.

Vegeu també 
 Bandera del Baix Camp
 Escuts i banderes del Baix Camp

 
Baix Camp
Set i mig

El set i mig és un joc de cartes molt senzill que es juga amb la baralla espanyola, traient els 8 i els 9. Es tracta d'aconseguir acostar-se al 7 i 1/2, sense sobrepassar-lo.

Regles de joc 
Els valors de les cartes són:

 de l'1 al 7, el seu valor.
 la sota, el cavall i el rei valen 1/2.

S'anomena banca la persona encarregada de repartir les cartes; aquesta persona haurà de competir amb els altres jugadors al final. Seguint l'ordre de les agulles del rellotge, la banca va donant una carta a cada jugador; cada jugador només podrà amagar-ne una, la resta estarà cap amunt. Sempre que vulgui es podrà plantar i passar el torn. Si en demanar cartes supera el 7 i 1/2, queda eliminat. Si un dels jugadors fa el 7 i 1/2 passa a ser la banca i s'emporta el doble del que ha apostat, si aquesta no aconsegueix fer el mateix.

Exemple de joc de dues persones;
Els jugadors fan l'aposta mínima d'entrada.
La banca situa davant del jugador una carta cap per avall.
El jugador mira la carta i tria si es planta o si vol seguir amb una de nova. Si vol pujar l'aposta, ho ha de fer abans de veure la nova carta.
Si seguís, el jugador hauria de triar quina carta quedaria cap per avall (la que li dona la banca o la que li havia donat al principi).
Seguit del lliurament d'aquesta carta, el jugador torna a triar si es planta o segueix.
Ara és el torn de la banca. La banca mira la carta que tenia sobre la taula i tria si es planta o segueix. Se seguiria a partir d'aquí el mateix procés que el jugador. L'únic que canviaria seria qui li donava la carta.

Referències 

Jocs de cartes
Constant física

En ciència, una constant física és una magnitud física que té un valor numèric fix, que no canvia a mesura que passa el temps. Això contrasta amb les constants matemàtiques, que són nombres que no estan directament implicats en la mesura de magnituds físiques. Les constants físiques poden ser adimensionals, és a dir, nombres en el seu sentit estricte, però en la majoria d'ocasions les constants, en física, s'expressen com un nombre lligat a unes dimensions.

Hi ha moltes constants físiques, algunes de les més famoses són: la constant de Planck, la constant gravitacional i la constant d'Avogadro, (més coneguda com a nombre d'Avogadro). Les constants prenen moltes formes: la longitud de Planck representa una distància física fonamental; la velocitat de la llum en el buit significa el límit màxim de velocitat a l'Univers i la constant α, o constant d'estructura fina, caracteritza la interacció entre els electrons i els fotons i és adimensional.

Paul Adrien Maurice Dirac, el 1937 va ser el primer que va especular amb el fet que certes constants poden haver disminuït de valor amb el temps. Les cotes màximes de variació anual resulten, en qualsevol cas, molt petites, sent de 10-5 per a l'estructura fina i 10-11 per a la constant de gravitació. Fins avui no hi ha cap conclusió definitiva en aquest aspecte, car les proves que es presenten d'aquest fet estan dins els límits estadístics de les mesures.

Les constants físiques són les següents:

Vegeu també 
 Sistema internacional d'unitats
 Unitats atòmiques
 Unitats de Planck

Enllaços externs 
 Oficina internacional de pesos i mesures
 Valors recomanats CODATA 2002
 CODATA (Committee on Data for Science and Technology)
 ICSU (International Council for Science)
Escut del Berguedà

L'escut oficial del Berguedà té el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, un mont de 2 cims d'argent movent de la punta; bordura componada d'or i de gules. Per timbre una corona mural de comarca.

Va ser aprovat el 3 d'octubre de 1989. El mont de dos cims és una representació estilitzada del cim bessó del Pedraforca, que domina la part septentrional de la comarca. La bordura representa els quatre pals de l'escut de Catalunya.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Berguedà

 
Berguedà
Escut de Castellví de Rosanes

L'escut oficial de Castellví de Rosanes té el següent blasonament.

Escut caironat: de gules, un castell d'argent tancat d'atzur, acostat de dues roses d'argent botonades i barbades d'or. Per timbre, una corona de baró.

Història 
Va ser aprovat el 21 de març de 2001 i publicat al DOGC el 4 d'abril del mateix any amb el número 3362.

El poble va ser el centre de la baronia de Castellvell: el castell d'argent sobre camper de gules són les armes parlants dels barons. Les dues roses també són un senyal parlant al·lusiu al nom de Rosanes.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Llobregat

Castellví de Rosanes
Castellvi de Rosanes
Escut de Cervelló

L'escut oficial de Cervelló té el blasonament següent.

Escut caironat: d'or, un cérvol d'atzur. Per timbre una corona de baró.

Història 
Va ser aprovat el 22 de novembre de 1984 i publicat al DOGC l'11 de gener de l'any següent amb el número 502.

El cérvol d'atzur sobre camper d'or són les armes parlants dels barons de Cervelló.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Llobregat

Cervelló
Cervello
Escut de Collbató

L'escut oficial de Collbató té el següent blasonament:

Escut caironat truncat: primer d'atzur, una tiara d'argent coronada i creuada d'or amb les ínfules d'argent franjades d'or; la filiera d'or; segon. de gules, un mont de 7 penyes d'or somat d'una serra també d'or. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 28 de setembre de 1984 i publicat al DOGC el 16 de novembre del mateix any amb el número 486.

La mitra papal de la primera partició és l'atribut del patró del poble, sant Corneli, papa i màrtir del . La segona partició reprodueix les armes parlants del monestir de Montserrat; els seus abats foren els senyors de Collbató fins al 1377.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Llobregat

Collbato
Collbató
Escut de Corbera de Llobregat

L'escut oficial de Corbera de Llobregat té el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, un corb de sable. Per timbre una corona de baró.

Història 
Va ser aprovat el 13 d'octubre de 1988 i publicat al DOGC l'11 de novembre del mateix any amb el número 1067.

El corb de sable sobre camper d'or són les armes parlants dels barons de Corbera.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Llobregat

Corbera de Llobregat
Corbera de Llobregat
Escut de Cornellà de Llobregat

L'escut oficial de Cornellà de Llobregat té el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, quatre pals de gules; ressaltant sobre el tot un corn de caça d'atzur cordonat de sable. Per timbre una corona mural de ciutat.

Història 
Va ser aprovat el 12 de juliol de 1988 i publicat al DOGC el 29 de juliol del mateix any amb el número 1024.

El corn és el senyal parlant tradicional de la ciutat. Els quatre pals de l'escut de Catalunya recorden que Cornellà estigué sota jurisdicció reial des del , i de fet fou incorporat al territori de la ciutat de Barcelona, centre de la Cort.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Llobregat

Cultura de Cornellà de Llobregat
Cornella de Llobregat
Escut d'Esparreguera

L'escut oficial d'Esparreguera té el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, una esparreguera arrencada de sinople amb cinc espàrrecs ressaltant sobre el tot una creu abscissa de Santa Eulàlia d'argent. Per timbre una corona mural de vila.

Història 
Va ser aprovat el 30 de maig de 1996 i publicat al DOGC el 19 de juny del mateix any amb el número 2220. La mata d'esparreguera és un element parlant que fa referència al nom de la vila i la creu de Santa Eulàlia al·ludeix a la seva patrona.

Referències 

Esparreguera
Esparreguera
Escut d'Esplugues de Llobregat

L'escut oficial d'Esplugues de Llobregat té el següent blasonament:

Escut caironat: d'atzur, una mà d'argent una mà destra palmellada d'argent; el peu d'or, quatre pals de gules. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 16 de juny de 1983 i publicat al DOGC el 22 de juliol del mateix any amb el número 347.

La mà és el senyal tradicional identificatiu de la població, que podria estar relacionat amb les armes parlants del baró de Maldà, Rafael Amat i de Cortada (1746-1818), propietari de Can Cortada, la residència més important de la localitat. Esplugues estava situada al territori de Barcelona, i pertanyia a la Corona: és per això que l'escut ostenta els quatre pals reials de Catalunya.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Llobregat

Esplugues de Llobregat
Cultura d'Esplugues de Llobregat
Escut de Martorell

L'escut oficial de Martorell té el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, un mar en forma de peu ondat d'argent, carregat de dues faixes ondades d'atzur, sostenint una torre d'or oberta acostada d'una mà d'or, de la destra, i d'un martell d'or, sinistra. Per timbre, una corona de marquès.

Història 
Va ser aprovat el 29 de juny de 1992 i publicat al DOGC el 13 de juliol del mateix any amb el número 1618.

Tots els elements de l'escut són senyals tradicionals i parlants relatius al nom de la població: tant el mar, com la mà, la torre i el martell. Martorell va ser centre d'un marquesat des de 1637, d'aquí la corona de marquès.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Llobregat

Martorell
Martorell
Bandera de Martorell

La bandera oficial de Martorell (Baix Llobregat) té la següent descripció:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres d'ample, dividida en tres franges verticals iguals, de colors verd, blanc i blau, al cantó la torre groga d'altura d'1/3 i separada de la part superior per 1/9.
Va ser aprovada en el ple de l'ajuntament del 23 de març de 1995, i publicada en el DOGC el 10 de maig del mateix any amb el número 2048.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Llobregat

Referències 

Martorell
Martorell
Escut d'Olesa de Montserrat

L'escut oficial d'Olesa de Montserrat té el següent blasonament:

Escut caironat truncat: primer d'or, una olivera arrencada de sinople fruitada de sable; segon de gules, un mont de 7 penyes d'or movent de la punta somat d'una serra també d'or. Per timbre una corona mural de vila.

Història 
En el , l'ajuntament ja utilitzava segells arrodonits on apareixia una olivera i la paraula olesa. Les oliveres estan associades a l'entitat d'Olesa a causa de la varietat d'aquesta planta (olesana) que s'hi conrea pels voltants.

Hi ha versions posteriors dels segles  i  en què apareixen escuts ovalats quarterats amb els quatre pals al segon i tercer, una olivera arrencada al primer i un mont amb penyes al quart.

Els quatre pals es van haver de treure perquè mai havia estat un municipi de jurisdicció reial. Es va caironar per fer notar que era un municipi i es va canviar la corona no fixa de llavors per una de vila.

Com que el primer símbol de distinció era l'olivera s'havia de posar en primer lloc, i en segon un mont i una serra d'or (segons la llegenda el tipus de serra amb què els àngels tallaren Montserrat) per representar que la seva jurisdicció era la del monestir de Montserrat.

La versió oficial va aprovar-se el 9 de maig de 1986 i publicar-se al DOGC el 30 de juliol del mateix any amb el número 720.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Llobregat

Olesa de Montserrat
Cultura d'Olesa de Montserrat
Escut de la Palma de Cervelló

L'escut oficial de la Palma de Cervelló té el blasonament següent: 

Escut caironat: d'or, una palma de sinople en pal. Per timbre, una corona mural de poble.

Història 
Aprovat el 19 de gener del 2001 i publicat al DOGC el 6 de febrer del mateix any amb el número 3321.

Armes parlants relatives al nom del poble; l'esmalt d'or recorda l'escut de Cervelló, municipi del qual va formar part fins al 1998.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Llobregat
 Bandera de la Palma de Cervelló

Palma de Cervello
La Palma de Cervelló
Escut del Papiol

L'escut oficial del Papiol té el següent blasonament: 
Escut caironat d'or, una creu de Santa Eulàlia en forma de sautor ple de sinople. Per timbre una corona de baró.

Història 
Va ser aprovat el 22 de desembre de 1992 i publicat al DOGC el 13 de gener de l'any següent amb el número 1693. 
El sautor o creu de Santa Eulàlia és l'atribut de la patrona de la localitat. Els colors or i sinople provenen de les armes de la baronia del Papiol, concedida el 1395 a Berenguer de Cortilles.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Llobregat

Papiol
El Papiol
Bandera del Papiol

La bandera oficial del Papiol (Baix Llobregat) té la següent descripció:
Groga, amb una creu de Santa Eulàlia plena amb braços d'amplada d'1/6 de l'alt del drap, de color verd.

És una variació de les armes del llinatge Papiol per a adaptar-les a un primitiu senyal del poble.

Va ser aprovada en el Ple de l'Ajuntament del Papiol el 12 de maig de 1994 i publicada en el DOGC el 19 de setembre del mateix any amb el número 1949.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Llobregat

Referències 

Papiol
El Papiol
Escut de Sant Boi de Llobregat

L'escut oficial de Sant Boi de Llobregat té el següent blasonament:

Escut antic: d'atzur, una campana d'argent batallada de gules. Per timbre una corona de baró.

Història 
Va ser aprovat el 10 de desembre de 1985 i publicat al DOGC el 22 de gener de l'any següent amb el número 639.

La campana és el senyal tradicional de la localitat, i no va lligada a cap esdeveniment històric particular; es diu que simbolitza la campana que cridava els veïns a aplegar-se a la plaça. Sant Just Desvern, un municipi proper, també té una campana al seu escut. La corona recorda la baronia de Sant Boi, creada el 1523 per Antoni de Cardona.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Llobregat

Sant Boi de Llobregat
Sant Boi de Llobregat
Escut de Sant Climent de Llobregat

L'escut oficial de Sant Climent de Llobregat té el següent blasonament:

Escut caironat: de gules, una àncora d'or. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Fou aprovat el 16 de juny de 1983 i publicat al DOGC el 22 de juliol del mateix any amb el número 347.

L'àncora és l'atribut del papa sant Climent, patró del poble, que fou martiritzat pels soldats romans lligant-li el coll a una àncora i llançant-lo al mar.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Llobregat

Sant Climent de Llobregat
Sant Climent de Llobregat
Escut de Sant Feliu de Llobregat

L'escut oficial de Sant Feliu de Llobregat té el següent blasonament:

Escut caironat: de gules, una graella de sable i una palma d'or passades en sautor la graella en banda per damunt de la palma en barra. Per timbre una corona mural de ciutat.

Història 
Va ser aprovat el 9 de novembre de 1999 i publicat al DOGC l'1 de desembre del mateix any amb el número 3027.

L'escut tradicional mostra una palma i una graella, els atributs del màrtir sant Llorenç, patró de la ciutat des de 1524, quan es va crear la parròquia de Sant Llorenç que va reemplaçar l'antiga capella de Sant Feliu, que es remuntava al .

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Llobregat

Sant Feliu de Llobregat
Sant Feliu de Llobregat
Escut de Sant Joan Despí

L'escut oficial de Sant Joan Despí té el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, un pi arrencat de sinople amb un anyell pasqual d'argent (portant la banderola de gules carregada d'una creu plena d'argent, amb l'asta creuada d'argent) reguardant travessat al tronc. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 10 d'abril de 1984 i publicat al DOGC el 8 de juny del mateix any amb el número 441.

L'anyell pasqual és l'atribut de sant Joan Baptista, patró de la població, que es va desenvolupar al voltant de l'antiga capella de Sant Joan (esmentada ja l'any 1002), la qual fou construïda vora un gran pi, que és el que donà nom a la localitat (Sant Joan del Pi). El pi, doncs, és el senyal parlant tradicional, ja esmentat per primera vegada en una descripció de l'escut de 1789, el qual no representava encara l'anyell pasqual. A la porta de l'església, a més, hi havia una imatge de l'escut amb sant Joan i un pi a banda i banda.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Llobregat

Sant Joan Despi
Sant Joan Despí