alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Keleix Ahmad Beg Xarvaixidze

Keleix Ahmad Beg Xarvaixidze (Kelem Beg) fou príncep d'Abkhàzia del 1789 al 1806. Va néixer el 1747 i era fill de Mamuka II Xarvaixidze. El 1757, el seu avi Mamuka I Xarvaixidze va ser deposat i sembla que Keleix es va criar a Constantinoble. El 1789 va ser col·locat com a príncep d'Abkhàzia. El 1802 va entrar a Mingrèlia i va capturar a l'hereu de la corona Levan Dadiani. Es va casar quatre vegades amb princeses abkhazes i va tenir deu fills dos dels quals van ser prínceps d'Abkhàzia (Aslan Beg Xarvaixidze i Guiorgui Xarvaixidze) i un altre, Mahmud Beg Xarvaixidze fou príncep de Samurzakan

Referències 
 
 Genealogia

Mtavaris d'Abkhàzia
Morts a Geòrgia
Polítics georgians
Polítics constantinopolitans
Aslan Beg Xarvaixidze

Aslan Beg Xarvaixidze fou príncep d'Abkhàzia del 1806 al 1810 i del 1821 al 1824. Succeí al seu pare Keleix Ahmad Beg Xarvaixidze quan aquest va morir el 2 de maig de 1806 i fou confirmat pel soldà dels otomans. Els russos el van acusar de matar el seu pare i va haver de fugir a Constantinoble quan soldats russos van entrar a Sukhumi el 10 de juny de 1810. El 1821 a la mort de Jordi Xarvaixidze va tornar el país i se'n va apoderar de quasi tot menys les fortaleses russes com Sukhumi i d'altres, però la seva revolta fou eliminada pel general Pyotr Gorchakov, imposant el príncep Demetri Xarvaixidze en 1821 i finalment fou expulsat per les forces russes el mes d'agost de 1824. Va morir més tard a Turquia.

Referències

Bibliografia 
 *
 Genealogia

Mtavaris d'Abkhàzia
Abkhazos
Morts a Istanbul
Polítics georgians
Jordi Xarvaixidze

Jordi Xarvaixidze (Safar Ali Beg) fou príncep d'Abkhàzia del 1810 al 1821.

El 1808 es revoltà contra el seu germà Aslan Beg Xarvaixidze, instigat per la regent de Mingrèlia, i signà un tractat de protectorat amb Rússia el 12 d'agost del 1808. El 1810 abans que els russos entressin a Sukhumi, el tsar el reconegué com a príncep hereditari el 17 de febrer del 1810 i fou proclamat quan van entrar, el 10 de juny del 1810. Es convertí al cristianisme i a la branca ortodoxa prenent el nom de Guiorgui (abans es deia Safar Ali). Fou també nomenat coronel de l'exèrcit rus.

Es va casar amb Thamar, filla de Katsia II Dadiani, mthavari de Mingrèlia.

Fou assassinat pel seu germà Hassan Beg Xarvaixidze a Sukhumi, el 13 de novembre de 1821. Va deixar quatre filles i tres fills, entre ells Demetri Xarvaixidze (Umar Beg) que fou el seu successor com a príncep d'Abkhàzia, i un altre, Miquel Xarvaixidze (Hamid Bey) que també fou príncep d'Abkhàzia.

Referències 
 
 Genealogia
Mtavaris d'Abkhàzia
Polítics georgians
Demetri Xarvaixidze

Demetri Xarvaixidze, Dmitri Giórguievitx Xarvaixidze o Umar Beg, fou príncep d'Abkhàzia del 1821 al 1822. El 1810 es va convertir al cristianisme ortodox i fou nomenat coronel de l'exèrcit rus. En morir el seu pare Jordi Xarvaixidze, li va succeir (13 de novembre de 1821) sota regència de la seva mare Thamar, filla de Katsia II Dadiani de Mingrèlia. Immediatament es va revoltar Aslan Beg Xarvaixidze, que el 1822 ja dominava tot el país, però la revolta fou eliminada pel general Pyotr Gorchakov, imposan Demetri en 1821. El 16 d'octubre de 1822 va ser enverinat a Lykhny. El successor va ser el seu germà petit Miquel Xarvaixidze (Mikhaïl Guiórguievitx Xarvaixidze o Hamid Bey).

Referències

Bibliografia 
 
 Genealogia

Mtavaris d'Abkhàzia
Morts a Geòrgia
Polítics georgians
Naixements del 1795
Morts el 1822
Miquel Xarvaixidze

Miquel Xarvaixidze o Mikhaïl Guiórguievitx Xarvaixidze (Hamid Bey) fou príncep d'Abkhàzia del 1822 al 1864. Va ser batejat com cristià ortodox el 1810, abans era un infant musulmà.

Va succeir a son germà gran Demetri Xarvaixidze el 16 d'octubre de 1822 però des del 14 de febrer de 1823 no podia sortir de la fortalesa de Sukhumi, ja que el seu oncle Aslan Beg Xarvaixidze dominava el país. El 1824 els russos van expulsar a Aslan Beg.

El 24 de juny de 1864, el tsar el va declarar deposat i el principat annexat a Rússia. El seu fill Jordi II Xarvaixidze va ser príncep rebel el 1866.

Referències

Enllaços externs 
 Genealogia
 

Mtavaris d'Abkhàzia
Abkhazos
Morts a Rússia
Polítics georgians
Jordi II Xarvaixidze

Jordi II Xarvaixidze (Guiorgui Mikhàilovitx Xarvaixidze) fou príncep d'Abkhàzia el 1866. Va néixer el 1846 i fou membre del cos de patges de Sant Petersburg. El 1866 el poble es va revoltar contra Rússia i Jordi II fou proclamat príncep a Sukhumi el 29 de juliol de 1866. Els russos van derrotar els rebels i Jordi fou arrestat i deportat a Orenburg. No va deixar successió.

Referències 
 
 Genealogia

Mtavaris d'Abkhàzia
Polítics georgians
Zegnak Xarvaixidze

Zegnak Xarvaixidze o Salomó Xarvaixidze fou un príncep d'Abkhàzia que, a la seva mort cap al 1700, va repartir els seus dominis entre els tres fills: Rostom Xarvaixidze (entre el Bziphe i el Kodori), Djigetshi Xarvaixidze (entre el Kodori i el Galidzga amb capital a Likhni) i Kvapu Xarvaixidze (entre el Galidzga i el Inguri amb capital a Bedia, territori que després es dirà Samurzakan pel seu príncep Murza khan o Mirza khan Xarvaixidze).

Referències 
 Genealogia
 

Mtavaris d'Abkhàzia
Polítics georgians
Samurzakano

Samurzakano fou un principat d'Abkhàzia governat per una branca secundària dels Shirvashidze. Fou creat el 1700 i va subsistir fins al 1840, els últims 35 anys sota protectorat rus, establert nominalment el 1803 en establir el de Mingrèlia (del qual Rússia el considerava dependent) i confirmat el 1805. El 1808/1810 la branca sènior dels Shirvashidze a Likhni també va quedar sota protecció russa.

Salomó o Zegnak Shirvashidze, príncep d'Abkhàzia cap al 1665, va repartir el país a la seva mort cap al 1700 entre els seus tres fills: Rostom Shirvashidze (entre el Bziphe i el Kodori), Djigetshi Shirvashidze (entre el Kodori i el Galidzga amb capital a Likhni com a rama principal) i Kvapu Shirvashidze (entre el Galidzga i l'Inguri amb capital a Bedia)

El territori de Kvapu, la senyoria de Bedia, després es dirà Samurzakano pel seu fill, el príncep Murza khan o Mirza khan Shirvashidze ("principat de Murza Khan"). El seu fill Khutunica es va revoltar contra Turquia el 1757 i va demanar l'aliança a Rússia, essent de fet independent, però va ser derrotat i mort en una batalla el 1758. El va succeir el seu fill Levan Shirvashidze, que el 1798 va ser enderrocat pel seu nebot Manushihr, fill de Salomó (germà de Levan) que va acceptar el protectorat rus. El 1813 l'expríncep Levan va assassinar Manushihr i va proclamar príncep al seu propi fill Mamhmud Beg (Khutuna Shirvashidze). Després la successió va tornar a Alexandre, fill de Manushihr, el qual va ser assassinat pel príncep Tareil Dadiani el 1829. El va succeir el seu germà Dimitri Manucharovitch Shirvashidze, que el 1840 va ser deposat per Rússia i el país annexionat, i Dimitri va morir a Rússia el 1882.

Senyors de Bedia (des 1750 aproximadament "prínceps de Bedia o Samurzakano") 
 Kvapu Shirvashidze c. 1700-?
 Mirza Khan Shirvashidze (Murza Khan) ?-1750
 Khutunica Shirvashidze c. 1750-1758
 Levan Shirvashidze 1758-1798
 Manushihr Shirvashidze 1798-1813
 Khutuna Shirvashidze (Mahmud Beg) 1813-?
 Alexander Manucharovitch Shirvashidze ?-1829
 Dimitri Manucharovitch Shirvashidze 1829-1840
 A Rússia 1840

Bibliografia 
 Kakha N. Kvashilava. From the Historical Past of Samurzakano (The Turn of XVII-XVIII Centuries – 1840) . Tbilisi, 2011 (en georgià; sumaris en anglès i rus)

Enllaços externs 

 Genealogia 

Història de Geòrgia
Història d'Abkhàzia
Xarvaixidze

Els Xarvaixidze fou una família de prínceps que van regnar sobre Abkhàzia. Els primers senyors apareixen cap al 1040 i de ben segur van estar sempre arrelats al país incloses les èpoques en què no el governaren directament o tot sencer.

El 1700 van començar a dividir-se en branques cadascuna de les quals governava un petit territori, el que va facilitar la dominació turca (segle XVIII) i després la conquesta russa (1800-1840).

Les principals branques dels Xarvaixidze foren:

 Branca sènior de Likhni (vegeu Abkhàzia)
 Branca de Bedia, després prínceps de Samurzakan.
 Branca de Saberio-Kapiti fundada pel príncep Avtandil Xarvaixidze, germà de Mirza Khan; el seu fill fou el príncep Bulikuku Xarvaixidze, de Saberio-Kapiti, i va deixar un fill, Zurab Xarvaixidze, que era senyor de Saberio (una germana es va casar amb Manushihr Xarvaixidze de Samurzakan).
 Branca de Nabanevi, fundada per Bejan Xarvaixidze, germà de Manushihr de Samurzakan i efímera.
 Branca de Otkara, fundada pel príncep Rostam (Khutunica Xarvaixidze) senyor de Sukhumi i que va continuar el seu fill Tulakh Xarvaixidze originant la branca Xarvaixidze-Tulaqipa Otkara.
 Branca de Gulisti, fundada per Inal Bey Xarvaixidze, senyor de Gulisti, segon fill de Djighesti Xarvaixidze d'Abkhàzia. Els seus successors foren els prínceps Xarvaixidze-Inalipa de Gulisti.
 Branca de Xuasopeli, fundada per Bekir Beg Xarvaixidze, senyor de Xuasopeli, fill de Xirvan Beg Xarvaixidze (germà de Mamuka II Xarvaixidze d'Abkhàzia), El fill i hereu Soslan Beg va morir abans de 1811 i el va succeir el seu fill Alexandre Soslanóvitx Xarvaixidze (Ali Bey) casat amb Kessaria Nikolaievna, filla de Nikolaoz Dadiani (Nikolai Guiórguievitx Dadianov), senyor de Kurdzu. El fill d'aquest fou senyor del Galidzga.
 Branca de Tsebelda i Kelassur, fundada pel príncep Hassan Beg Xarvaixidze, fill de Keleix Ahmad Beg Xarvaixidze d'Abkhàzia. Efímera doncs el seu fill Demetri el 1838 ja no tenia aquests títols.

Enllaços externs 

 plana sobre els Shivashidze

Història de Geòrgia
Dècada del 1860

Formalment, la dècada del 1860 comprèn el període que va des de l'1 de gener de 1860 fins al 31 de desembre de 1869.

Esdeveniments 
 Guerra Civil dels Estats Units
 Sufragi femení per primer cop (Austràlia)
 Invenció de la dinamita
 Fundació de l'Associació Internacional de Treballadors, fita clau en el moviment obrer
 Primera República Espanyola
 Formulació de les equacions de Maxwell
 Primera taula periòdica moderna
 Avanç per a la definitiva unificació italiana
 Comença la Guerra hispanosudamericana

Personatges destacats 
 Édouard Manet
 Víctor Manuel II d'Itàlia
 Alfred Nobel
 Gregor Mendel
 Henrik Ibsen
 Abraham Lincoln
 Lev Nikolàievitx Tolstoi
 Napoleó III

 *
Dècada del 1900



Esdeveniments 
 1905: Revolució a Rússia.
 Einstein formula la teoria de la relativitat.
 Picasso acaba Les senyoretes del carrer d'Avinyó.
 Joseph Conrad publica El cor de les tenebres

Personatges destacats 
 Reina Victòria I del Regne Unit
 Papa Lleó XIII
 Antoni Maura
 Theodore Roosevelt
 Manuel de Falla
 Sigmund Freud
 Rudyard Kipling
 Giacomo Puccini
 Ígor Stravinski
 Maurice Ravel
 Gustav Mahler
 Enric Granados
 Claude Debussy
 Joséphine Baker
Dècada del 1910



Esdeveniments 
 1912: Enfonsament del Titanic
 1914-1918: Primera Guerra Mundial
 1916: Aixecament a Irlanda contra el Govern britànic
 1917: Revolució Russa i independència de Finlàndia

Personatges destacats 
 Emperador Guillem II d'Alemanya
 Raymond Poincaré
 Georges Clemenceau
 Papa Pius X
 Papa Benet XV
 Tsar Nicolau II
 Vladímir Lenin
 Francesc Josep I d'Àustria
 Francesc Ferran d'Àustria
 Alfons XIII
 Jordi V del Regne Unit
 H.H. Asquith
 David Lloyd George
 Woodrow Wilson
Dècada del 1930



Esdeveniments 
 Anys 30 - Es manté la Gran depressió de l'economia a tot el planeta.
 L'ajuntament de Barcelona, per mitjà del Patronat Escolar, inaugura (entre 1931 i 1934) 25 Grups Escolars.
 1931 - Proclamació de la Segona República Espanyola
 1936-1939 - Guerra Civil espanyola
 1939 - Comença la dictadura de Franco
 1939 - Esclata la Segona Guerra Mundial

Personatges destacats 
 Adolf Hitler
 Benito Mussolini
 Niceto Alcalá-Zamora
 Manuel Azaña
 Francisco Franco
 Kemal Atatürk
 Ióssif Stalin
 Hirohito
 Neville Chamberlain
 Albert Lebrun
 Eamon de Valera
 António de Oliveira Salazar
 Franklin D. Roosevelt
 Pius XI

Referències
Dècada del 1940



Esdeveniments 
 Segona Guerra Mundial (des de 1939)
 1941 - Els Estats Units entren a la Segona Guerra Mundial
 1945 - Els Estats Units deixen caure la bomba atòmica contra les ciutats japoneses d'Hiroshima i Nagasaki.
 1945 - Final de la Segona Guerra Mundial.
 1945 - Fundació de les Nacions Unides.
 Inici de la guerra freda.
 Independència de l'Índia i Pakistan (1947), Israel (1948) i Indonèsia (1949).
 1949 - Fundació de l'OTAN.

Personatges destacats 
 Winston Churchill
 Clement Attlee
 Franklin D. Roosevelt
 Harry S. Truman
 Ióssif Stalin
 Juan Domingo Perón
 Charles de Gaulle
 Philippe Pétain
 Adolf Hitler
 Benito Mussolini
 Francisco Franco
 Mao Zedong
 Hirohito
Dècada del 2010

La dècada del 2010 comprèn el període d'anys entre el 2010 i el 2019, tots dos inclosos.

Esdeveniments rellevants

Ciència i Tecnologia 
 2 de març de 2004: Llançament del satèl·lit Roseta.
 12 de novembre de 2014: Arribada del satèl·lit Roseta al cometa Txuri.

Guerres, Economia i Política

Política 
 10 de juliol de 2010: gran manifestació a Barcelona amb el lema "Som una nació. Nosaltres decidim" com a resposta a la sentència judicial que retallava i reescrivia articles de l'Estatut de Catalunya.

 1 d'octubre de 2017: referèndum unilateral per la independència de Catalunya, no autoritzat per l'Estat Espanyol i reprimit amb duresa per la policia espanyola.

Desastres 
 12 de gener de 2010: un terratrèmol a Haití de 7,0 en l'escala de Richter provoca 250.000 morts i una catàstrofe humanitària.
 27 de febrer de 2010: un terratrèmol a Xile de magnitud 8,8 a l'escala de Richter deixa 500 víctimes i grans danys materials.
 10 d'abril de 2010: un Accident del Tu-154 de la Força Aèria de Polònia president de Polònia Lech Kaczyński.
 15 de febrer de 2011: comença la Guerra Civil Líbia, en la qual el poble es va revoltar contra el dictador Gaddafi, en la qual moren entre 1.500 i 8.000 persones, amb resultat cap al bàndol rebel el 23 d'octubre de 2011.
 11 de març de 2011: un terratrèmol, seguit d'un tsunami al nord-est del Japó devasta la zona i provoca 19.000 persones mortes. A més, els efectes del tsunami causen una accident nuclear a la central de Fukushima i una greu crisi nuclear.
 22 de juliol de 2011: un matança terrorista causada per la ultradreta Anders Behring Breivik a Oslo, on van morir 8 persones i a l'illa d'Utøya, on en va assassinar 69.
 22 d'octubre: comencen els efectes de l'Huracà Sandy, que deixa 253 morts, de les quals 113 als Estats Units i 54 a Haití.

Cultura 
 La pel·lícula que va aconseguir més Oscars de la dècada fou Gravity (7 premis). La que va aconseguir més nominacions fou La La Land (14 nominacions).
 Estrena de la pel·lícula catalana Pa Negre (2010), guanyadora de 13 Premis Gaudí, 9 Premis Goya i primera pel·lícula en català candidata als Oscars (2011).

Esports 
 La Copa del Món de Futbol 2010 es va celebrar a Sud-àfrica
 Els Jocs Olímpics d'Hivern 2010 es van celebrar a Vancouver (Canadà)
 Els Jocs Olímpics d'Estiu 2012 es van celebrar a Londres (Anglaterra)
 Els Jocs Olímpics d'Hivern 2014 es van celebrar a Sotxi (Rússia)
 La Copa del Món de Futbol 2014 es va celebrar a Brasil
 Els Jocs Olímpics d'Estiu 2016 es van celebrar a Rio de Janeiro (Brasil)
 La Copa del Món de Futbol 2018 es va celebrar a Rússia
 Els Jocs Olímpics d'Hivern 2018 es van celebrar a Pyeongchang (Corea del Sud)
 Els World Roller Games 2019 es van celebrar a Barcelona (Espanya)

Música

Persones rellevants

Líders Mundials i Polítics

Activistes 
 Malala Yousafzai (1997), activista pakistanesa que en 2014 esdevingué la persona més jove en ser guardonada amb un Premi Nobel.

Esportistes

Referències
Dècada del 2020

La dècada del 2020, s'inicià l'1 de gener de 2020 i finalitzarà al 31 de desembre de 2029.

Esports 
 2022: 
 Se celebren els XXIV Jocs Olímpics d'Hivern a Pequín, Xina, sent la primera vegada que una ciutat acolleix els Jocs Olímpics d'estiu i hivern, a causa que Pequín ja havia estat seu dels jocs d'estiu a 2008
 Se celebrarà la Copa Mundial de Futbol de 2022, serà la primera vegada que es duguin a terme a l'Orient Mitjà a Qatar
 2024: Se celebraran els XXXIII Jocs Olímpics d'Estiu, a París, França
 2026: 
se celebraran els Jocs Olímpics d'Hivern XXV
 Se celebrarà la Copa Mundial de Futbol de 2026 per primera vegada en 3 països Mèxic, Estats Units d'Amèrica i Canadà, i per primera vegada amb 48 països
 2028: Se celebraran els XXXIV Jocs Olímpics d'Estiu a Los Angeles, Estats Units

Prediccions 
 Es preveu que la sonda Voyager 2  deixi de transmetre a la Terra, en haver sobrepassat la frontera del nostre sistema solar
 Està previst el retorn de l'ésser humà a la Lluna. (Entre 2025 i 2030, segons el programa espacial xinès)
 Previsió de que, al final de la dècada, la població mundial hi haurà sobrepassat els 8000 milions de persones

Eclipsis 
 Eclipsi total de sol del 14 de desembre de 2020
 Eclipsi total del 8 d'abril de 2024
 Eclipsi total del 12 d'agost de 2026

Successos ficticis 
 2020-2023: tenen lloc els successos relatats en la sèrie de televisió The Last Man on Earth (L'últim home a la Terra)
 2020: tenen lloc els successos relatats en l'episodi final de la sisena i última temporada de la sèrie de televisió nord-americana "Glee"
 2022: tenen lloc els successos de la sèrie de televisió  El misteri d'Anubis  sobre el despertar de Robert Frobisher-Smythe després d'un somni de 100 anys
 2022: tenen lloc els successos de la sèrie de novel·les lleugeres "Sword Art Online" entre aquest any i el 2026
 2023: Tant el futur apocalíptic de  X-Men: dies del futur passat  com el futur alterat, prenen lloc aquest any
 2023 (15 a 30 de maig): tenen lloc els successos del videojoc  Half-Life 2.
 2024 (30 d'agost a 3 de setembre): tenen lloc la major part dels successos en l'episodi «Past Tense» de  Star Trek: Deep Space Nine 
 2025: tenen lloc els successos de la sèrie de televisió  Power Rangers S.P.D
 2025: tenen lloc els successos de "Call of Duty Black Ops 2".
 2026 (20 de maig): tenen lloc els successos del final de l'episodi «El dia en què morim», de la tercera temporada de la sèrie televisiva de ciència-ficció Fringe.
 2027: tenen lloc els successos de  Deus Ex: Human Revolution 
 2027: tenen lloc els successos de la pel·lícula "Children of Men" en la qual la humanitat comença a extingir-se a causa que les dones ja no poden tenir fills
 2029: La guerra contra les màquines de la pel·lícula  The Terminator  pren lloc aquest any, al mateix temps, les màquines envien un terminator a l'any 1984 mitjançant un viatge espaciotemporal.
 2030: tenen lloc algunes escenes de l'animi  The Robotech Masters.
 2030: tenen lloc alguns successos de la sèrie  How I Met Your Mother.

Referències
Dècada del 2030

La Dècada del 2030 s'iniciarà el 1 gener de 2030 i finalitzarà el 31 desembre de 2039.

Prediccions notables i altres esdeveniments 
 Al desembre de 2009, l'Oficina del Cens dels Estats Units va projectar una població mundial de 8400; milions per a l'any 2030.
 2030, 18 juliol: bicentenari de Uruguay.
 2030, 18 setembre: bicentenari del Equador.
 2030: segons el demografista francès Emmanuel Todd, aquest any la població del món arribarà al 100% d'alfabetització.
 2030: segons la teoria d'Olduvai comença la fi de la civilització industrial moderna.
 2031: 500 anys de la fundació de la ciutat de Culiacán Rosales en Mèxic.
 2032: trànsit de Mercuri.
 2033: 500 anys de la fundació de Cartagena d'Índies (principal ciutat turística de Colòmbia).
 2034: 500 anys de la fundació de la ciutat de Huamantla a Mèxic.
 2035: 500 anys de la fundació de Lima (Perú).
 2036: centenari de l'inici de la Guerra civil espanyola.
baixíssimes possibilitats que el asteroide (99942) Apofis s'estavelli contra la Terra

 2037: la NASA té com a objectiu portar astronautes a  Mart, probablement usant la nau Orió, en el marc del projecte Constel·lació.
 2038, 19 gen:  fallaran els sistemes computacionals de 32 bits, fent que el temps sigui igual al de l'any 1901.
 2038: 500 anys de la fundació de Bogotà (capital de Colòmbia).
 2039: centenari de l'inici de la Segona Guerra Mundial.
 2039: Segons la Oficina del Cens dels Estats Units, la població nord-americana arribarà als 400 milions d'habitants.

Esdeveniments ficticis 
 2030: tenen lloc algunes escenes de l'animi The Robotech Masters 
 2030: té lloc els successos de la sèrie How I Met Your Mother 
 2030 i 2031: tenen lloc els successos de la tercera i quarta temporada de la telenovel·la argentina Gairebé àngels 
 2030-2033: tenen lloc els esdeveniments de la sèrie nord-americana de televisió Hora d'aventures 
 2032, 4 juliol: en el marc de la saga Terminator , l'androide de la tercera pel·lícula (representat per Arnold Schwartzenegger) assassina al protagonista John Connor
 2031-2044: tenen lloc algunes escenes del vaig animar The New Generation 
 2032-2034: tenen lloc part dels successos del manga en línia Fairy Power 
 2033: tenen lloc els successos de la pel·lícula 2033 
 2033: ambientació del videojoc Metro 2033 
 2035: tenen lloc els successos de la pel·lícula  Jo, robot 
 2035-2037: ambientació del videojoc per ordinador, Helium 3, de Discovery Channel
 2036: La història de l'animi  Coppelion  es desenvolupa en aquest any
 2037: a la pel·lícula La màquina del temps, el protagonista, després de viatjar a l'any 2030 i no trobar una resposta, viatja a l'any 2037. Les operacions a la Lluna causen que aquesta se surti de la seva òrbita i comencin a caure trossos a la Terra

Futbol 
 Candidatura d'Uruguai-Argentina per a la Copa Mundial de Futbol 2030, en commemoració als 100 anys del primer mundial de futbol
 2031: centenari de la fundació del Club Atlètic Gimnàstica i Esgrima (Jujuy), de la ciutat de Sant Salvador de Jujuy (Argentina)
 2032: centenari del club de futbol Reial Saragossa
 2039: centenari del Club Social i Esportiu Macará, de la ciutat d'Ambato (Equador)

Referències
Amazones

Amazones (mitologia), poble llegendari de dones guerreres 
 Amazones (satèl·lit) satèl·lit artificial d'Hispasat
 Amazonlar (Amazones en turc) sobrenom de l'equip femení de rugbi Bostanlı SK
 Toponímia:
 Riu Amazones, cabalós riu d'Amèrica 
 Conca de l'Amazones, conjunt de recursos hídrics que convergeixen al riu Amazones així com els territoris que hi drenen
 Departament de l'Amazones, divisió administrativa de Colòmbia 
 Estat de l'Amazones (Brasil), divisió administrativa del Brasil 
 Estat de l'Amazones (Veneçuela), divisió administrativa de Veneçuela 
 Regió de l'Amazones, divisió administrativa del Perú
 Selva de l'Amazones, regió d'Amèrica del Sud
Majoria absoluta

La majoria absoluta és, en una votació, la majoria que excedeix la meitat del total dels vots emesos, o la meitat dels membres d'una assemblea. En referència a un procés electoral la majoria absoluta és aquell tant per cent de vots superior al 50% que fa que un partit polític tingui el dret a prendre decisions sense haver de consultar amb altres formacions polítiques.

Vegeu també 
 Majoria simple
 Majoria qualificada

Referències 

Sistemes electorals
Martell (eina)

Un martell (del llatí martellus) és una eina utilitzada per donar cops a un objectiu a fi de desplaçar-lo o deformar-lo. És comunament utilitzat per clavar o trencar objectes. Els martells són sovint dissenyats per a un propòsit especial, per això n'hi ha una gran varietat de dissenys. La forma bàsica del martell consisteix en un mànec (normalment de fusta) amb un cap pesant (que sol ser de metall) en el seu extrem. Els martells són utilitzats a moltes professions. A l'edat mitjana també era una arma contundent i aleshores es va popularitzar i per això apareix en molts jocs de rol que emulen aquella època (usualment en mans de personatges com els bàrbars). El déu Thor tenia un martell amb què causava el tro.

El martell es compon típicament de tres parts: el mànec, la maça i el tascó. El mànec és un pal (sovint de fusta) per a subjectar l'eina amb la mà. La maça es compon de la boca (la part plana per percutir), l'ull (l'obertura per on s'insereix el mànec) i el cap (el tros sòlid entre l'ull i la boca). L'altre extrem de la maça pot ser, segons el tipus de martell, una bola, unes orelles o tenalla, una punta, un tallant, etc.
El tascó és una falca que s'insereix, des de la part superior de l'ull, dins l'extrem superior del mànec per tal de subjectar bé el mànec. Els martells més moderns poden no tenir tascó i subjectar la maça al mànec d'altres maneres.'''

Les formes conegudes del martell són les següents:
 Martell de fuster
 Martell de bola
 Martell de pena
 Martell pla
 Martell de punta
 Martell de tall
 Martell amb tenalla o d'orelles
 Maceta de niló
 Maceta de paleta
 Martell de mecànic
 Martell de dents o buixarda
 Martell destral, per posar i treure claus i enderrocar els guixaires.

El martell a la cultura 
El martell apareix associat a diverses divinitats, com Hefest, déu grec de l'inframon, o Thor, de la mitologia nòrdica. Aquests martells simbolitzaven la força de la natura i el món diví i per aquest motiu a diversos indrets del nord d'Europa s'esculpien a prop de les tombes, per defensar els cadàvers de tot mal.

Juntament amb la falç, formava part de la bandera soviètica (i per extensió d'altres països comunistes) com a al·legoria del treball manual o industrial, és a dir, el símbol del proletariat.

Vegeu també 
 Pota de cabra
 Estovador
 Maça (eina)

Referències 

Eines manuals
Arame

Arame (a les fonts assíries se l'anomena Arramu) va ser el primer rei d'Urartu, que va unificar als 23 petits reis del país de Nairi (a les fonts assíries) i va crear el regne de Biaini (a les fonts assíries anomenat Urartu).

Arame va ser contemporani del rei d'Assíria Assurnasirpal II (884 aC-859 aC). Aquest rei assiri va fer la guerra a la frontera i va sotmetre el Kirruri (Rawanduz) i el Katxiari (Kashiari) cap a l'any 882 aC; el Matiati (Midiyad) i el Tuxan o Tushan (Kurkh o Qurkhi, prop d'Amida) el 879 aC; el Kipani (Hisn Kayfa) el 866 aC; l'Arkània (Arghana) cap al 865 aC. Així doncs la Commagena i part de la regió de Diyar Bakr va passar a Assíria en aquests anys.

Al final del regnat d'Arame, el nou rei d'Assíria era Salmanassar III, fill de l'anterior rei, que va continuar combatent als districtes fronterers. L'any 859 aC va fer un atac a Kubutxkia (curs superior del Gran Zab, que els armenis anomenaran després Petit Albag). El 857 aC va sortir d'Inziti o Alzi (Hanzith o Anzitena a la regió de Kharpurt) i va travessar Suhma o Suhmi (és a dir el futur Balahovit o Balabitena) i la regió de Palu i va arribar fins a la capital d'Urartu, Arzachku (possiblement Malazgird). Arame es va retirar a les muntanyes d'Adduri abandonant la capital, i allí va ser derrotat però es va poder salvar, encara que la capital va ser incendiada. A una muntanya anomenada Iritia el rei assiri es va fer aixecar una estàtua de lloança. La regió de Aramili (Apahuniq) que corresponia als dominis reials d'Urartu, va ser devastada. Després va marxar cap a la regió de Zenziun (la futura Akhiovit) i va arribar a l'actual Ardjesh o Ardjish on es va banyar a la mar de Nairi (llac Van). D'allí va passar fins al llac Urmia pel país de Gilzan (possiblement Zaravand), i el rei d'aquell territori se li va sotmetre efímerament.

Arame va morir cap a l'any 844 aC i el va succeir Sarduri I.

Referències

Bibliografia 
 Adonts, N. Histoire d'Armenie. París. [S.n.], 1946.

Reis d'Urartu
Sarduri I

Sarduri I va ser rei d'Urartu de l'any 844 aC al 828 aC.

No se sap de cap parentiu amb el seu antecessor Arame. A les fonts apareix com a fill de Lutipri, persona que segons algunes inscripcions podria haver regnat també a Urartu. Va transferir la capital d'Arzashku (Manazkert) a Tushpa (l'armènia Tosp a la regió de Tospitis, la ciutat de Van).

Salmanassar III d'Assíria va atacar el país l'any 831 aC. L'exèrcit assiri va travessar el riu Arsànies o Muradsu i va avançar cap a les muntanyes, però per les mateixes fonts assíries se'n dedueix una derrota. El 828 aC va atacar els districtes fronterers i va sotmetre a tribut al príncep de Khubuxkia (avui Djelamerk) que es deia Datana. Després l'exèrcit assiri va passar al Mutsatsir (entre el Mont Djelo i l'Ushnu) que no va poder sotmetre, i van seguir més al nord, al país de Manna (al sud de la ciutat d'Urmia) on era rei Ualki que va fugir a les muntanyes sense sotmetre's. Finalment l'exèrcit va entrar al regne de Gilzan (regió de Salmas al nord-oest del llac Urmia) on el rei Upu va acceptar de pagar tribut.

Sarduri va morir l'any 828 aC i el va succeir el seu fill Ishpuini.

Referències

Bibliografia 
 Grousset, R. Adonts, N. Histoire d'Armenie. París. [S.n.], 1946.

Reis d'Urartu
Tuixpa

Tuixpa fou la segona i última capital del Regne d'Urartu (cap al 830 aC fins cap al 585 aC). La va elegir el rei Sarduris I després d'un atac assiri a l'antiga capital Arzachku (Malazgird), ciutat més exposada. Fou ocupada pels medes dirigits pel rei Ciaxares vers el 590 aC. Els armenis l'anomenaren Tosp. Després se la conegué com a Van.

Mapa de Tosp 
L'Enciclopèdia Soviètica d'Armènia publicà una sèrie de mapes entre els quals hi ha el de la regió Vaspurakanesa de Tosp.

Referències 

Urartu
Ixpuini

Ixpuini va ser rei d'Urartu (actualment a Armènia) de l'any 824 aC al 806 aC aproximadament. Va associar al regne en una data no coneguda al seu fill Menua I. Era fill i successor de Sarduri I.

El rei sembla que va ser molt devot del màxim deu dels urartians, Khaldi, a qui va dedicar un temple. L'any 828 aC va conquerir el regne de Mutsatsir, al nord del Rawanduz, i el 827 aC el regne de Manna (país d'Utxnu o Ushnu, Maiyandab i Sakkis) al sud del llac Urmia, on va situar diverses guarnicions. Cap al nord, el límit del país que era el país de Bagrevand i el d'Anaxi (Alashkert) també va ser objecte de les expedicions d'Ishpuini. Se sap que va derrotar a Xamxi-Adad V, rei d'Assíria.

Va morir cap al 806 aC i el va succeir el seu fill Menua I.

Referències 

Reis d'Urartu
Menua I

Menua I va ser rei d'Urartu de l'any 805 aC al 788 aC. Abans del 805 aC va governar associat al seu pare Ixpuini des una data no coneguda.

Menua va conquerir cap al sud d'Urartu el país de l'Alzini (al sud-est de Bidlis o Bitlis) més tard anomenat Altzniq o Arzanene, i el país d'Ulliba, al naixement del riu Batman. També va fer expedicions al país de Txbetèria (després Palu), al país de Xupa o Shupa (Dzophq o Armènia Sofene) i al Khaté o Khatini fins a Melitealkhé (Melitene o Malatya).

Cap al nord, el rei Menua va entrar a la regió de l'Araxes, i cap a l'oest, sortint de Delibala va sotmetre el país de Diaueqi (regió del riu Kars, de l'Araxes fins al llac Txaldir o Vanand pels armenis). A l'est va sotmetre el Luqiuni que pertanyia a una dinastia anomenada "casal de Iriuka" (Iriuaqi). Dintre de les seves fronteres va combatre una revolta a Urmeniuqini (Taron oriental o Muş)

Va fer canals i sistemes de reg per fomentar l'agricultura i va construir almenys tres ciutats. Va morir l'any 788 aC i el va succeir el seu fill Argisti I.

Referències 

Reis d'Urartu
Argisti I

Argisti I va ser rei d'Urartu de l'any 785 aC al 753 aC.

Va succeir el seu pare Menua I. Durant el seu regnat es va continuar el culte a Khaldi la principal deïtat del urartians, i també a Techeba (sembla que seria el Tessub dels hurrites) i Ardini, deïtat del país de Mutsatsir adoptada per Urartu.

Va fer campanyes militars durant 13 anys: cap al nord va conquerir l'actual Sarikamich, Va destronar al rei Ytupurchi de Diaueqi (Vanand o regió de Kars), el país d'Akhuriani (regió d'Ani), Etioni (entre Ani i Erevan) on va derrotar el rei Uduri i va fundar la ciutat d'Argistiqini (després Armavir), el regne d'Eriaqi a la regió de Shirak, el regne Ichqugulu (regió de Aleksandrópol) i el país de Qiequni (al nord del llac Ixtamani; cap al sud va fer front a les expedicions de la regent assíria Sammuramat contra Hubutxkia o Kubutxkia (Djulamerk) cap al 785 o 784 aC, i després a les expedicions de Salmanassar IV el 781, 780, 779, 778, 776 i 774 aC. Per la seva banda Argisti va atacar durant sis anys el regne de Manna, on el rei Aza s'havia aliat amb Assíria. Finalment va ocupar el país, va capturar el rei i Manna va ser establert com a vassall l'any 780 o el 779 aC. També va fer incursions contra Xupa (Sofene) i Khati (Malatya-Karkemish).

Va morir l'any 753 aC i el va succeir el seu fill Sarduri II.

Referències

Bibliografia 
 Grousset, R. Adonts, N. Histoire d'Armenie. París. [S.n.], 1946.

Reis d'Urartu
Sarduri II

Sarduri II va ser rei d'Urartu de l'any 753 aC al 735 aC.

Va succeir al seu pare Argisti I. Va fundar la ciutat de Sarduriqurda a la muntanya de Kixteir (al sud-est del llac Van). Va fer expedicions militars durant el seu regnat i va expandir el territori. Cap al nord-est va sotmetre a Sinalibi rei de Tulikhu (al sud-oest del llac Sevan), a Murinu, rei de Uelikuḫi, a la regió del nord de Doğubayazıt (a l'oest del Sevan), i al rei Arguqi de la regió de Zagalu. També va fer campanya contra Etiuni, Aiararat i Eriaqi. Cap al nord, a la zona del llac de Txaldir, va sotmetre la ciutat de Maqaltu, i cap al nord-oest va arribar a la regió dominada per les tribus Kholka (Còlquida). Al sud, va lluitar contra els assiris, i va tornar a Manna; al sud-oest va sotmetre a vassallatge els països de Tumeichki (potser Tomisa) i Kauri (Gaurek, entre Kharpurt i Malatya). Va tornar a Khaté (Kahti) i va derrotar el rei Hilaruada (Khilarwada) i va entrar a la seva capital. Va cobrar tribut al rei Kushtashoi de Kummukh (Commagena)del que també va ocupar la capital; i va sotmetre als reis de Gurgum (Marash) i el Regne de Samal (Zindjirli).

El nou rei d'Assíria Teglatfalassar III (741-724 aC) va iniciar la lluita pels districtes fronterers que s'havien sotmès a Urartu. Va atacar Arpad al nord d'Alep. Sarduri hi va acudir amb forces pròpies i dels seus aliats de Kummukh, Melitalqi (Malatya) i Gurgum, però va ser derrotat per Teglatfalassar III a Rumqala, a la vora de l'Eufrates. Les regions del Diyar Bakr, Bohtan, Batman, Kharpurt i Kummukh van passar a Assíria. L'any 736 aC el rei assiri va sotmetre el país d'Ulluba (Sasun) i l'any següent va envair Urartu assetjant Tushpa, però va ser rebutjat. Els intents assiris de controlar Kubutxkia, Mutsatsir i Manna no van reeixir i van restar lleials a Urartu.

Sarduri II va morir cap a l'any 753 aC i el va succeir Rusa I.

Notes

Referències

Bibliografia 
 Grousset, R. Adonts, N. Histoire d'Armenie. París. [S.n.], 1946.

Reis d'Urartu
Rusa I

Rusa I va ser rei d'Urartu de l'any 735 aC al 713 aC

No se sap si era fill o parent de Sarduri II (cosa probable) o bé era un usurpador. Va construir la ciutat d'Alashkert. Va sotmetre 19 reietons de la regió del llac Sevan.

Aprofitant un cop d'estat que va enderrocar a Aza, rei de Manna, i la seva substitució per son germà Ullusunu, protegit de Rusa, va obtenir la cessió d'alguns districtes fronterers. Es va aliar també amb Dayauku (Deioces) rei dels medes de Ecbàtana (Hamadan), i a Metatti, rei dels medes de Zikurtu (Sagartia) segurament a la regió de Maragha. També els reis de Karallu i Allabria (a la part superior del Petit Zab) es van convertir en vassalls seus. Mutsatsir va rebre un príncep fidel en la persona d'Urzana.

Sargon II d'Assíria va atacar als aliats d'Urartu, i l'any 715 aC va imposar a Ullusunu com a rei vassall d'Assíria a Manna. Va donar mort al rei de Karallu, i va fer fugir al d'Allabria, i el rei mede Deioces va ser deportat. Es creu que havia instigat una incursió dels cimmeris al nord d'Urartu, que van derrotar a Rusa I. Llavors Assíria va envair Urartu i Sargon II va trobar a Rusa a Uixdich o Uishdikh, prop del llac Urmia i el va derrotar. Rusa i el rei Metatti de Zikurtu van fugir cap al Mutsatsir, que va restar-li fidel. Els assiris van saquejar Urartu, i després van marxar contra Urzana de Mutsatsir i van saquejar la seva capital, incloent el famós temple del déu Ardini.

Rusa es va posar malalt i va morir (alguns pensen que es va suïcidar) l'any 713 aC. El va succeir el seu fill Argisti II.

Referències

Bibliografia 
 Grousset, R. Adonts, N. Histoire d'Armenie. París. [S.n.], 1946.

Reis d'Urartu
Argisti II

Argisti II va ser rei d'Urartu de l'any 713 aC al 680 aC.

Va succeir al seu pare Rusa I. Va fundar la ciutat d'Argixtiqinili, prop d'Ardjesh.

El 712 aC els assiris van sotmetre a Ambari, rei de Tabal, tributari d'Urartu. El 711 aC un altre tributari, Tarkhunazi, rei de Malatya es va haver de sotmetre a Assíria; el 710 aC ho va fer el rei Mutallu de Gurgum; el 707 aC el rei Mutallu de Kummukh (Commagena), homònim del rei de Gurgum però que no era el mateix, després de trencar amb els assiris i tornar a l'aliança d'Urartu va ser deposat per Sargon II.

Va estendre altra vegada la influència urartiana cap al país de Kauri (Kharput) i va rebre vassallatge d'Ukki o Ukkai (a les fonts del Khabur oriental). Els assiris van atacar Tumurri (Tmoriq) i Ukki que van tornar a l'obediència d'Assíria.

L'any 681 aC el rei Sennàquerib d'Assíria va morir assassinat pel seu fill Adad Ninlil, que, expulsat pel seu germà Assarhaddon, es va refugiar a Urartu. Adad Ninlil és esmentat a la Bíblia amb el nom d'Adramelec i diu la llegenda que ell va ser l'ancestre de la família senyorial armènia dels nakharark Artsruní.

Va morir cap a l'any 680 aC i el va succeir el seu fill Rusa II.

Referències

Bibliografia 
 Grousset, R. Adonts, N. Histoire d'Armenie. París. [S.n.], 1946.

Reis d'Urartu
Rusa II

Rusa II fou rei d'Urartu de cap al 680 aC al 675 aC.

Va fer front a noves incursions dels gimirri (cimmeris) i s'hi va aliar per girar-los contra Assíria. Un dels caps dels gimirri, Tiushpa, va atacar la Cilícia, possessió dels assiris, però va ser rebutjat pel rei assiri Assarhaddon a Kubutxna. Després d'això els gimirri van destruir el regne frigi (Mushkhi o Muskhi) del rei Mides IV (Mita) el 675 aC. Aquestos muskhis envaïren després Urartu.

La successió de Rusa II és confusa. Sembla que el va succeir Erimena, potser fill seu, que va tenir un breu regnat, seguit per Rusa III, fill d'Erimena.

Bibliografia 
 R. Grousset, Histoire d'Armenie

Reis d'Urartu
Rusa III

Rusa III fou rei d'Urartu des de l'any 670 aC aproximadament, fins al 646 aC.

Durant el seu regnat es va dur a terme una disputa pel país de Xupria amb Assíria (el 673 aC els assiris van cremar la capital, Uppumé). Les hostilitats semblaren aturades cap al 670 aC.

Assurbanipal d'Assíria va conquerir el regne de Manna i va expulsar al seu rei Akhsheri, en resposta a un atac de Manna, que era aliat dels escites.

El va succeir Sarduri III.

Bibliografia 
 R. Grousset, Histoire d'Armenie

Reis d'Urartu
Sarduri III

Sarduri III va ser rei d'Urartu de l'any 646 aC al 620 aC aproximadament.

Cap al 645 aC va enviar una ambaixada a Assíria notificant el seu accés al poder i per felicitar al rei per les seves victòries sobre Elam.

Tota l'època és molt confusa, i es tenen molt poques dades. Alguns autors fixen la durada del seu regnat entre els anys 639 aC i 635 aC. Després el regne desapareixerà en pocs anys.

Referències 

Reis d'Urartu
Sunifred I d'Urgell-Cerdanya

Sunifred I (Girona, 805 - 848) fou comte d'Urgell i Cerdanya (834 - 848), de Barcelona, Girona, Osona, Besalú, Narbona, Agde, Besiers, Lodeva, Melguelh i Nimes (844-848); i comte de Conflent durant un breu període abans del 848.

Orígens familiars 
Hi ha opinions divergents sobre la identitat del pare de Sunifred. Segons Ramon d'Abadal, era fill del comte Bel·ló de Carcassona, mentre que altres historiadors pensen que era el seu gendre. En aquest cas, seria probablement fill de Borrell I d'Osona i s'hauria casat amb Ermessenda, filla de Bel·ló. Era parent, doncs, dels comtes Sunyer I d'Empúries i Oliva I de Carcassona. Sunifred es casà amb la noble Ermessenda l'any 840, de la qual tingué:
 Guifré el Pilós (ca. 840 - 897), comte de Barcelona
 Miró I (? - 896), comte de Rosselló i Conflent
 Radulf (? - 920), comte de Besalú
 Sunifred (? - ca. 890), abat d'Arles
 Riculf (? - ca. 916), bisbe d'Elna
 Sesenanda
 Ermesinda (? - ca. 898)
 Quíxol

Biografia 
El 834, el rei franc Lluís el Pietós li va donar els comtats d'Urgell i Cerdanya, que pertanyien a Galí I Asnar (aliat de Mussa ibn Mussa ibn Fortun de la família dels Banu Qasi), i que va ocupar el 835 la Cerdanya i cap al 838 l'Urgell.

El 842 una expedició musulmana, ordenada per l'emir de Còrdova Abd al-Rahman II i dirigida per Abd al-Wahid ibn Yazid i Mussa ibn Mussa va envair el comtat de Barcelona. Els àrabs van creuar per les zones de l'interior (Bages, Lluçanès i Osona) amb la intenció de dirigir-se cap a Narbona, però van ser aturats per les forces de Sunifred abans d'arribar a la Cerdanya, probablement a la Vall de Ribes. Aquest èxit degué influir perquè, el 844, a la mort de Bernat de Septimània, (o quan ja estava presoner) el rei franc Carles II el Calb nomenés Sunifred comte i marquès de Barcelona, Girona, Osona, Besalú, Narbona, Agde, Besiers, Lodeva, Melguelh i Nimes (a més de Cerdanya i Urgell). Sunifred mai és esmentat com a duc de Septimània o de Gòtia i només com a comte o marquès (marquès s'anomenaven tots els comtes fronterers) però no hi ha dubte que va exercir una hegemonia a Septimània i Gòtia equivalent de fet a la dels ducs. El desembre del 847 l'emir va demanar la signatura d'un tractat de pau.

El comtat del Conflent va passar a dependre de la Cerdanya, i per tant de Sunifred, segurament a la mort de Berà II (entre el 846 i el 848). Probablement, Sunifred va morir enfrontant-se amb Guillem de Septimània, fill de Bernat de Septimània, que aliat amb Pipí II d'Aquitània es va revoltar contra Carles el Calb el 848 i va ocupar els comtats d'Empúries i Barcelona.

Notes 

|-

|-

Comtes de Barcelona nomenats pels reis francs
Comtes de Barcelona del casal de Barcelona
Comtes de Girona
Comtes d'Osona del casal de Barcelona
Comtes de Besalú del casal de Barcelona
Comtes d'Urgell de la primera dinastia
Comtes de Cerdanya del casal de Barcelona
Comtes de Conflent del casal de Barcelona
Comtes de Narbona
Comtes de Besiers
Comtes de Lodeva
Comtes de Nimes
Morts a Girona
Comtes catalans històrics
Gironins històrics
Polítics gironins
Aleran de Troyes

Aleran de Troyes  (800 - Barcelona?, 852) o Aleram (del nom germànic Aledramnus) fou comte de Troyes, marquès de Gòtia (849 o 850 - 851 o 852) i comte de Barcelona, Empúries i del Rosselló.

Orígens familiars 
Possiblement era comte de Troyes i fill del comte Guillem de Blois (+ 834), i nebot del comte Odó d'Orleans (el sogre de Carles el Calb i germà de Guillem), i tenia una forta hostilitat familiar amb el llinatge de Guillem de Septimània, fill de Bernat de Septimània, per raons poc conegudes.

Nomenament 
El 848 Guillem de Septimània s'emparà de Barcelona i Empúries. L'estiu del 849 Carles el Calb decidí atacar Aquitània. El comte Frèdol li va obrir les portes de Tolosa i fou ratificat en el seu càrrec. Pipí II d'Aquitània va fugir i Carles va presentar-se a Narbona i va nomenar Aleran com a comte de Barcelona i Empúries-Rosselló i com a marquès de Septimània donant a Guifré els comtats de Girona i Besalú i a Salomó els comtats de Cerdanya, Urgell i Conflent. Com que Aleran va ser l'encarregat de posar fi a les pretensions de Guillem, de recuperar els comtats que havien estat sota el poder del seu pare Bernat, tindria un adjunt anomenat Isembard, fill del marquès Guerí de Provença comte d'Autun i Mâcon.

Política 
Aleran no va tenir gaires dificultats per instal·lar-se als seus comtats, menys a Barcelona. Guillem demanà l'ajuda de l'emir Abd al-Rahman. Quan el febrer del 850 Carles el Calb va sortir d'Aquitània, els nobles es revoltaren altra vegada en favor de Pipí II, Sanç II (un noble enemic de Carles) va prendre el poder a Bordeus i Gascunya, i Guillem va iniciar campanya a la zona de Barcelona amb soldats àrabs sota el comandament d'Abd al-Karim ibn Abd al-Wahid ibn Mugit, assetjant Girona sense poder prendre-la, assolant els àrabs molts territoris. Carles va enviar reforços i Guillem va demanar la pau i a traïció va capturar als dos comtes però es va haver de refugiar a la ciutat de Barcelona on fou fet presoner per nobles partidaris del rei i executat. Llavors devia entrar Aleran a la ciutat, el 850

Com a represàlia per la mort del seu aliat, els musulmans van conquerir Barcelona el 851 o el 852 a tot tardar. Segons el cronista Ibn al-Athir, es va produir una gran matança entre la població i la van saquejar però se'n van retirar després. Probablement el comte Aleran va morir en aquestos combats. Després d'això, l'any 852, es va establir la pau per tractat (abans del 19 d'agost del 852).

Notes

Referències 
 

Comtes de Barcelona nomenats pels reis francs
Comtes d'Empúries nomenats pels reis francs
Comtes de Rosselló
Morts a Barcelona
Marquesos catalans històrics
Comtes catalans històrics
Catalans del segle IX
Isembard de Borgonya

Isembard de Borgonya fou comte d'Autun, de Chalon sur Saône, de Mâcon i de Dijon (853-858); així mateix fou nomenat marquès de Gòtia (849 o 850-852) comte de Barcelona, Empúries i Rosselló. Adjunt del comte Aleran.

Es creu que va ser nomenat a l'assemblea de Narbona del 849 i era adjunt perquè Aleran estava destinat a combatre sobre el terreny al rebel Guillem, fill de Bernat de Septimània.

Era fill del marquès Garí de Borgonya, comte d'Autun, qui precisament havia recollit la successió al comtat d'Autun que demanava Guillem.

El 851 o 852, quan va morir Aleran, devia governar un temps sol fins al nomenament d'Odalric.

Comtes de Barcelona nomenats pels reis francs
Comtes d'Empúries nomenats pels reis francs
Comtes de Rosselló
Comtes d'Autun
Comtes de Chalon
Comtes de Mâcon
Comtes d'Arle
Borgonyons
Comtes catalans històrics
Polítics francesos
Guifré I de Girona

Guifré I de Girona (?, , ?, ) fou comte de Girona i Besalú (848- anterior a 853). S'identifica amb el vescomte Guifré de Girona esmentat l'any 841.

Va ser nomenat per Carles el Calb a l'assemblea de Narbona de l'octubre del 849 i reconegut a Girona ben aviat tot i l'activitat del marquès Guillem. El 22 de gener del 850 ja consta que actuava com a comte en l'acta d'un judici.

A l'estiu d'aquell mateix any, la ciutat fou atacada pel cabdill musulmà Abd al-Karim ibn Abd al-Wahid ibn Mugit, aliat a Guillem, però va resistir.

Va ser succeït, probablement, pel comte de Barcelona Odalric el 852, encara que és possible que seguís governant uns quants anys més fins al 862, quan se sap que Otger ja era comte de Girona.

Referències 

Comtes de Girona
Comtes de Besalú
Comtes catalans històrics
Gironins històrics
Polítics gironins
Polítics catalans històrics
Salomó d'Urgell-Cerdanya

Salomó (? - c. 869) fou comte d'Urgell i Cerdanya (848 - 869). Segons l'historiador Abadal, Salomó recollí la successió del seu possible parent Sunifred I a la mort d'aquest el 848. Aparentment, per defensar els drets dels seus fills menors d'edat. Així doncs Salomó seria germà o més segurament nebot de Bel·ló de Carcassona. Degué ser ratificat a l'assemblea de Narbona de l'octubre del 849. Se l'esmenta en la narració d'un viatge a Còrdova cap al 863, aparentment per demanar la devolució de les restes de Sant Vicenç que estaven en poder del valí de Saragossa (vegeu Trasllat de les relíquies de Sant Vicenç). Abadal pensa que més probablement fou un viatge diplomàtic per negociar la neutralitat o l'aliança de Còrdova, donada la rebel·lió d'Humfrid de Barcelona el 862 (i que va durar fins al 864). Encara apareix en un judici l'agost del 868 però el 870 ja s'esmenta com a nou comte a Guifré el Pilós, pel que cal suposar que va morir cap al 869.

Notes 

|-

Comtes d'Urgell de la primera dinastia
Comtes de Cerdanya del casal de Barcelona
Comtes catalans històrics
Polítics catalans històrics
Llista de reis de València

El que segueix és la llista de reis de València des de la creació del Regne de València per Jaume I el Conqueridor el 1238 fins a la promulgació dels Decrets de Nova Planta el 1707. El Regne de València, juntament amb el Regne d'Aragó, el Regne de Mallorca i el Principat de Catalunya, van constituir la Corona d'Aragó en una unió aeque principaliter fins a la unificació jurídica amb la Corona de Castella. El Regne de València va continuar amb la seva denominació fins a la divisió provincial de 1833 de Javier de Burgos quan fou dividit en les províncies de València, Castelló i Alacant.

Llista 

Encara que el regne de València va ser desmantellat amb els Decrets de Nova Planta de 1707, els monarques espanyols han seguit utilitzant el títol de rei de València fins a l'actualitat.

Pretenents al tron 
 Pere III (1464-1466) (Avís)
 Renat I (1466-1472) (Anjou)
 Carles III (1705-1707) (Habsburg)

Notes

Referències

Vegeu també 
 Llista de virreis de València
 Llista de reis de la taifa de València, per als reis musulmans anteriors a la conquesta de Jaume I.

Enllaços externs 
 Els nostres reis - Cau de la festa de moros i cristians

 
Valencia
Reis de Valencia