Constel·lació de l'Altar

LAltar (Ara) és una feble constel·lació de l'hemisferi sud, entre Centaurus i Lupus.
L'estel més brillant, β Arae, és d'una magnitud aparent de 2,9. L'estel γ és un estel doble just al sud de β. μ Arae es creu que té almenys tres planetes, un dels quals podria ser de natura rocosa.

Estrelles principals 

Ara ocupa una part del cel travessada per la Via Làctia. Si bé les seves estrelles no són molt brillants a l'ull nu, moltes són d'una magnitud absoluta molt elevada.

β Arae 
L'estrella més brillant d'Ara no és pas α, sinó β, amb una magnitud aparent de 2,84. β Arae és una gegant vermella relativament allunyada (700 anys llum, 4.600 vegades més lluminosa que el Sol i 92 vegades més gran.

α Arae 
És l'única estrella de la constel·lació que té un nom específic, Choo («el bastó» en xinès), α Ara és només un poc menys lluminosa que β Ara. Choo és una estrella calenta blava, 2.200 vegades més lluminosa que el Sol. Però només cinc vegades més gran.

Choo volta molt ràpidament sobre ella mateixa, en 3,8 hores, amb una velocitat de 315 km/s a l'equador. Està envoltada d'un disc d'hidrogen ionitzat.

Choo és una estrella doble. La seva companya és de l'11a magnitud.

Altres estrelles 
ζ Ara és una geganta vermella. γ Ara, una supergeganta, és una estrella doble.

Vegeu: Llista d'estrelles d'Ara

Taula de les estrelles d'Ara 

Fonts: «The Bright Star Catalogue» (5e édition révisée), «Catalogue Hipparcos» (ESA SP-1200)

Objectes celestes 
El cantó nord-oest d'Ara conté molts de cúmuls oberts i nebuloses difuses, sobre el fons de la Via Làctia. El més brillant d'aquests, NGC 6397, que es troba a 8.200 anys llum, podria ser el cúmul globular més pròxim al nostre Sol.

Història 
A la mitologia grega antiga, es va identificar a l'altar on els déus van fer ofrenes per primera vegada i van formar una aliança abans de derrotar els Titans. Una de les constel·lacions més meridionals representades per Ptolemeu, havia estat registrada per Arat l'any 270 aC com propera a l'horitzó, i l'Almagest contè estrelles tan al sud com Gamma de l'Altar. El professor Bradley Schaefer proposa que aquests antics haurien d'haver pogut veure tant al sud com Zeta Arae, per trobar un patró que semblés un altar.

A les il·lustracions, es representa generalment com un altar clàssic compacte amb el seu fum 'pujant' cap al sud. No obstant això, les representacions sovint varien. En els primers dies de la impressió, una xilografia del clàssic Poeticon Astronomicon de Gai Juli Higí de 1482 representa l'altar envoltat de dimonis. Johann Bayer el 1603 va representar l'Altar com un altar amb encens cremant. Higí va representar el mateix encara que amb els seus diables destacats a banda i banda de les flames. Willem Blaeu, un uranògraf neerlandès dels segles  i , va dibuixar l'Altar com a altar per als sacrificis, amb una ofrena animal en flames el fum del qual puja inusualment cap al nord, representada per Alpha Arae.

Aquest grup d'estrelles poc lluminoses formava part de les constel·lacions del Centaure i del Llop abans de ser separat amb la creació d'Escaire. Ara s'identifica amb l'altar del centaure Quiró (o, menys sovint, amb el de Noè, de Moisès, de Salomó o de Dionís).

Equivalents 
A l'astronomia xinesa, les estrelles de la constel·lació de l'Altar es troben dins El Drac Blau de l'Est (東方青龍, Dōng Fāng Qīng Lóng).
Cinc estrelles de l'Altar van formar Guī (龜), una tortuga, mentre que altres tres van formar Chǔ (杵), un piló.

El poble Wardaman del Territori del Nord a Austràlia va veure les estrelles de l'Altar i la Gall Dindi veïna com a guineus voladores.

Referències

Bibliografia

Vegeu també 

 Llista d'estrelles de l'Altar