alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Masao Mijamoto

Masao Mijamoto (宮本 正男 [mijamoto masao], 1913–1989) byl japonský spisovatel píšící v esperantu, překladatel, redaktor. Esperantistou se stal v roce 1934.

Dílo 
 Kanto de l’koro („Píseň srdce“, 1955)
 Facilaj legajxoj (1961)
 Infanoj de l' atombombo (překlad, 1962)
 Rakontoj de Oogai (překlad, 1962)
 Nova vortaro Esperanto-japana (slovník, 1963)
 La obstino (překlad 1964)
 El japana literaturo (překlad, 1965)
 Japana kvodlibeto (1965)
 Kvin virinoj de amoro (překlad – autor Ihara Saikaku, 1966)
 Pri arto kaj morto („O umění a smrti“, novely o slavných umělcích, 1967)
 El la vivo de Syunkin (překlad, 1968)
 El Manjoo (překlad, 1971)
 Invit' al japanesko („Pozvání do japonského světa“, poezie, 1971)
 Utaaro de Takuboku (překlad, 1974)
 Historieto de la japana E-movado (1975)
 Naskitaj sur la ruino: Okinavo („Narození na troskách Okinawy“, román, 1976)
 El la japana moderna poezio (překlad, 1977)
 Sarkasme kaj entuziasme (eseje, 1979)
 Skiza historio de la utao (esej, 1979)
 Hajka antologio (sbírka překladů básní, 1981)
 La morta suito („Smrtelná suita“, životopisný román, 1984)
 Japanaj vintraj fabeloj (v asociaci SAT, 1989)

Externí odkazy 
 http://esperanto.net/literaturo/roman/miyamoto.html - životopis s fotografií (v esperantu)

Esperantská literatura
Japonští překladatelé
Překladatelé do esperanta
Překladatelé z japonštiny
Básníci tvořící v esperantu
Spisovatelé píšící esperantem
Spisovatelé píšící japonsky
Narození 8. ledna
Narození v roce 1913
Úmrtí 12. července
Úmrtí v roce 1989
Muži
Jean Forge

Jean Forge, vlastním jménem Jan Fethke (26. února 1903 – 16. prosince 1980) byl polský (slezský) filmový režisér, scenárista a esperantista.

Dílo

Literatura 
 Zielona papuga - polský
 Abismoj - esperanto
 Saltego trans jarmiloj - esperanto
 Mr. Tot aĉetas mil okulojn - esperanto
 La verda raketo - esperanto
 Mia verda breviero - esperanto

Filmová režie 
 Mutter Krausens Fahrt ins Glück
 Jenseits der Strasse
 Schön ist es, verliebt zu sein
 Quadrille d'amour
 Petersburger Nächte
 Bravo, kleiner Thomas
 Carlos schönstes Abenteuer
 Zapomniana melodia
 Ulica graniczna
 Sprawa do załatwienia
 Irena do domu!
 Milcząca gwiazda

Související články 
 Esperantská literatura

Externí odkazy 
 

Polští esperantisté
Esperantská literatura
Polští režiséři
Narození v roce 1903
Úmrtí v roce 1980
Muži
Narození 26. února
Úmrtí 16. prosince
Narození v Opolí
Kultura v Opolí
Gaston Waringhien

Gaston Waringhien, pseudonym E. G. Maura (20. července 1901 – 20. prosince 1991), byl francouzský profesor, lexikolog a gramatik esperanta.

Dílo 
Podílel se na popularizaci esperanta, překládal jak z francouzštiny do esperanta, tak z esperanta. Byl redaktorem esperantistické literární revue La nica literatura revuo, v této revui uveřejnil i řadu svých básní (zpravidla pod pseudonymem E. G. Maura)
 
Napsal značný počet děl, přičemž za nejvýznamnější jsou považovány Plena vortaro de esperanto a Plena ilustrita vortaro de esperanto. Jeho nejvýraznější projev byl v esejích, kde se často zabýval otázkami spojenými s esperantem.

 Plena vortaro de esperanto, vyšlo v několika vydáních
 Plena ilustrita vortaro de esperanto, je velmi rozsáhlé dílo, které má téměř 1400 stran.
 Skizo pri esperanta metriko a beletro, dílo sestavené z esejí
 Leteroj de Zamenhof, dokumentární dílo sestavené ze sebraných dopisů Zamenhofových
 Duonvoce, básně vydané pod pseudonymem E. G. Maura
 
 Eseje
 Eseoj I.
 Lingvo kaj vivo
 Ni kajgi,
 1887 kaj la sekvo (Eseoj IV.)
 Kaj la center – Nur literaturo 

 Odborná literatura 
Jeho odborná literatura se týká pouze esperanta, ale jeho přínos po stránce gramatické je považovaný za významný. S K. Kalocsayem spolupracoval na: Plena gramatiko de esperanto, Plena Analiza Gramatiko de Esperanto, Parnasa Gvidlibro, Floroj de l`Malbono, Kantoj kaj Romancoj. Je také autorem největšího národního slovníku Esperanta Franca Vortaro.
 

 Překlady 
 La renesanca periodo, jedná se o překlad francouzských básní z 16. století,
 La klasika periodo (Tra la par-ko de la franca poezio), básně nejlepších francouzských básníků 17. a 18. století
 La trofeoj, sonety od M. Heredia
 La himeroj, překlad G. Nervala, básně jsou zde jak francouzsky tak esperantem
 Maksimoj De La Rochefoucauld Roboj de Omar Kajam''

Externí odkazy 
 

Francouzští lingvisté
Francouzští esperantisté
Překladatelé do esperanta
Básníci tvořící v esperantu
Esperantská literatura
Narození v roce 1901
Narození 20. července
Úmrtí v roce 1991
Úmrtí 20. prosince
Úmrtí v Paříži
Muži
Ivo Lapenna

Ivo Lapenna (5. listopadu 1909, Split – 15. prosince 1987, Kodaň) byl chorvatský univerzitní profesor mezinárodního práva a dějin diplomacie v Záhřebu, později v Londýně, čestný doktor několika univerzit, bývalý generální tajemník a potom předseda Světového esperantského svazu.

Je autorem významných esperantských děl: Retoriko, všechno o umění řečnickém, Aktualj problemoj de la nuntempat internacia lingvo, La internacia lingvo, Elektitaj paroladoj, z největší části slavnostní projevy při zahájení světových sjezdů esperanta, dílo historické, literární a didaktické. Z poslední doby je to dílo Esperanto en perspektivo. Lapenna dosáhl přijetí UEA do UNESCO přijetím slavné rezoluce ve prospěch esperanta na valném shromáždění UNESCO v prosinci roku 1954 v Montevideu. Založil při UEA Ústředí pro bádání a dokumentaci [CED], zavedl řečnické soutěže a dosáhl pro esperantské hnutí vysokou prestiž. Jeho sloh je obdivuhodný, jasný, bohatý, je řečníkem světové pověsti.

Související články 
 Esperantská literatura

Externí odkazy 
 

Esperantská literatura
Narození v roce 1909
Narození 5. listopadu
Narození ve Splitu
Úmrtí v roce 1987
Úmrtí 15. prosince
Úmrtí v Kodani
Zemřelí na nádorová onemocnění
Muži
Paul Neergaard

Pierre Paul Ferdinand Mourier de Neergaard, , známější jako Paul Neergard (19. února 1907 – 13. listopadu 1987), byl dánský profesor agronomie, esperantista a redaktor..

Dílo 
 Atakoj kontraü gardenplantoj,
 La vivo de I.A Plantoj, dílo bylo přeloženo do mnoha jazyků
 Terminaro hortikultura
 Scienco kaj pseüdoscienci pri heredo kaj rasoj
 Fremd-vortoj en esperanto

Odkazy

Externí odkazy 
 

Esperantská literatura
Narození v roce 1907
Úmrtí v roce 1987
Úmrtí v Kodani
Muži
Marjorie Boulton

Marjorie Boulton (7. května 1924 Teddington – 30. srpna 2017) byla anglická profesorka, básnířka, spisovatelka a esperantistka. Byla první členkou-ženou mezinárodní esperantské akademie. Odešla do Oxfordu na Somervilleové kolej (Somerville College).

Dílo

Esperantská literatura 
 Kontralte 1955)
 Kvarpieda kamerado 1956
 Cent gxojkantoj 1957
 Eroj kaj aliaj 1959
 Virino cxe la landlimo 1959
 Zamenhof, auxtoro de Esperanto 1962
 Dek du piedetoj 1964
 Okuloj 1967
 Nia sango: teatrajxo por ok personoj 1970
 Ni aktoras : tri komedietoj 1971
 Rimleteroj korespondajxoj kun William AULD 1976
 Poeto fajrokora: la verkaro de Julio BAGHY 1983
 Faktoj kaj fantazioj 1984
 Ne nur leteroj al plum-amikoj: Esperanta literaturo – fenomeno unika (1984)
 Du el 1985

Literatura o psaní 
 Anatomy of Drama (1968)
 Anatomy of Poetry (1968)
 Anatomy of Language (1968)
 The Anatomy of the Novel (1991)
 Reading for Real Life Macmillan (1971)
 The Anatomy of Literary Studies: An Introduction to the Study of English Literature (1980)

Reference

Související články 
 Esperantská literatura

Externí odkazy 
 
 

Angličtí esperantisté
Angličtí spisovatelé
Spisovatelé píšící esperantem
Básníci tvořící v esperantu
Akademie esperanta
Narození v Québecu
Narození v roce 1924
Narození 7. května
Úmrtí v roce 2017
Úmrtí 30. srpna
Ženy
Lajos Tárkony

Lajos Tárkony, jiným jménem Ludvík Totsche (1902, Budapest – 15. července 1978) byl maďarský referent na ministerstvu financí, spisovatel, překladatel, recenzent a esperantista.

Dílo 
 De paĝo al paĝo (1932)
 Soifo (1964)
 Esperanto (báseň, in: Nova Esperanta krestomatio, 1991)

Maďarští esperantisté
Maďarští spisovatelé
Narození v roce 1902
Úmrtí v roce 1978
Muži
Sándor Szathmári

Sándor Szathmári (19. červen 1897, Gyula – 16. červenec 1974, Budapešť) byl maďarský inženýr a esperantista.

Dílo

Vlastní díla 
 Vojaĝo al kazohinio
 Maŝimondo
 Kain kaj Abel

Překlady 
 Cezaro – M. Jelušič
 Sinjorino – M. Jelušič
 Kredu min – C. Rosetti

Externí odkazy 
 
 Sándor Szathmári: Stručný životopis (anglicky)

Maďarští esperantisté
Maďarští spisovatelé
Spisovatelé píšící esperantem
Překladatelé do esperanta
Narození v roce 1897
Úmrtí v roce 1974
Muži
Skotská škola (esperanto)

Skotská škola je v esperantské literatuře pokračováním budapešťské školy a tvoří ji spisovatelé soustředění kolem revue Esperanto en Skotlando. 

Vynikající zástupci této školy jsou: Reto Rossetti, William Auld, John Francis a John Dinwoodie. Představili se společnou sbírkou Kvaropo (Čtveřice) z roku 1952 vydanou esperantským nakladatelstvím Stafeto (Štafeta) na Kanárských ostrovech. Sbírka s více než stovkou básní vyvolala nadšení esperantské kritiky, která ocenila jejich mladický humanismus, melancholický pietismus i téměř žonglérskou práci se slovem.

Esperantská literatura
Skotská literatura
Reto Rossetti

Reto Rossetti (11. dubna 1909 – 20. září 1994) byl esperantský básník, profesor, původem Švýcar, po přesídlení do Velké Británie se hlásil ke skotské esperantské básnické škole.

Debutoval básnickou sbírkou Kvaropo (Čtveřice) společně s W. Auldem, J. Francisem a J. Dinwoodiem.

Jeho básně, povídky a eseje vycházely po různu v esperantských časopisech.

Díla 
 Oazo (Oáza) – básně ve sbírce Kvaropo
 Mestizo de l'mondo(Městic světa) je sbírkou básní
 El la maniko, Pinta krajono (Z rukávu, Špičatá tužka), jsou novely
 Arto kaj naturo (Umění a příroda) je esej
 Paŭlo kaj Liza (Pavel a Líza, čítanka pro začátečníky)
 Spegulo de esperantaj stiloj (Zrcadlo esperantských stylů)
 La krutaĵo (Útes) – vyšlo v knize 33 rakontoj
 Bernard Shaw on the question of an international language in correspondence with Reto Rossetti (Berard Shaw o otázce mezinárodního jazyka v korespondenci s Reto Rossettim)
 Blufo kaj sofismo (Klam a sofisma) – vyšlo v knize Debato pri Praga skolo
 La eternaj angloj (Věční Angličani) – vyšlo v knize Vivo kaj morto de Wiederboren
 Katje la modelino (Katka modelka) – v knize Trezoro
 La kimraj artofestoj: modelo por tutmondaj Esperantaj kulturludoj (Krymské umělecké slavnosti: vzor pro esperantské kulturní hry) – vyšlo v Somera universitato

Přeložil 
 Tragedio de Otelo, la Maŭro de Venecio (Tragédie Othella, mouřenína benátského) od W. Shakespeara
 La Piratoj de Penzanco (Piráti z Penzance) opera od Williama Gilberta na text Arthura Sullivana.
 Historia kaj filozofia fono de la moderna pacifismo (od Harolda Binga)
 Kantoj, poemoj kaj satiroj od Roberta Burnse, přel. společně s W. Auldem

Redakce 
 Angla antologio (Anglická antologie, s W. Auldem)
 Trezoro (Poklad, s Henry Vatré – čítanka původní espeerantské prózy)

Švýcarští esperantisté
Skotští esperantisté
Spisovatelé píšící esperantem
Překladatelé do esperanta
Básníci tvořící v esperantu
Esperantská literatura
Narození v roce 1909
Úmrtí v roce 1994
Muži
Narození 11. dubna
Úmrtí 20. září
John Francis

John Francis (15. února 1924 – 20. března 2012) byl skotský profesor a esperantista.

Dílo

Vlastní dílo 
 Vitralo (novela 1960).
 La granda kaldrono (román 1978)
 Misio sen alveno (1982)
 Tri rakontoj pri la Miljara Paco (1998)
 La kastelo de vitro (2004)
 Kroncprincedzino (román 2011)

Překlady 
 Rikardo III – William Shakespeare

Související články 
 Esperantská literatura

Esperantská literatura
Skotští esperantisté
Spisovatelé píšící esperantem
Narození v roce 1924
Muži
Úmrtí v roce 2012
Úmrtí 20. března
John Dinwoodie

John S. Dinwoodie (1904–1980) byl skotský duchovní a básník. Jeho sbírka básní vyšla v KVAROPO pod názvem KASTELO EL REVOJ.

Související články 
 Esperantská literatura

Esperantská literatura
Skotští duchovní
Narození v roce 1904
Úmrtí v roce 1980
Muži
Albert Goodheir

Albert Goodheir (26. června 1912, Utrecht, Nizozemsko – 27. prosince 1995, Glasgow, Spojené království) byl skotský lékař, spisovatel, překladatel a esperantista.

Dílo

Vlastní dílo 
 Merlo sur menhiro
 Fondita sur roko'''
 Nia kultura heredaĵo kaj esperanto Překlady 
 D-ro Jekyll kaj S-ro Hyde - L. Stevenson
 Forkaptita - L. Stevenson
 La noktmeza kortumo - B. Merrinian
 Bakĥanti-noj - Eurípidés
 Prometeo ligita - Aischylos
 Apologio de Sokrato kaj Kritono'' - Platon

Související články 
 Esperantská literatura

Externí odkazy 
 https://www.webcitation.org/query?id=1256546815744033&url=www.geocities.com/origlit/autor/goodheir.html

Esperantská literatura
Narození 26. června
Narození v roce 1912
Narození v Utrechtu
Úmrtí 27. prosince
Úmrtí v roce 1995
Úmrtí v Glasgow
Muži
Claude Piron

Claude Piron (26. února 1931 Namur – 22. ledna 2008 Gland) byl přední švýcarský lingvista, docent psychologie na ženevské univerzitě, spisovatel a esperantista, v letech 1956–1961 překládal pro OSN.

Pro svou uměleckou tvorbu v esperantu používá pseudonym Johán Valano. Esperantskou literaturu obohatil řadou původních děl:
 romány
 Ĉu vi kuiras ĉine? (Vaříte po čínsku?)
 Ĉu li bremsis sufiĉe? (Brzdil dostatečně?)
 Ĉu li venis trakosme? (Přišel z vesmíru?)
 Ĉu ŝi mortis tra-fike? (Zemřela při souloži?)
 Ĉu ni kunvenis vane? (Sešli jsme se zbytečně?)

 Kiel personeco sin strukturas
 sbírka básní Malmalice (Dobromyslně)

Externí odkazy 
 
 https://web.archive.org/web/20040211061849/http://www.claude-piron.ch/Claude-Piron.html
 http://claudepiron.free.fr/
 https://web.archive.org/web/20050519055719/http://www.geocities.com/c_piron/ – anglicky
 http://dotsub.com/films/thelanguage/index.php?autostart=true&language_setting=cs_1683

Švýcarští psychologové
Švýcarští esperantisté
Spisovatelé píšící esperantem
Muži
Narození v roce 1931
Narození 26. února
Narození v Namuru
Úmrtí v roce 2008
Úmrtí 22. ledna
Úmrtí v Glandu
Vilmos Benczik

Vilmos Benczik (11. července 1945 Szár – 27. února 2021 Budapešť) byl maďarský doktor práv, redaktor, esperantista, autor díla Libro de Romanoj, obsáhlé části šesti románů, Baza Literatura Krestomatio, redaktor revue Hungara Vivo a spolu s W. Auldem redigoval obsáhlé dílo 25 jaroj: antologio de belartaj konkursoj.

Reference

Související články 
 Esperantská literatura

Maďarští esperantisté
Maďarští spisovatelé
Maďarští překladatelé
Maďarští vysokoškolští pedagogové
Narození v roce 1945
Narození 11. července
Narození v župě Fejér
Úmrtí v roce 2021
Úmrtí 27. února
Úmrtí v Budapešti
Muži
Geraldo Mattos

Geraldo Mattos (28. června 1931 – 23. března 2014) byl brazilský spisovatel, esperantista. Byl považován za talentovaného spisovatele. Jeho dílo zahrnuje kromě níže uvedeného výčtu také více než 200 básní.

Dílo 
 LA TENTO DE LA JUNULO - drama ve verších o Zamenhofovi
 IVAN LA SESA - drama ve verších o pěti jednáních o tragédii jeho života a ruského lidu
 LA NIGRA SPARTAKO - vyprávění o lovech na Negry v 17. století
 ARĈO - sonety
 RITMOJ DE VIVO - sonety
 MINIATUROJ - sbírka básní

Esperantská literatura
Narození v roce 1931
Narození 28. června
Úmrtí v roce 2014
Úmrtí 23. března
Úmrtí v Curitibě
Muži
Lina Gabrielli

Lina Gabrielli (11. července 1930 – 16. prosince 2016) byla italská spisovatelka píšící v esperantu, a to jak původní díla, tak i překlady.

Dílo 
Její původní díla:
 Ni devas bibi (básně)
 Varma koro (román)
 Karnavalo (povídky)
 La kombilo (romaneto)
 LA ĜARDENO DE LA URBESTRO (novely)
Překlady:
 od A. Goldoniho přeložila povídky BILL KAJ LAZURAJ OKULOJ.

Související články 
 Esperantská literatura

Esperantská literatura
Italští spisovatelé
Narození v roce 1930
Narození 11. června
Narození v Marche
Úmrtí v roce 2016
Úmrtí 16. prosince
Úmrtí v Marche
Ženy
František Lorenc

František Lorenc, v Brazílii psáno Lorenz (24. prosince 1872 Zbyslav – 24. května 1957 Porto Alegre), byl český profesor a esperantista žijící po desetiletí v Brazílii. Je autorem první učebnice esperanta pro Čechy, která vyšla v roce 1890 tři roky po vyjití Zamenhofovy knihy přezdívané La Unua Libro. V červenci 2018 byla na jeho počest přejmenována knihovna ve Vrdech.

Dílo 
Byl polyglot, znal 80 jazyků a napsal celkem 56 děl. Jednalo se o gramatiky různých indiánských nářečí, studie o józe apod.

Příklady děl v esperantu:
 Voĉoj de poetoj el la spirita mondo (1944), jedná se o básně psané s pomocí média, technikou automatického psaní
 Antologio de Brazilaj poetoj, v rukopise zůstala antologie brazilských básníků

Překlady 
Ze sanskrtu do esperanta přeložil dílo Bhagavad-gita. Dále do esperanta přeložil básně z osmdesáti jazyků, tento výbor vyšel pod názvem Diverskolora bukedeto.

Odkazy

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
 
 
 Biografický článek na webu Svazu zdravotně postižených esperantistů
 Odhalení pomníku F.V. Lorencovi v Brazílii 2012 na stránkách českého velvyslanectví, oddělení Významní Češi v Brazílii
 Knihovna FVL ve Vrdech u Čáslavi 

Čeští esperantisté
Čeští překladatelé
Čeští spisovatelé vědecké literatury
Čeští polygloti
Překladatelé ze sanskrtu
Překladatelé do esperanta
Čeští překladatelé z francouzštiny
Překladatelé do češtiny
Narození v roce 1872
Narození 24. prosince
Úmrtí v roce 1957
Úmrtí 24. května
Muži
Theodor Čejka

Theodor Čejka (10. ledna 1878 Holešov – 26. listopadu 1957 Chvalčov) byl jedním ze zakladatelů esperantského hnutí v českých zemích, stal se jeho nestorem.

Život 
Profesí byl učitel v Bystřici pod Hostýnem. Čejka napsal první učebnici a slovníky esperanta pro Čechy ve spolupráci s vynikajícím komeniologem Josefem Krumpholcem, Janem Holubem a Valentinem Bílíkem, které vyšly v řadě vydání.

Byl redaktorem tehdejšího esperantského časopisu Revuo Internacia (1902-03), Internacia Pedagogia Revuo (1908-10), redakčně pracoval také v časopisech Bohema Espeantisto a Germana Esperantisto.

Překládal z T. G. Masaryka, J. S. Machara aj. Jako delegát za Rakousko-Uhersko se zúčastnil zahraničních kongresů a jiných mezinárodních zasedání esperantistů, jako např. v Boulogne-sur-Mer (1905), Ženevě (1906), Cambridgi (10. - 17. 8. 1907) a v Amsterdamu.

Po první světové válce zůstal esperantu věrný, ale věnoval se pak hlavně osvětové práci v Bystřici pod Hostýnem, kde čtyřicet let učil na chlapecké škole (1898 - 1937). Hodně práce vykonal pro družstevní hnutí ve svém kraji. V Bystřici pod Hostýnem se zasloužil o založení spotřebního družstva, spořitelny, městské knihovny a čítárny a okresní osvětové knihovny. Založil zde i organizaci Skauta-Junáka. V době mezi válkami se ovšem věnoval hlavně práci pedagogické.

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
 Článek Zdenka Smiřického o Theodoru Čejkovi

Čeští esperantisté
Čeští spisovatelé vědecké literatury
Narození 10. ledna
Narození v roce 1878
Narození v Holešově
Úmrtí 26. listopadu
Úmrtí v roce 1957
Úmrtí ve Chvalčově
Muži
Stanislav Kamarýt

Stanislav Kamarýt (10. listopadu 1883 Velešín – 30. července 1956 Havlíčkův Brod) byl český esperantista, doktor filozofie a ředitel gymnázia v Chotěboři. Byl vůdčí osobnost československého esperantského hnutí.

Dílo

Díla v esperantu 
Stanislav Kamarýt byl mimo vlastní tvorby také redaktorem esperantské revue Esperantista. Publikoval mnoho esejí, filozofických pojednání a článků. Kromě literární činnosti ho lze považovat za historika esperantského hnutí v Československu, byl redaktorem děl Ĉeĥoslovaka antologio a Historio de esperanto-movado en Ĉeĥoslovakio.

 Filozofia vortaro

Překlady 
Přeložil divadelní hru Vítězslava Nezvala Ještě dnes zapadá slunce nad Atlantidou, která však nebyla vydána a dosud zůstává v rukopise.

Díla v češtině 
Přestože převážná část tvorby S. Kamarýta je v esperantu, napsal několik děl i v češtině.
 
 Mezinárodní jazyk
 O dvojí pravdě
 O jednoznačnosti mravního soudu

Odkazy

Související články 
 Esperantská literatura

Externí odkazy 
 
 Autority Národní knihovny
 Stanislav Kamarýt
 

Čeští esperantisté
Čeští filozofové
Narození v roce 1883
Úmrtí v roce 1956
Muži
Akademie esperanta
Úmrtí v Havlíčkově Brodě
Narození ve Velešíně
Úmrtí 30. července
Narození 10. listopadu
Rudolf Hromada

Rudolf Hromada (9. listopadu 1890 Praha– 26. října 1964 ?) byl autorem esperantských slovníků a překládal do esperanta české autory, především básníky.

Život 
Profesí vedoucí úředník. Překládal ze všech českých básníků (Erbena, Sv. Čecha, Machara, Heyduka, Sládka, Vrchlického, Wolkera, Dyka, Seiferta, Sovy, Šrámka, Tomana, Neumanna aj.). Jeho překlady vycházely v esperantských časopisech celého světa. Výbor z jeho překladů vyšel v ročence Panoramo Českého esperantského svazu pod názvem Intima Triptiko. Hromada byl hlubokým znalcem jazyka, vynikající teoretik, vedoucí osobnost spolu s dr. Kamarýtem čs. esperantského hnutí, rovněž po celá desetiletí, které organizoval i mezinárodně, a položil základy k jeho vysoké tradici jako generální tajemník Čs. svazu esperantistů v roce 1922. Zakladatel spolu s K. Bouškou a redaktor bývalého časopisu Ĉeĥoslovaka Gazeto s přílohou Nova Eŭropo, kde hájil práva malých národů a dlouholetý redaktor a vydavatel časopisu La Progreso, jednoho s nejvyšší úrovní, a po druhé světové válce druhý redaktor časopisu Esperantista. Autor několika výborných slovníků (esperantsko-českých a česko-esperantských). Přeložil: Popol-Sumigo En Aŭstrio (Sčítání lidu v Rakousku), do češtiny přeložil předmluvu Zamenhofovu k první učebnici esperanta Antaŭparolo de Zamenhof al la Unua Libro. Hlavním jeho překladem je Fučíkova reportáž Riporto Skribita Sub Pendumila Maŝo.

Odkazy

Související články 
 Esperantská literatura

Externí odkazy 
 
 Čestmír Vidman vzpomíná na Rudolfa Hromadu

Čeští esperantisté
Čeští překladatelé
Čeští spisovatelé vědecké literatury
Překladatelé z češtiny
Překladatelé do esperanta
Básníci tvořící v esperantu
Akademie esperanta
Narození v roce 1890
Úmrtí v roce 1964
Muži
Ota Ginz

Ota Ginz (19. července 1896 Ždánice – 29. února 1976) byl esperantista a úředník. Otec česko-židovského chlapce Petra Ginze zavražděného nacisty, jehož kresba měsíční krajiny se stala světoznámým symbolem holokaustu.

Se svou ženou Marií Ginzovou se seznámil na jednom z esperantských kongresů. Měli spolu dvě děti, již zmíněného syna Petra a dceru Evu, která je izraelskou malířkou.

Dílo 
Ota Ginz je spoluredaktorem díla Ĉeĥoslovaka Antologio a autor pětijazyčného slovníku Radioamatora vortaro kvinlingva.

Překlady
Mimo vlastní tvorby se věnoval překladatelské činnosti, přeložil Kritzovo dílo Freŝa mateno (Svěží jitro).

Z esperanta do češtiny přeložil dílo O. Arnesena Vzducholodí k severní točně (Per Aerŝipo al la Norda Poluso) a od E. Aisberga z esperantského originálu Fine mi komprenas radion (Konečně rozumím rádiu). Toto dílo bylo přeloženo z jeho iniciativy do dalších 28 jazyků. Přeložil dále do češtiny estonskou báji Koit a Ämarik (Koit a Ämarik, ranní a večerní červánky. Právo lidu 37, 1926, 3, příl., s. 3.) přes esperantský překlad své estonské přítelkyně a esperantistky Hildy Dresen. Podobně přes esperanto přeložil povídku Mráz od finského spisovatele Suonia (Julius Krohn) (Lidové listy 1924, 177, příl. Lidová beseda 35, s. 134.), jež předtím vyšla v pražském esperantském periodiku La Progreso v překladu finské esperantistky Siiri Saikkola. Příležitostně překládal do českého tisku přes esperanto i jiné texty, např. článek Dnešní církevní poměry v litevské republice (Lidové listy 1922, 87, s. 4–5) převzatý z litevského esperantistického listu Litova Stelo.

Odkazy

Reference

Související články 
 Esperantská literatura

Externí odkazy 
 
 

Čeští esperantisté
Čeští překladatelé
Čeští Židé
Čeští spisovatelé vědecké literatury
Židovští spisovatelé
Židovští esperantisté
Překladatelé z esperanta
Překladatelé do češtiny
Narození v roce 1896
Narození 19. července
Narození ve Ždánicích (okres Kolín)
Úmrtí v roce 1976
Úmrtí 29. února
Neznámé místo úmrtí
Muži
Julie Šupichová

Julie Šupichová (27. ledna 1884 – 20. prosince 1970) byla česká učitelka, spisovatelka a esperantistka. Vydavatelka bývalého časopisu Esperantský zpravodaj a autorka v časopisu Malý čtenář.

Dílo 
 
 28 učebnic a brožur
 čítanka Legu kaj parolu

Čeští esperantisté
Čeští spisovatelé vědecké literatury
Narození v roce 1884
Úmrtí v roce 1970
Úmrtí v Praze
Ženy
Akademie esperanta
Theodor Kilian

Theodor Kilian (26. září 1894 v Ivančicích – 3. července 1978 v Třebíči) byl profesorem a ředitelem Obchodní akademie v Třebíči.

Biografie 
Theodor Kilian se narodil v roce 1894 v Ivančicích, jeho otcem byl rolník. Roku 1913 absolvoval učitelský ústav a začal pracovat jako učitel, ale hned roku 1914 narukoval do armády a během první světové války byl od roku 1915 vězněn v zajetí v Tomsku, kde se začal věnovat esperantu. Po skončení války odešel v roce 1920 přes Samaru zpět do Československa. Po návratu nastoupil pozici učitele měšťanské školy v Kounicích. V letech 1925 a 1926 zakládal Klub esperantistů v Ivančicích a také tamtéž uspořádal půlroční kurz esperanta.

Posléze odešel v roce 1928 do Třebíče, kde nastoupil na pozici profesora Obchodní akademie. V Třebíči se v roce 1929 také oženil. Během druhé světové války působil v odbojové skupině RE-VI a v květnu roku 1945 nastoupil do redakční rady novin Jiskra. Na obchodní akademii působil do roku 1952, kdy přešel na pozici ředitele zdravotní školy v Třebíči. V roce 1954 odešel do důchodu a následně se věnoval primárně rybaření.

Po smrti odkázal svůj dům a majetek Klubu esperantistů v Třebíči, v roce 1987 byla ulice, na které dům stojí přejmenována na ulici Esperantistů. Po druhé světové války obdržel Pamětní medaili druhého národního odboje.

Dílo 
Je autorem dosud nejúspěšnějších učebnic a pomůcek pro výuku esperanta, jako jsou Cvičebnice esperanta, ABC, La MONDO RAKONTAS a Slovníček 808. Byl velmi populárním vedoucím tří rozhlasových esperantských kursů a autorem dílka Esperanto a jeho tvůrce.

Jeho hlavním dílem je překlad Čapkovy hry Bílá nemoc (LA BLANKA MALSANO), která byla také vysílána v rozhlase.
Theodor Kilián požádal své přátele, roztroušené po celém světě, aby mu posílali své národní pohádky, přeložené do mezinárodního jazyka esperanto. Tyto pohádky pak vydal v útlé knížce s názvem LMR – La Mondo Rakontas 50 (Svět vypráví).

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Theodor Kilian v Encyklopedii dějin města Brna

Čeští esperantisté
Čeští pedagogové
Čeští překladatelé
Čeští spisovatelé vědecké literatury
Překladatelé z češtiny
Překladatelé do esperanta
Spisovatelé píšící česky
Narození 26. září
Narození v roce 1897
Narození v Ivančicích
Úmrtí 3. července
Úmrtí v roce 1976
Úmrtí v Třebíči
Muži
Tomáš Pumpr

Tomáš Pumpr (2. října 1906 Dolní Slověnice – 10. září 1972 Praha) byl právník, překladatel a esperantista.

Dílo 
 Poŝatlaso – Kapesní atlas světa

Překlady 
 Bukedo el la naciaj mitoj (Kytice (sbírka)) – Karel Jaromír Erben
 Bapto de caro Vladimír (Křest svatého Vladimíra) – Karel Havlíček Borovský
 Reĝo Lávra (Král Lávra) – Karel Havlíček Borovský
 Sileziaj kantoj (Slezské písně) – Petr Bezruč
 Majo (Máj) – Karel Hynek Mácha
 Vendita Fianĉino (Prodaná nevěsta) – libreto k opeře Bedřicha Smetany
 Najado (Rusalka) – libreto k opeře
 En la puto (V studni) – libreto k opeře
 Sekreto (Tajemství) – libreto k opeře

Externí odkazy 

 

Čeští překladatelé
Čeští esperantisté
Překladatelé z češtiny
Překladatelé do esperanta
Narození 2. října
Narození v roce 1906
Narození v Lišově
Úmrtí 10. září
Úmrtí v roce 1972
Úmrtí v Praze
Muži
Akademie esperanta
Milda Jakubcová

Milda Jakubcová (23. května 1899, Riga – 14. října 1979, Brno) byla lotyšská esperantistka žijící v Československu. V roce 1932 se vdala za esperantistu Františka Jakubce (1894–1968). Po druhé světové válce spoluzakládala esperantský kroužek v První brněnské strojírně.

Dílo 
Milda Jakubcová spolupracovala s mnoha esperantskými časopisy.

Básnické sbírky 
 Elektitaj versajoj
 Es-trado de animaloj

Překlady 
 Latva poezio

Reference 

Esperantská literatura
Překladatelé z lotyštiny
Překladatelé do esperanta
Narození v roce 1899
Narození 23. května
Narození v Rize
Úmrtí v roce 1979
Úmrtí 14. října
Úmrtí v Brně
Ženy
Adolf Staňura

Adolf Staňura (12. března 1915 – 16. března 2004) byl přední český esperantský literát.

Zabýval se především překlady děl českých autorů do esperanta:
 La perdita vizaĝo (Ztracená tvář) — vědeckofantastický román Josefa Nesvadby
 Meze de Eŭropo… skize pri la historio de Ĉeĥoslovakio — přeložil spolu s Evou Seemannovou a Oldřichem Kníchalem
 
Vypracoval rovněž soustavu esperantského těsnopisu podle systému Herout–Mikulík.

Související články 
 Esperantská literatura

Externí odkazy 
 

Čeští esperantisté
Čeští překladatelé
Narození v roce 1915
Úmrtí v roce 2004
Narození 12. března
Úmrtí 16. března
Muži
Překladatelé z češtiny
Překladatelé do esperanta
Jaroslav Mařík

Jaroslav Mařík (22. prosinec 1913 Zahradnice – 5. květen 1997 Praha) byl český esperantista, čestný člen Českého esperantského svazu a Světového esperantského svazu.

Život 
Esperanto se naučil jako samouk v r. 1934 a v českém esperantském hnutí zastával řadu funkcí a aktivit: byl mj. vedoucí Tiskové služby, pokladník rozhlasové komise, člen jazykové a slovníkářské komise, hlavní delegát mládeže, redaktor mládežnického esperantistického časopisu „Tagiĝo“, učitel v letních jazykových táborech, člen výboru Svazu esperantistů Československé republiky, člen výboru Mezinárodního esperantského svazu (1950–1951), profesionální redaktor každodenních esperantských vysílání v pražském rozhlase, aktivní účastník uměleckých programů Verda Stacio.

Po likvidaci Svazu esperantistů ČSR a Klubu esperantistů Praha v roce 1952 působil jako vedoucí zájmového esperantského kroužku v Praze (rezignoval v r. 1962 pro neúnosné intervence ze strany Státní bezpečnosti).

V letech 1968–1969 byl předsedou Přípravného výboru Českého esperantského svazu a v této funkci 27. ledna 1969 slavnostně převzal na Ministerstvu vnitra povolení (schválené stanovy) pro znovuobnovení ČES.

Jako člen výboru ČES působil až do roku 1977. Velmi aktivně přispíval do časopisu ČES „Starto“.

Dílo 
Vlastní tvorbu realizoval pouze v esperantu; šlo především o odbornou literaturu.

Mezi esperantisty byl znám jako „chodící encyklopedie hnutí“.
 Resuma historio de Esperanto-movado (Souhrnná historie esperantského hnutí)
 Fremdulo antaŭ vendotablo (Cizinec před pultem) – esperantská verze obchodní příručky
 Fremdlingva korespondado de filatelistoj (Cizojazyčná korespondence filatelistů) – esperantská verze devítijazyčného díla

Mimo vlastní tvorbu se podílel na několika esperantských dílech. Významná byla jeho spolupráce s R. Hromadou na několika slovnících, dále se podílel na vzniku díla Esperanto en perspektivo, jehož hlavním autorem byl I. Lapenna.
 Gvidlibro tra Praha (Průvodce Prahou)
 Poŝatlaso de la mondo (Kapesní atlas světa)
 Juĝu mem (Faktoj pri ČSSR) (Posuďte sami - Fakta o ČSSR)

Překlady 
 Ĉeĥoslovaka konstitucio (Československá ústava)
 Lerneja reformo en Ĉeĥoslovakio (Školská reforma v Československu)

Odkazy

Reference 

Čeští novináři
Čeští esperantisté
Narození v roce 1913
Úmrtí v roce 1997
Muži
Valda Vinař

Valda Vinař (1918–1981) byl esperanstský režisér, básník a spisovatel.

Dílo 
 
 Ĉeĥaj fabeloj
 Skandalo pro Jozefo
 Ĉerande de l'abismo

Čeští básníci
Čeští esperantisté
Čeští překladatelé
Čeští spisovatelé
Spisovatelé píšící esperantem
Narození v roce 1918
Narození 31. května
Narození v Kaposváru
Úmrtí v roce 1981
Úmrtí 1. prosince
Úmrtí v Praze
Muži
Eva Seemannová

Eva Seemannová (21. březen 1920 – 21. leden 1999) byla česká překladatelka do esperanta. Překládala divadelní hry domácích i zahraničních autorů.

Výběr z překladů 
 Maryŝa (Maryša), od bratří Mrštíků
 Patrino (Matka), od Karla Čapka
 Legendo pri amo (Legenda o lásce), od Nazima Hikmeta
 Pigmaliono (Pygmalion), od George Bernarda Shawa
 Nora (Nora), od Henrika Ibsena
 JEAN KAj MI, od Guelmy
 Ekskuso de mortaj knabinoj (Výlet mrtvých dívek), od Anny Seghersové

Dále přeložila řadu pohádek spisovatele Františka Lazeckého: Kramářské písně aj. Tiskem vyšel její překlad Meze de Eŭropo… skize pri la historio de Ĉeĥoslovakio — ve spolupráci s Adolfem Staňurou a Oldřichem Kníchalem.

Založila a vedla herecký soubor Verda Ĉaro de Julio Baghy.

Související články 
 Esperantská literatura

Čeští esperantisté
Čeští překladatelé
Narození v roce 1920
Úmrtí v roce 1999
Ženy
Překladatelé z češtiny
Překladatelé do esperanta
Oldřich Kníchal

Oldřich Kníchal (9. ledna 1939 Humenné – 21. března 2021) byl novinář, spisovatel a překladatel, píšící česky, slovensky a esperantsky, překládal z maďarštiny.

Život 
V Praze vystudoval historii a filologii, pracoval jako redaktor ČTK, přispíval do různých deníků, redigoval časopisy v esperantu. V roce 1979 se oženil s maďarskou esperantistkou Evou Tófalvi a přestěhoval se do Budapešti.

Psal a překládal povídky a básně.

Díla 
 Jagavé bozky hviezd
 Zvony dolnozemské
 Kráľovstvo z iného sveta
 Suterén na sever
 Mlyny prozreteľnosti
 Predjarie
 More a čajka
 Storočiami slovenskej literatúry
 Fudži a Górajgó

Překlady z maďarštiny do slovenštiny 
 Nemes Nagy Ágnes - Ekhnáton az égben - Achnaton v nebi
 More a čajka, Trinásť poviedok súčasných maďarských autorov

V esperantu nebo o esperantu 
 Adiaŭ, Kuzko! (Sbohem, Kuzko)
 Adolesko (Dospívání)
 Antaŭ 70 jaroj fondiĝis Esperantista klubo en Praha (Před 70 lety byl založen esperantský klub v Praze)
 Bildo pri la epoko (Obraz doby – na okraj románu "Jako voda v řece" od R. Schwartze)
 Co nevíte o esperantu
 Doktor se zelenou hvězdou
 El mitologio (Z mytologie)
 Esperanto kiel pontolingva fenomeno (Esperanto jako fenomén jazykového mostu)
 Evakuado (Evakuace)
 Festotago (Svátek)
 Filino (Dcera)
 Jazykový problém v mezinárodních stycích
 Kníchal recenzas: Flugilhava ŝtono (Kníchal recenzuje. Okřídlený kámen)
 Komenio kaj la internacia lingvo (Komenský a mezinárodní jazyk – s V. Novobilským)
 Kiuj semas plorante (Kdo sejí s pláčem – román napsaný s manželkou Evou Tófalvi
 Lando promesita (Země zaslíbená)
 Lasta spektaklo (Poslední představení)
 La ŝtata teatro populara el Lodzo (Státní populární divadlo v Lodži)
 Ľudovít Štúr
 Maldormi en luna nokto (Bdít za měsíčné noci)
 Miraklo de Altamira (Zázrak v Altamiře)
 Naturvizioj (Přírodní vize)
 Některé aspekty jazykové politiky v mezinárodních stycích
 Odpověď bojujícího Vietnamu
 Patrino (Matka)
 Světadíl bez tlumočníků
 Teceremonio (Čajový rituál)
 Violono finludas (Housle dohrávají)
 Vizito ĉe Hemingway (Návštěva u Heminwaye)

Související články 
 Esperantská literatura

Externí odkazy 
 
 Životopis O. Kníchala ve slovenštině
 Kníchalův projekt překladů z maďarštiny do slovenštiny

Čeští esperantisté
Čeští novináři
Čeští spisovatelé 20. století
Spisovatelé píšící slovensky
Spisovatelé píšící česky
Spisovatelé píšící esperantem
Překladatelé z maďarštiny
Překladatelé do slovenštiny
Slovenští esperantisté
Narození v roce 1939
Narození 9. ledna
Narození v Humenném
Úmrtí v roce 2021
Úmrtí 21. března
Muži
Vladimír Váňa

Vladimír Váňa (15. února 1932 – 25. března 2000) byl český esperantista.

Dílo 
 
 Vynikající je jeho překlad J. Otčenáška: Romeo, Julia Kaj Tenebro (Romeo, Julie a tma)
 Jaroslav Hašek – Povídky, Osudy dobrého vojáka Švejka
 Jiří Haussmann – Danoj en Praha''' (Dánové v Praze)
 Karel Poláček – Joakimo kaj la parencaro (Jáchym a příbuzenstvo); La kompensa komerco I'' (Kompenzační obchod)

Čeští esperantisté
Čeští překladatelé
Narození v roce 1932
Úmrtí v roce 2000
Muži
Josef Cink

Josef Cink (* 29. června 1933 Dolní Heřmanice – 11. února 2011, Červená Voda) byl český esperantista, který se stal autorem několika zpěvníků a učebnice esperanta pro pokročilé. Rovněž autor knihy o obci Červená Voda. Byl středoškolským učitelem.

Dílo v češtině 
 Červená Voda a okolí blízké i vzdálené (Červená Voda, 2008)

Dílo v esperantu 
 Junulara kantareto – 1-a kajero (Mládežnický zpěvník – 1. sešit, 1960)
 Junulara kantareto – 2-a kajero (Mládežnický zpěvník – 2. sešit, 1968)
 Junulara kantareto – 3-a kajero (Mládežnický zpěvník – 3. sešit, 1980)
 Cvičebnice esperanta pro pokročilé (1974)
 Písemný kurs mezinárodního jazyka esperanto (1980, 1989, 1999)
 Lingvaj ludoj kaj enigmoj (Jazykové hry a hádanky, 20 článků v časopise Starto 2/2000 – 1/2005)

Související články 
 Esperantská literatura

Reference 
 
 Josef Cink: Cvičebnice esperanta pro pokročilé, Praha, SPN, 1974 (obsahuje i ukázky literatury, písně s notami, hry, soutěže)
 Josef Cink: Písemný kurs mezinárodního jazyka esperanto, Praha, Čes. esperantský svaz, 1980, 92 stran

Úmrtí v roce 2011
Čeští esperantisté
Narození v roce 1933
Muži
Čeští pedagogové
Narození v Dolních Heřmanicích
Úmrtí v Červené Vodě
Narození 29. června
Úmrtí 11. února
Moraviaj Esperanto-Pioniroj

Moraviaj Esperanto-Pioniroj bylo významné esperantské vydavatelství v Olomouci mezi první a druhou světovou válkou.

Zakladatelé Jaroslav Masný, Antonín Kudela a Albín Neužil byli zároveň také překladatelé následujících děl:

 RUR (K. Čapka)
 NOVELOJ (Novely Karla Matěje Čapka-Choda)
 DU NOVELOJ (Dvě novely J. Sumína a Růženy Svobodové)
 KIEL FARIĜI KREANTO FACILE KAJ RAPIDE (Jak se stát tvůrcem snadno a rychle od Petra Dena)
 MALRIĈA KNABO, KIU GLORIĜIS (Chudý chlapec, který se proslavil od Jana Herbena)
 FOKSO-NUKSO (Foxl-Voříšek od Ignáta Hermana)
 MI EN LI (Já v něm od Ladislava Vladyky)
 TRIDEK JAROJN EN LA ORA NORDO (Třicet let na zlatém severu od Jana Eskymo Welzla)
 HOMOJ SUR FLOS-GLACIO (Lidé na kře Viléma Wernera)
 LA KOBOLDO ONDRA (Skřítek Ondra od Jiřího Mahena).

Související články 
 Esperantská literatura

Nakladatelství v Olomouci
Esperantská nakladatelství
Esperantské organizace v Česku
Zaniklé organizace
Albert Škarvan

Albert Škarvan (31. ledna 1869 Tvrdošín – 29. března 1926 Liptovský Hrádok) byl slovenský lékař, stoupenec Tolstého. V roce 1907 vydal první slovenskou učebnici esperanta. Napsal mnoho článků pro různé esperantské časopisy, a také (slovensky) psané eseje, vyjadřující se s osobitým přístupem ke slovenským národním problémům, a autobiografické spisy. Byl přesvědčeným pacifistou. Byl také plodným překladatelem, především z francouzštiny a ruštiny.

Odkazy

Literatura

Externí odkazy 
 
 

  Albert Škarvan - osobnost slovenského esperantského hnutí 
  Plné texty děl A. Škarvana, fotografie

Slovenští esperantisté
Slovenští spisovatelé
Slovenští spisovatelé vědecké literatury
Narození v roce 1869
Úmrtí v roce 1926
Muži
Překladatelé z francouzštiny
Překladatelé z ruštiny
Překladatelé do slovenštiny
Narození 31. ledna
Úmrtí 29. března
Narození v Tvrdošíně
Úmrtí v Liptovském Hrádku
Martin Benka

Martin Benka (21. září 1888 Kostolište – 28. června 1971 Malacky) byl slovenský akademický malíř, národní umělec a nositel zlatého Řádu republiky. Je považován za zakladatele moderního slovenského projevu v malbě a kresbě. Věnoval se rovněž gobelínové tvorbě, scénickému výtvarnictví, hudbě a houslařství.

Život 
Martin Benka se vyučil malířem pokojů v Hodoníně u malířské a natěračské firmy „Lesquier“. Teprve potom navštěvoval soukromou malířskou školu Aloise Kalvody v Praze.
Mj. namaloval série pohlednic s texty v esperantu nebo na motivy esperanta. Byl také autorem studie PRI SLOVAKA ARTO a povídek LA AKVOGUTETO, RUĜAJ DIANTOJ a STRANGA KONCERTO.

Galerie

Odkazy

Reference

Literatura 
 
 
 Martin Benka a Hodonín - Dr. Josef Šolc, Muzejní občasník 2005, Masarykovo muzeum v Hodoníně

Externí odkazy 
 
 
 Martin Benka (Osobnosti.sk)
 Martin Benka (Artbohemia.cz)

Slovenští malíři
Českoslovenští národní umělci
Slovenští esperantisté
Narození v roce 1888
Úmrtí v roce 1974
Muži
Osobnosti na československých poštovních známkách
Osobnosti na slovenských poštovních známkách
Narození 21. září
Narození v Kostolišti
Úmrtí 28. června
Úmrtí v Malackách
Nositelé Řádu republiky
Pohřbení na Národním hřbitově v Martině
Laureáti Státní ceny Klementa Gottwalda
Ľudo Izák

Ľudo Izák, pseudonymem Miloš Raveň (1895–1978) byl slovenský lékař, básník a esperantista.

Dílo

Vlastní dílo 
 Reĝo de Petra
 Bukedeto el slovakaj popolkantoj
 Al altaj tatroj

Překlady 
 Eksperimento Damoklo - P. Karvaš

Související články 
 Esperantská literatura

Slovenští básníci
Slovenští esperantisté
Narození v roce 1895
Úmrtí v roce 1978
Muži
Pavel Rosa

Pavel Rosa (9. října 1906 – 28. června 1988) byl slovenský překladatel do esperanta.

Překládal hlavně z poezie Vajanského, Jesenského, Kukučína, Jilemnického, Vámoše aj. Hlavní jeho překlad je Morto de Janošík od Botta. Autor velmi úspěšných učebnic a vedoucí osobnost esperantského hnutí na Slovensku.

Související články 
 Esperantská literatura

Slovenští esperantisté
Slovenští překladatelé
Narození v roce 1906
Úmrtí v roce 1988
Muži
Básníci tvořící v esperantu
Překladatelé do esperanta
Čeští překladatelé ze slovenštiny
Narození 9. října
Úmrtí 28. června
Eduard Vladimír Tvarožek

Eduard Vladimír Tvarožek (13. května 1920 Horný Ďur – 9. srpna 1999 Trenčín, pochován na slovenském Národním hřbitově v Martině) byl slovenský esperantista, básník a překladatel.

Tvorba

Původní

Básnické sbírky 
 Sola en sunsubiro ( Sám ve slunci západu; 1992)

Divadelní hry 
 Ni ludas teatraĵojn ( Hrajeme divadlo) – tři jednoaktovky z roku 1971, vyznamenané na literární soutěži Belartaj Konkursoj

Učebnice 
 Skizo de la Esperanta literaturo ( Přehled esperantské literatury, Partizánske: Espero, 2004)
 Základy esperanta (3. opravené vydání, Partizánske: Espero, 1994)

Překlady 
Do slovenštiny z esperanta přeložil:
 Tempesto super Akonkagvo od T. Sekelje
 Ekspedicio Kon Tiki od T. Heyerdahla
 La travivaĵoj de Guignol (hry pro loutky od L. Moszcynského)

Byl také jedním z překladatelů antologie slovenské literatury v esperantu Slovaka Antologio (red. Magda Šaturová-Seppová), Bratislava: SPN, 1977. Do esperanta pak přeložil divadelní hru Mohajra plejdo (Mohérový pléd, 1966) od J. Kákoše.

Dále překládal také díla Alexyho, Vajanského, Záthurecké aj.
Překládal z angličtiny, němčiny, esperanta, chorvatštiny, maďarštiny a ruštiny.

Odkazy

Literatura

Související články 
 Esperantská literatura
 Slovenská literatura

Externí odkazy 
 
 https://www.webcitation.org/query?id=1256546838042606&url=www.geocities.com/origlit/autor/tvarozek.html

Slovenští básníci
Slovenští esperantisté
Slovenští překladatelé
Narození v roce 1920
Úmrtí v roce 1999
Muži
Překladatelé z němčiny
Překladatelé z angličtiny
Překladatelé do slovenštiny
Překladatelé z esperanta
Překladatelé z chorvatštiny
Překladatelé z ruštiny
Překladatelé z maďarštiny
Básníci tvořící v esperantu
Pohřbení na Národním hřbitově v Martině
Magda Šaturová

Magda Šaturová-Seppová (4. července 1929 – 10. září 2016) byla slovenská doktorka filozofie, redaktorka a esperantistka. Proslula jako autorka řady učebních pomůcek pro kurzy esperanta a hlavní redaktorka rozsáhlého esperantského díla Slovaka Antologio.

Reference

Externí odkazy 
 

Slovenští esperantisté
Narození v roce 1929
Narození 4. července
Úmrtí v roce 2016
Úmrtí 10. září
Ženy
Delegace pro přijetí mezinárodního jazyka

Delegaci pro přijetí mezinárodního jazyka založili 17. ledna 1901 v Paříži francouzští profesoři Louis Couturat a Léopold Leau. Cílem Delegace byl výběr nejperspektivnějšího z tehdy již více než tří set projektů mezinárodního jazyka. Mezinárodní svaz akademií tento úkol odmítl jako nekompetentní a Delegace zvolila 18členný výbor, který se sešel v Paříži v říjnu 1907. Zasedání se mohli zúčastnit také autoři různých projektů (Spokil, Lingua Blua, Parla, Idiom Neutral aj.) a hájit je.

Závěrečná zpráva konstatovala, že jediným jazykem, který se může rychle šířit, je esperanto, ale je nutno ho „zdokonalit“ a „reformovat“. Tento reformovaný jazyk byl předložen pod názvem Ido a vytvořil ho zřejmě zejména Couturat za pomoci Louise de Beaufronta, který před komisí předtím hájil esperanto. To mezi esperantisty způsobilo velké rozhořčení, bylo také poukazováno na to, že Delegace, která ostatně neměla veřejnoprávní ráz, překročila svůj rámec, měla za úkol jen vybrat některé z existujících jazyků, ale ne reformovat.
Jazykový výbor esperanta z větší části rozhodnutí Delegace odmítl, k Idu nakonec přešlo 3-4 % esperantistů.

Esperantské organizace
Ido
Kilogram na metr krychlový

Kilogram na metr krychlový je v SI jednotka měrné hmotnosti (hustoty). Vyjadřuje hmotnost jednotkového objemu látky, tzn. počet kilogramů připadajících na 1 metr krychlový látky.

Značka: kg/m3

Platí vztah pro přepočet: 1 kg/m3 = 0,001 g/cm3 = 0,001 kg/l (tedy obráceně 1 g/cm3 = 1 000 kg/m3)

Příklady hustot některých látek:

 vodík – 0,088 kg/m3
 suchý vzduch – 1,29 kg/m3
 oxid uhličitý – 1,98 kg/m3
 pěnový polystyren – kolem 100 kg/m3
 borové dřevo – 500 kg/m3
 voda – 998 kg/m3
 hliník – 2 700 kg/m3
 ocel – 7 850 kg/m3
 zlato – 19 300 kg/m3
 iridium – 22 650 kg/m3, prvek s největší známou hustotou

Odvozené jednotky SI
Jednotky hustoty
Medúsa

Medúsa, starořecky Μέδουσα „strážkyně“, latinsky Medousa, je v řecké mytologii jedna ze tří zrůdných Gorgon, dcer mořského boha Forkýna a jeho družky Kétó. Zpravidla je popisovaná jako okřídlená žena s hady místo vlasů, která ty, co se zadívají do jejích očí, promění v kámen. Byla zabita hrdinou Perseem a z její krve se zrodil Chrýsáór a Pégasos.

Mytologie 

Podle Hésiodovy Theogonie mořský bůh Forkýnos a jeho družka Kétó zplodili tři sestry Graie a tři sestry Gorgony: Medúsu, Euryalé a Sthenó, které žijí za Ókeanem ve společnosti Hesperidek. Druhé dvě jmenované jsou nesmrtelné a nestárnoucí, ale Medúsa byla smrtelná. Medúsa také měla milenecký vztah s Poseidónem a z její krve, poté co ji usekl hlavu Perseus, se zrodili Chrysáór a Pegasos.

Podání o původu Medúsy a jejích sester se objevuje také v eposu Kýpria, kde je navíc uváděno že obývaly ostrov Sarpedon, a v dalších textech jako je Pseudo-Apollodórova Bibliothéka. Podle Aischylova Upoutaného Prométhea žily Gorgony, též zvané Forkýdy, na pláních u mýsijského města Kithéné. Toto dílo sestry také poprvé popisuje jako okřídlené, s hadími vlasy (drakontomalloi), a uvádí že pohled na ně je smrtelný. V Hyginových Fabulae je však uvedeno, že otcem Medúsy a zbylých Gorgon je Gorgón, syn Týfóna a Echidny.

Motiv Medúsy a Poseidóna zmíněný Hésidodem se opět objevuje až v Ovidiových Proměnách, podle kterých byla Medúsa znásilněna Neptunem v Minervině chrámu a bohyně ji za to potrestala proměněním jejích krásných vlasů v hady. Ve stejném díle a v Pseudo-Apollodórově Bibliothéce se objevuje také motiv, že Minerva byla na Medúsu rozhořčena, protože ta srovnávala svojí krásu či krásu svých vlasů s krásou Minervinou.

Když ji později zabil Perseus, měl ku pomoci okřídlené sandály a kouzelnou přilbu, která ho učinila neviditelným. Na Medúsu zaútočil z výšky, díval se na její odraz ve svém štítu, který nastavil jako zrcadlo, a usekl jí hlavu.

Po její smrti vyskočil z jejího těla obr Chrýsáór a okřídlený kůň Pégasos. Z kapek její krve se rodili jedovatí hadi.

Medúsina hlava byla strašnou zbraní, která protivníky měnila v kámen. Perseus ji použil prý čtyřikrát:
 na titána Atlanta 
 na mořskou obludu zvanou Kétos, jež měla zahubit Andromedu
 na Fínea, odmítnutého ženicha jeho manželky
 proti králi Polydektovi za násilnosti vůči jeho matce

Potom Perseus odevzdal hlavu Medúsy bohyni Athéně, která si ji připevnila na svůj nezdolný štít aigidu (egidu).

Odraz v umění 

Podoba Medusy se objevuje na velkém množství vyobrazení. Mezi nejznámější patří
 reliéf Medusa Rondanini z počátku našeho letopočtu
 obraz v Casa della Medusa v Pompejích
 obraz P. P. Rubense se sbírek MG Brno
 jeden z nejstarších reliéfů Smrt Medusy, jehož kopie je v Národním muzeu

Odkazy

Reference

Literatura 
 Publius Ovidius Naso, Proměny
 Jan Bažant, Perseus a Medusa: Zobrazení mýtu od počátku do dneška. Academia 2017,

Externí odkazy 
 
 
 
 iLiteratura: Medúsa - sexy netvor a ženský hněv

Bájní tvorové řecké mytologie
Postavy Božské komedie (Peklo)
Metr čtvereční

Metr čtvereční, též metr čtverečný, je jednotka obsahu v SI. Je to plocha čtverce se stranou dlouhou 1 metr.

Značka jednotky: m²

Další jednotky 
Kilometr čtvereční (km²) je jednotka plochy, značí se km². Je rovná ploše čtverce se stranou dlouhou 1 kilometr. Protože je plocha čtverce dána druhou mocninou jeho strany, platí
1 km² = 1 000 000 m².

Hektar (značka jednotky: ha) je vedlejší jednotka SI pro plošný obsah. Je rovná ploše čtverce se stranou dlouhou 100 metrů (1 hektometr). Platí:

 1 ha = 10 000 m² = 1 hm² = 0,01 km²

Ar (značka jednotky: a) je vedlejší jednotka SI pro plošný obsah. Je rovná ploše čtverce se stranou dlouhou 10 metrů (1 dekametr). Platí:

 1 ar = 100m²
 1 m² = 1 m · 1 m = 1 m² 1 dam² = 10 m · 10 m = 100 m² = 1 a (ar)  1 hm² = 100 m · 100 m = 10 000 m² = 1 ha (hektar)  1 km² = 1000 m · 1000 m = 1 000 000 m² (kilometr čtvereční)  1 dm² = 0,1 m · 0,1 m = 0,01 m²  1 cm² = 0,01 m · 0,01 m = 0,0001 m² (centimetr čtvereční)  1 mm² = 0,001 m · 0,001 m = 0,000001 m²

Související články 
 Akr
 Jitro
 Lán

Odvozené jednotky SI
Jednotky plochy