alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Rudolf Burkert

Rudolf Burkert (někdy chybně Purkert, 31. října 1904 Polubný – 7. června 1985 Německo) byl československý lyžař, skokan a sdruženář německé národnosti.

Život 
Narodil se v rodině továrního dělníka v Polubném Josefa Burkarta a jeho manželky Anny, rozené Šimánkové.
Na přelomu 20. a 30. let dosáhl řady úspěchů jak v severské kombinaci, tak ve skocích. Závodil za německý klub HDW, pracoval ve sklárně v Polubném.

Byl prvním reprezentantem Československa, kterému se podařilo vybojovat medaili na zimních olympijských hrách. Skoky dlouhými 57 a 59,5 metrů získal bronz ve skokanské soutěži na II. ZOH ve Svatém Mořici 1928. Burkert se tím stal na dlouhá léta jediným závodníkem, kterému se podařilo prolomit medailovou dominanci severských skokanů. Mezi sdruženáři skončil dvanáctý a prezentoval se hlavně zdařilými skoky dlouhými 61 a 62 metrů. Burkert se stal také mistrem světa v severské kombinaci v roce 1927 a skončil druhý na mistrovství světa ve skocích na lyžích 1933.

Zranění nohy ukončilo v roce 1934 jeho sportovní kariéru, ale zároveň ho uchránilo od vojenské služby během 2. světové války, kdy byl občanem Německé říše. Po válce nebyl odsunut a žil v Tanvaldu. V roce 1968 emigroval do SRN, kde v roce 1985 zemřel.

Odkazy

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
 
 Historii českých úspěchů začal psát Němec. Tomáš Macek. MF Dnes / iDNES. 13.1.2006

Českoslovenští skokani na lyžích
Českoslovenští sdruženáři
Českoslovenští bronzoví olympijští medailisté
Bronzoví olympijští medailisté ve skocích na lyžích
Sudetští Němci
Čeští emigranti a exulanti
Narození 31. října
Narození v roce 1904
Narození v Polubném
Úmrtí 7. června
Úmrtí v roce 1985
Muži
Mistři světa v severské kombinaci
Kuskusovití

Kuskusovití (Phalangeridae) je čeleď středně velkých vačnatců většinou žijících v korunách stromů. Jsou silní a zavalití, mají dlouhý, hustě ochlupený ocas, který je u některých druhů chápavý. Oči směřují dopředu. Kuskusové žijí na stromech a první dva prsty na přední končetině směřují proti ostatním prstům, toto neplatí u rodu kusu, jehož zástupci žijí spíše na zemi. Všichni kuskusovití ale šplhají výborně. Jsou to všežravci, aktivní hlavně za úsvitu a za soumraku.

Mají dobře vyvinutý vak, který se otevírá dopředu. Obvykle mívají najednou jen jedno mládě, dvojčata jsou vzácná.

Kuskusovití jsou rozšířeni v Austrálii, na Nové Guineji a přilehlých ostrovech. Některé druhy, jako je kusu liščí, byly člověkem zavlečeny na Nový Zéland. Zatímco již jmenovaný kusu liščí, a několik dalších druhů, se dokázal přizpůsobit přítomnosti člověka, stal se z něj škůdce zahrad a daří se mu i ve městech, jiné druhy jsou ohrožené.

Systém recentních kuskusovitých 
 rod Ailurops Wagler, 1830 – kuskus
 druh Ailurops furvus (Miller & Hollister, 1922)
 Ailurops ursinus (Temminck, 1824) – kuskus medvědí 
 rod Phalanger Storr, 1780 – kuskus
 Phalanger alexandrae Flannery & Boeadi, 1995 – kuskus molucký
 Phalanger carmelitae Thomas, 1898 – kuskus horský
 Phalanger intercastellanus Thomas, 1895 – kuskus východopapuánský
 Phalanger lullulae Thomas, 1896 – kuskus ostrovní
 Phalanger matanim Flannery, 1987 – kuskus bělobřichý
 Phalanger mimicus Thomas, 1922 – kuskus jižní
 Phalanger orientalis (Pallas, 1766) – kuskus pruhovaný
 Phalanger ornatus (Gray, 1860) – kuskus molucký
 Phalanger pelengensis Tate, 1945 – kuskus pelengský
 Phalanger rothschildi Thomas, 1898 – kuskus Rothschildův
 Phalanger sericeus Thomas, 1907 – kuskus černý
 Phalanger vestitus (Milne-Edwards, 1877) – kuskus hedvábný
 rod Spilocuscus Gray, 1861 – kuskus
 Spilocuscus kraemeri Schwartz, 1910 – kuskus rudohlavý
 Spilocuscus maculatus (Desmarest, 1818) – kuskus skvrnitý
 Spilocuscus papuensis Desmarest, 1822 – kuskus waigeoský
 Spilocuscus rufoniger (Zimara, 1937) – kuskus tmavoskvrnný
 Spilocuscus wilsoni Helden & Flannery, 2004
 rod Strigocuscus Gray, 1861 – kuskus
 Strigocuscus celebensis (Gray, 1858) – kuskus celebeský
 Strigocuscus gymnotis (Peters & Doria, 1875) – kuskus zemní 
 rod Trichosurus Lesson, 1828 – kusu
 Trichosurus arnhemensis Collett, 1897 – kusu severní
 Trichosurus caninus (Ogilby, 1836) – kusu krátkouchý
 Trichosurus cunninghami Lindenmayer, Dubach & Viggers, 2002 – kusu horský
 Trichosurus vulpecula (Kerr, 1792) – kusu liščí
 rod Wyulda Alexander, 1918 – kuskus
 Wyulda squamicaudata Alexander, 1918 – kuskus šupinoocasý

Externí odkazy 
 

 
Dvojitozubci
Possum medosavý

Possum medosavý (Tarsipes rostratus), též známý jako medosavec vačnatý či medovec pruhovaný, je jediný zástupce čeledi medovcovitých (Tarsipedidae). Je to malinký possum, pozná se snadno podle jeho dlouhého čumáku, podobného srstínu rejskovitému, velmi dlouhého ocasu a podélných pruhů na zádech.

Českým rodovým názvem possum se označují i jiné druhy vačnatců, které patří do jiných čeledí.

Výskyt 
V jihozápadní Austrálii, především v písčitých oblastech v blízkosti pobřeží se stepní a křovinnou vegetací nazývanou kwongan, kterou tvoří především rostliny proteovité a myrtovité.

Základní data 
Délka possuma medosavého je 5 až 9 cm. Jeho hmotnost je 8 až 20 g.

Zajímavosti 
Řadí se k nejmenším vačnatcům vůbec a patří k nejmenším possumům. Jeho mládě mívá po narození pouhých 5 mg. Má dlouhý zašpičatělý čenich s mnoha dlouhými hmatovými chlupy a dlouhý chápavý ocas. Na prstech má měkké polštářky a malé ostré drápky pro pohyb na kůře. Živí se pylem a nektarem z květů, který sbírá 2,5 cm dlouhým jazykem, který je na konci vybavený štětinkami. Díky tomu se podílí na opylování některých rostlin. Protože je aktivní především v noci, hledá květy především podle vůně. Jeho chrup je velmi redukovaný, má jen horní špičáky a dolní řezáky. Žije v malých skupinkách. Zajímavé je, že je v podstatě stále březí, zatímco má mládě ve vaku, je v děloze již připraven další zárodek.

Reference

Externí odkazy 
 

Medovcovití
Endemity Austrálie
Possumovití

Possumovití (Pseudocheiridae) jsou čeledí vačnatců z řádu dvojitozubců, v šesti rodech čítají asi 17 druhů. Vyskytují se převážně v Austrálii a na Nové Guineji. Byli klasifikováni do jedné čeledi spolu s vakoveverkovitými. I přesto, že je zde úzký fylogenetický vztah, odlišují se především tvarem zubů. Possumovití mají ostré selenodontní zuby, což znamená, že jejich zubní korunky jsou zpevněné lištami a záhyby sklovin. Zatímco vakoveverkovití mají zaoblenější zuby s malými hrbolky.

Possumovití jsou převážně stromoví býložraví vačnatci s hustou srstí. Většina possumovitých má chápavý ocas. Jsou to středně velká zvířata, váží od 0,5 do 2 kg. Stejně jako ostatní členové řádu dvojitozubců jsou syndaktilní a diprodontní. Vak je velký a je obrácený otvorem dopředu, odchovávají jen malý počet mláďat.

Vakovec létavý má osrstěnou létací blánu mezi lokty a zadníma nohama, čímž se liší od vakoveverkovitých, kteří mají blánu až po zápěstí.

Rody 
podčeleď Hemibelideinae – possumové krátkohlaví
 rod Hemibelideus Collett, 1884 – possum
 rod Petauroides Thomas, 1888 – vakovec
podčeleď Pseudocheirinae – possumové dlouhoocasí
 rod Petropseudes Thomas, 1923 – possum
 rod Pseudocheirus Ogilby, 1837 – possum
 rod Pseudochirulus Matschie, 1915 – possum
podčeleď Pseudochiropsinae – possumové krátkoocasí
 rod Pseudochirops Matschie, 1915 – possum

Reference

Externí odkazy 
 

 
Údržba:Články s referencemi v nadpisech
Dvojitozubci
Vakokrtovití

Řád vakokrti (Notoryctemorphia) obsahuje pouze jednu čeleď vakokrtovití (Notoryctidae). Tato čeleď obsahuje pouhé dva druhy vakokrta západního a vakokrta písečného. Vakokrtovití udávají hezký příklad konvergentní evoluce, jsou totiž až překvapivě podobní čeledi krtkovitých z řádu hmyzožravců a to jak tvarem, velikostí, tak i vzhledem kožichu. Mají zakrnělé, funkčně slepé oči bez čočky a zornice. Jejich uši jsou velmi malé a jsou skryté v srsti. Rypák je chráněn rohovitým štítkem s příčnou rýhou, zatímco krátký mohutný ocas je zapouzdřen ve velmi tuhé pokožce. Přední končetiny jsou vybaveny lopatkovitými, silnými drápy jen na 3. a 4. prstu. Zuby jsou zakrnělé.

O rozmnožování vakokrtů se toho ví velmi málo. Mají malý vak s otvorem dozadu, jsou v něm ukryty jen 2 mléčné bradavky, zajímavé je že vak mají i samci.

Podle pozorování odchycených vakokrtů víme, že se živí převážně larvami bezobratlých. Jsou aktivní přes den i v noci. Potravu shánějí jak na povrchu tak i pod zemí.

Fylogenetické vztahy vakokrtů zůstávají stále nejasné. Nejsou totiž podobní žádnému dalšímu vačnatci.

Rody

Notoryctes 
 vakokrt západní (Notoryctes caurinus)
 vakokrt písečný (Notoryctes typhlops)

Externí odkazy 
 

 
Vačnatci
Bandikuti

Bandikuti (Peramelemorphia) jsou řád vačnatců, jenž zahrnuje čeledi bandikutovití hrubosrstí (Peramelidae), bandikutovití dvouprstí (Chaeropodidae) a bandikutovití jemnosrstí (Thylacomyidae). Všechny druhy tohoto řádu se vyskytují na území Austrálie a Nové Guiney. Na většinu bandikutů platí charakteristický popis: buclatý, hrbaté tělo s dlouhým kuželovitým čenichem, velmi velké vztyčené uši, relativně dlouhé a hubené nohy, tenký ocas. Jejich hmotnost sahá od 140 gramů do 4 kilogramů, ale nejvíce druhů váží asi jako středně rostlé kotě, tedy přibližně jeden kilogram.

Umístění bandikutů v řádu vačnatých bylo velmi nejasné a kontroverzní. U dvojitozubců jsou dva morfologické znaky, které jasně ukazují evoluční propojení s touto skupinou vačnatých. Jsou to zuby a typ tlapy. Tyto dva jednoznačné směrovatele ale ukazují v opačných směrech.

Všechny druhy jsou polyprodontní, tedy mají několik párů dolních předních zubů, v případě bandikutů jsou to páry tři. To napovídá, že se vyvinuli z kunovců. Na druhou stranu mají také nezvyklou vlastnost v nohou: srostlý třetí a čtvrtý prst. Tato vlastnost se nazývá syndaktilita a je charakteristická pro dvojitozubce.

Pokusy rozluštit tuto záhadu zahrnovaly snahu tvrdit, že bandikuti se vyvinuli z masožravců, což jim dalo polyprodontní chrup, a nezávisle na tom se jim vyvinula syndaktilní zadní noha. Druhý úhel pohledu je ten, že syndaktylita je tak neobvyklá vlastnost, že je velmi nepravděpodobné, že by se vyvinula dvakrát, a tudíž bandikuti se museli vyvinout z dvojitozubců, kteří měli blízko k possumovitým, a až poté se jim dovyvinuly extra zuby. A nakonec třetí pohled naznačuje, že se bandikuti vyvinuli z primitivních masožravců a vyvinuli syndaktilní zadní nohu jako specializaci pro lezení, poté se oddělili dvojitozubci a vyvinuli si svoji dvojzubou čelist, která jim dala jejich jméno. Nejnovější poznatky na molekulární úrovní zatím nevysílají signály, že by se tuto záhadu povedlo rozluštit. Nicméně je zřejmé, že i tak je vztah s jinou skupinou vačnatců velmi vzdálený.

Externí odkazy 
 
 

 
Vačnatci
Bandikutovití hrubosrstí

Bandikutovití hrubosrstí, či jen bandikutovití (Peramelidae), je čeleď malých placentálních vačnatců na přechodu mezi býložravým a masožravým způsobem obživy. Vyskytují se v australské oblasti.

Na většinu bandikutů platí charakteristický popis: buclatý, hrbaté tělo s dlouhým kuželovitým čenichem, velmi velké vztyčené uši, relativně dlouhé a hubené nohy, tenký ocas. Jejich hmotnost sahá od 140 gramů do 4 kilogramů, ale nejvíce druhů váží asi jako středně rostlé kotě, tedy přibližně jeden kilogram.

Systematika a fylogeneze 
Moderní systematika v rámci čeledi bandikutovitých řadí následující rody, řazené do tří podčeledí. Podčeledi Peroryctinae a Echymiperinae jsou si blízce příbuzné.
 podčeleď Echymiperinae McKenna and Bell, 1997 – bandikutci pralesní 
 rod Echymipera Lesson, 1842
 rod Microperoryctes Stein, 1932
 rod Rhynchomeles Thomas, 1920
 podčeleď Peramelinae Gray, 1825  –  bandikuti ušatí
 rod Isoodon Desmarest, 1817  
 rod Perameles É. Geoffroy Saint-Hilaire, 1804 
 podčeleď Peroryctinae Groves and Flannery, 1990 – bandikutci nosatí, syn. bandikutcovití
 rod ''Peroryctes Thomas, 1906

Reference

Externí odkazy 
 

Bandikuti
Bandikutcovití

Bandikutcovití (Peroryctinae) představují skupinu bandikutů, v současné podobě zahrnující pouze rod Peroryctes (česky bandikutec).

Systematika 
Bandikutcovité poprvé vymezila dvojice biologů Colin Groves a Tim Flannery v podobě samostatné čeledi Peroryctidae. V tomto pojetí bandikutcovití zahrnovali rody Echymipera, Microperoryctes, Peroryctes a Rhynchomeles, které byly vyčleněny od bandikutovitých (Peramelidae). Grovesův a Flenneryho systém byl založen především na morfologických znacích; vyjma konkrétních charakteristik ve stavbě jednotlivých lebečních kostí měli bandikutcovití spíše vysokou a cylindrickou lebku, zatímco lebka bandikutovitých byla spíše plochá. Z hlediska areálu výskytu měli bandikutcovití žít na Nové Guineji, přidružených ostrovech a v extrémních oblastech severovýchodní Austrálie. Se systémem, v rámci něhož se řád bandikutů dělí na bandikutovité a takto vymezené bandikutcovité, se lze stále v některých zdrojích setkat.

Molekulárně-fylogenetické studie z přelomu tisíciletí nicméně vydělení samostatné čeledi Peroryctidae nepodpořily, byť situaci komplikoval především nedostatek vzorků vhodných pro extrakci genetického materiálu. Čeleď Peroryctidae proto není v rámci moderního systému bandikutů většinou rozlišována a její zástupci jsou sdružováni v rámci původní čeledi Peramelidae; v rámci ní však bývá rozlišována podčeleď Peroryctinae, která v této „okleštěné“ podobě zahrnuje pouze novoguinejský rod Peroryctes. Rody vymezené na základě definice z roku 1990 nicméně podle novějších fylogenetických analýz tvoří monofyletickou skupinu.

Rod Peroryctes je dělen do dvou druhů:

 Peroryctes broadbenti (Ramsay, 1879) – bandikutec velký
 Peroryctes raffrayana (Milne-Edwards, 1878) – bandikutec Raffrayův

Reference

Externí odkazy 
 
 

Bandikutovití hrubosrstí
Laelianus

Ulpius Cornelius Laelianus byl uzurpátor římského trůnu, který se v květnu nebo v červnu 269 vzbouřil proti „galskému“ císaři Postumovi v Porýní. U antických autorů se často objevuje chybný tvar jeho jména (Lollianus či Lucius Aelianus), správný přepis dosvědčují mince.

Laelianus je jednou z nejméně známých postav římských dějin. Neví se nic o jeho původu a kariéře, pouze se spekuluje, že v době své císařské proklamace byl legátem XXII. legie v Mogontiaku (Mohuč) nebo místodržitelem provincie Horní Germánie. V každém případě byla jeho revolta proti Postumovi rychle potlačena a on sám v jejím průběhu zahynul (buď ještě za vlády Postumovy, nebo až za Victorina).

Poznámky

Externí odkazy 
 
  Laelianova biografie

Římští uzurpátoři
Úmrtí ve 3. století
Muži
Kunovci

Většina masožravých vačnatců náleží do řádu kunovců (Dasyuromorphia) – včetně kunovců, vakomyší, tasmánského čerta a nedávno vyhynutých vakovlků. Jedinou výjimku tvoří všežraví bandikuti a vakokrti, kteří jsou masožravci, ale velmi odlišní od kunovců, a již mají svůj vlastní řád.

Do tohoto řádu spadají tři čeledi. Dvě s jedním druhem a jedna s přibližně 55 druhy.

Na rozdíl od býložravců, kteří mají tendence specializovat se na jeden druh potravy podle toho, kde se vyskytují, se masožravci vyvíjejí podobně i při různém okolním prostředí, samozřejmě jen na úrovni celkové externí podoby. Jsou podobní masožravcům ze severní polokoule jako jsou kočky, lišky a lasičky. Svědčí o tom i původní jména která dostala od evropských osidlovatelů, vakovlk byl původně pojmenován jako tasmánský tygr, kunovci jako domorodé kočky a tak dále. Nicméně většina druhů této čeledi je malého vzrůstu, typicky mezi 15 a 20 gramy, až ke 2 kilogramům, nebo, chcete-li, od velikosti myši k velikosti kočky domácí.

Hlavní rozdíly mezi vačnatými dravci jsou ve velikosti. Ještě před velkými změnami prostředí, které přišly s prvním příchodem lidí někdy před 50 000 lety, zde žilo pár velmi velkých vačnatých masožravců. Dnes už jsou ti největší vyhynulí. Nutno podotknout, že i tak mezi kunovci nikdy nebyli velcí dravci. Ti, kteří přežili do dnešní, nebo nedávné doby, jsou spíše menší. Přibližně velikosti vlka v případě vakovlkovitých až po maličkou vakomyš dlouhoocasou, která je při svých 4 až 6 gramech velká asi jako poloviční myš.

Externí odkazy 
 
 

 
Vačnatci
Vakovlkovití

Vakovlkovití (Thylacinidae) je čeleď větších dravých vačnatců. Její jediný člen, který se dožil recentní doby, vakovlk, je pravděpodobně dnes již vyhynulý. Poslední dokumentovaný exemplář uhynul v roce 1936 v zoologické zahradě v Hobartu v Tasmánii.

Externí odkazy 
 
 

 
Vyhynulí savci
Mravencojed žíhaný

Mravencojed žíhaný (Myrmecobius fasciatus), známý též jako numbat, je druh vačnatce. Jeho srst je nápadně oranžově hnědá se sedmi, vzácně se šesti bílými pruhy na trupu. Má charakteristický tvar těla a dlouhý, chlupatý ocas.

Výskyt 
Tento v současnosti vzácný druh se vyskytuje již jen v malé oblasti na jihozápadě Austrálie. Žije především v lesích tvořených různými druhy blahovičníků.

Základní data 
Mravencojed žíhaný měří 20 až 28 cm, bez ocasu 16–21 cm. Jeho hmotnost se pohybuje od 275 až 550 g.

Zajímavosti 
Stejným druhům stromů dávají přednost i termiti, kteří staví v dutinách svá hnízda. Potravu mravencojeda proto tvoří termiti a mravenci, které pomocí svého velmi dlouhého, lepkavého jazyka vytahuje z děr. Na rozdíl od většiny vačnatců hledá potravu přes den. Mravencojed je také zajímavý vysokým počtem zubů. Má 52 zubů jako jediný ze suchozemských savců.

Ohrožení 
V roce 2016 bylo oznámeno, že populace mravencojeda žíhaného ve volné přírodě klesla pod tisíc jedinců. Pokusem o záchranu druhu bylo vysazení samic s mláďaty odchovaných v zoologických zahradách do chráněné oblasti Mount Gibson Sanctuary.

Reference

Externí odkazy 
 
 
 

Mravencojedovití
Endemity Austrálie
Kolokolové

Kolokolové (Microbiotheria) jsou řád vačnatců obsahující pouze jednu čeleď kolokolovitých (Microbiotheriidae) s jediným žijícím druhem – kolokolo (Dromiciops gliroides). Mimoto se do tohoto řádu může ještě řadit rod vyhynulého druhu, Microbiotherium, s šesti známými druhy, které žily v období oligocénu a miocénu. Tento řád je znám pouze z Jižní Ameriky, v současné době kolokolo žije jen v Andách, Chile a Argentině, fylogeneticky má ale blíže k australským vačnatcům, což z něj činí dobrý materiál pro studium rozpadu Gondwany.

Rody

Dromiciops 
 Kolokolo (Dromiciops gliroides), který byl dříve řazen k vačicím, je malý druh typicky stromového vačnatce. Podle některých vědců je považován za spojovací článek mezi jihoamerickými a australskými vačnatci. V letních měsících si ukládá zásobní tuk kolem kořene ocásku. Žije trvale v párech, v zajetí se téměř nechová.

Externí odkazy
Vačíci

Vačíci (Paucituberculata) jsou malí, rejskům podobní vačnatci, kteří se nacházejí výhradně v Andách v Jižní Americe. Předpokládá se, že tento řád se od předchůdců vačnatých oddělil v poměrně raných dobách. Někdy v době před 20 miliony let zde bylo minimálně 7 rodů, dodnes přežily pouze 3 rody s pěti druhy sdružovaní do jediné čeledi vačíkovitých.

Vačíkovití jsou převážně masožraví. Třebaže jsou typicky drobní, asi jako malá krysa dlouhá 9 až 14 cm, jsou to velmi aktivní lovci hmyzu, žížal a malých obratlovců. Mají malé oči a slabý zrak, loví v pozdní odpoledne a v noci. Oběť lokalizují pomocí dobrého sluchu a dlouhých citlivých fousků.

Převážně díky jejich drsnému a nepřístupnému obydlí je známe velmi špatně. Typicky je považujeme za vzácné. Nicméně poslední studie naznačují, že jsou možná více běžní, než jsme se původně domnívali.

Rody

Caenolestes 
 vačík dravý (Caenolestes caniventer)
 vačík hbitý (Caenolestes convelatus)
 vačík rejsčí (Caenolestes fuliginosus)

Lestoros 
 vačík inca (Lestoros inca)

Rhyncholestes 
 vačík tlustoocasý (Rhyncholestes raphanurus)

Externí odkazy 
 

Vačnatci
Vačice

Řád vačic (Didelphimorphia) zahrnuje běžné vačnatce ze západní polokoule. Vačice se pravděpodobně oddělily od ostatních vačnatců v pozdní křídě nebo v brzkém paleocénu. Za příbuznou skupinu se dají považovat vačíci.

Popis 
Vačice jsou menší až středně velcí vačnatci. Jsou napůl stromoví všežravci, nicméně je zde mnoho výjimek. Nejvíce druhů tohoto řádu má dlouhý čenich, úzkou lebku a nápadný sagitální hřebínek. Vzorec počtu zubů v jedné dentici má 5 řezáků (4 na spodní čelisti), jeden špičák, 3 třenové zuby a 4 stoličky. Podle běžných zvyklostí u savců je toto doslova plná čelist. Řezáky jsou velmi malé, špičáky naopak velké. Stoličky jsou trojcípé.

Vačice došlapují celým chodidlem. Zvláštní je, že zadní noha má obrácený prst s nehtem, nikoliv drápem. Nehty jsou jinak ve zvířecím světě velmi vzácné, běžné jsou pouze u primátů. Stejně jako primáti, vačice mohou mít chápavý ocas. Žaludek je velmi jednoduchý. Mladí se rodí ve velmi raném stádiu. Samičky jsou obvykle o málo větší než samci.

Jsou to všežravci s velmi širokým spektrem potravy. Jejich nespecializovaná biologie, pružné stravovací návyky a reprodukční strategie z nich dělá úspěšné kolonizátory schopné přežít i náročné časy. To je nejspíš důvod, proč se začaly rozšiřovat na území Severní Ameriky.

Odkazy

Literatura 
 Mariela C. Castro, Murilo J. Dahur & Gabriel S. Ferreira (2021). Amazonia as the Origin and Diversification Area of Didelphidae (Mammalia: Metatheria), and a Review of the Fossil Record of the Clade. Journal of Mammalian Evolution. doi: https://doi.org/10.1007/s10914-021-09548-7

Externí odkazy 
 
 
 

 
Vačnatci
Vačice drsnosrsté

Vačice drsnosrsté (Caluromyinae) jsou podčeledí vačicovití (Didelphidae).

Dosahují velikosti přibližně 30 až 45 cm. Horní část těla pokrývá hustá vlnovitá srst. Od nosu až po vrchol hlavy se obvykle táhnou tmavé svislé pruhy. Samice téměř všech druhů mají plně vyvinutý vak. Pouze v případě vačice Caluromys philander má samice pouze kožní záhyby na břiše, které chrání mláďata. Hlavní rozdíly oproti jiným druhům vačic spočívají v odlišné struktuře kotníku a liší se také karyotyp.

Areál výskytu se rozkládá od jižního Mexika, přes Střední Ameriku a Jižní Ameriku až do Argentiny.

Rody 
 Caluromys
 vačice Derbyho (Caluromys derbianus)

 vačice huňatá (Caluromys lanatus)

 vačice vlnatá (Caluromys philander)

 Caluromysiops
 vačice černoramenná (Caluromysiops irrupta)

 Glironia
 vačice štětkoocasá (Glironia venusta); ve starších pracích uváděný rod tvoří pode novějších publikací (např. Feldhamer & kol., Mammalogy) samostatnou podčeleď.

Reference 

Vačicovití
Fauna Střední Ameriky
Fauna Jižní Ameriky
Galicijština

Galicijština (gal. galego, šp. gallego) je románský jazyk, jímž se mluví v Galicii (gal. Galicia nebo Galiza), autonomní oblasti na severozápadě Španělska. Galicijština je jedním ze čtyř oficiálních jazyků Španělska (vedle katalánštiny, baskičtiny a kastilštiny). Galicijštinou mluví asi 4 miliony lidí, především  v autonomním společenství Galicie; v galicijštině vysílá několik rádií, televizní stanice a vychází v ní periodika.
 
Vznikla kolem 11. století. Z galicijštiny se vyvinula portugalština, někteří vědci tvrdí, že současný jazyk je dialektem portugalštiny (nebo naopak).

Zvláštní postavení má asturská galicijština (eonaviegu) nazývaná také česky eonavijština též eonavština (autonymum: fala; astursky: eonaviegu, gallego-asturianu; galicijsky: eonaviego, galego-asturiano). Je to soubor románských dialektů nebo falas, které dominují přibližně v části Asturie mezi řekami Eo a Navia (nebo přesněji Eo a Frejulfe).

Vzhledem k tomu, že za Francovy diktatury byla podobně jako jiné nešpanělské jazyky potlačována, oficiální pravidla byla vytvořena až v r. 1983. V současnosti existují dvoje odlišná pravidla: jedna bližší španělštině, podporovaná autonomní vládou, a konkurenční, bližší portugalštině.

Příklady

Číslovky

Vzorový text 
Otčenáš (modlitba Páně):
 Noso Pai que estás no ceo:
 santificado sexa o teu nome,
 veña a nós o teu reino
 e fágase a túa vontade
 aquí na terra coma no ceo.
 O noso pan de cada día
 dánolo hoxe;
 e perdóanos as nosas ofensas
 como tamén perdoamos nós
 a quen nos ten ofendido;
 e non nos deixes caer na tentación,
 mais líbranos do mal.
 Amen.

Odkazy

Reference

Související články 
 Galicijská literatura

Externí odkazy 

 
 
 
 

Jazyky Španělska
Románské jazyky
Vačice virginská

Vačice virginská (Didelphis virginiana) je jediný druh recentního vačnatce, žijícího na území Severní Ameriky.

Areál rozšíření 
Vačice virginská (Didelphis virginiana) je velmi přizpůsobivá a v Severní Americe aktivně zvětšuje území, na kterém žije. Využívá výhody plynoucí z osídlení člověkem, hnízdí v hromadách stavebního odpadu či v přístavbách, vyhledává odpadky.

Způsob života 
Je všežravá a mezi její potravu patří ptačí vajíčka, ale i květiny, ovoce a zdechliny. Vačice jedí až 95% klíšťat, se kterými se setkávají a odhaduje se, že požírají až 5 000 klíšťat za sezónu, což pomáhá předcházet šíření nemocí narozených klíšťaty, včetně lymské boreliózy. Vačice virginská je největší americký vačnatec. Je aktivní v noci a obvykle žije na zemi. K tomu dobře šplhá a plave. Není sice striktně teritoriální, ale mimo období páření se vyhýbá ostatním jedincům svého druhu. Váží až 5,5 kilogramu a dlouhá je 35 až 94 centimetrů. Je nenáročná a přizpůsobivá.

Rozmnožování 
Samice může mít až osmnáct mláďat v jednom vrhu, i když počet mléčných bradavek postačuje jen pro třináct. Doba březosti samice trvá 12,5 až 13 dnů. Počet mláďat v jednom vrhu činí většinou 1 až 13 mláďat. Mláďata, která přežijí, zůstávají přichycena na bradavkách 50 dní a vak opouštějí za 70 dní.

Únik před predátory 
Při vážném ohrožení vačice předstírá smrt, aby tím zmátla predátory. Dokáže ležet na boku až 6 hodin bez jediného náznaku pohybu. Ústa a oči jsou otevřené a vačice nereaguje na jakékoliv podněty včetně doteku. Může také vyměšovat hnilobě páchnoucí tekutinu z řiti.

Reference 
Tento článek je zčásti nebo zcela založen na překladu článku Virginia Opossum z anglické wikipedie.

Literatura 
 Philip Fahn-Lai, Andrew A. Biewener & Stephanie E. Pierce (2020). Broad similarities in shoulder muscle architecture and organization across two amniotes: implications for reconstructing non-mammalian synapsids. PeerJ 8:e8556. doi: https://doi.org/10.7717/peerj.8556

Externí odkazy 
 

Vačicovití
Fauna Severní Ameriky
Fauna Střední Ameriky
1321



Události 
 21. února velký turnaj na pražském staroměstském tržišti, při kterém se zranil Jan Lucemburský
 velké povodně v Praze

Narození 
 5. června – Johana Anglická, skotská královna z dynastie Plantagenetů jako manželka Davida II. († 7. září 1362)
 ? – Čang Š'-čcheng, jeden z vůdců Povstání rudých turbanů, císař povstaleckého státu Čou († 1367)
 ? – Jakub I. z Urgellu, aragonský infant a hrabě z Urgellu († 15. listopadu 1347)

Úmrtí 
 12. ledna – Marie Brabantská, francouzská královna jako manželka Filipa III. (* 1254)
 25. února – Beatrix z Avesnes, lucemburská hraběnka a regentka (* ?)
 31. května – Birger Magnusson, švédský král (* 1280)
 18. března – Matúš Čák Trenčanský, uherský magnát (* asi 1260)
 14. září – Dante Alighieri, italský básník, autor Božské komedie (* 1265)
 29. října – Štěpán Uroš II. Milutin, srbský král (* ?)
 27. listopadu – Kunhuta Přemyslovna, dcera Přemysla Otakara II. (* 1265)

Hlava státu 
 České království – Jan Lucemburský
 Svatá říše římská – Ludvík IV. Bavor – Fridrich Sličný
 Papež – Jan XXII.
 Anglické království – Eduard II.
 Francouzské království – Filip V.
 Kastilské království – Alfons XI. Spravedlivý
 Polské knížectví – Vladislav I. Lokýtek
 Uherské království – Karel I. Robert
 Byzantská říše – Andronikos II. Palaiologos
 Osmanská říše – Osman I.

Externí odkazy 
 

 
14. století
1331



Události 
 8. září – Štěpán Dušan se prohlásil za srbského krále
 24. září – Eduard Balliol byl uveden na trůn jako král Skotska
 27. září – Bitva u Płowce: Němečtí rytíři a Poláci svedli nerozhodnou bitvu.
 22. října – japonský šógunát instaloval Kógona jako prvního císaře Severního dvora
 Ibn Battuta navštívil Kilwu
 V Japonsku začala válka Genkō
 Osmanští Turci dobyli byzantské město Nikaiu

Narození 
 16. února – Coluccio Salutati, florentský politický vůdce († 1406)
 30. dubna – Gaston III. z Foix, hrabě z Foix († 1391)
 4. října – James Butler, 2. earl z Ormonde († 1382)
 ? – Ming Jü-čen, čínský císař říše Sia († 1366)
 ? – Somuncu Baba, učitel islámu († 1412)
 ? – Markéta Sicilská, rýnská falckraběnka z Barcelonské dynastie († 1377)
 ? – Teodor Koriatovič, kníže Podolí († 1414)
 ? – Ivan Alexandr, bulharský car († 17. února 1371)

Úmrtí 
 14. ledna – Odorik z Pordenone, italský františkánský misionář a cestovatel (* 1276/1281)
 27. března – Guy z Penthièvre, hrabě z Penthièvre (* cca 1287)
 19. října – Beatrix Savojská, korutanská vévodkyně (* cca 1310)
 27. října – Abulfeda, arabský historik a geograf (* 1273)
 11. listopadu – Štěpán Uroš III. Dečanský, srbský král (* mezi roky 1275 až 1280)
 30. prosince – Bernard Gui, francouzský dominikánský mnich a inkvizitor (* 1261)
 Jan III. z Dreux, hrabě z Dreux (* 1295)
 Robert z Casselu, pán Marle a Casselu (* cca 1278)

Hlavy států 
 České království – Jan Lucemburský
 Svatá říše římská – Ludvík IV. Bavor
 Papež – Jan XXII.
 Švédské království – Magnus II.
 Norské království – Magnus VII.
 Dánské království – Kryštof II. Dánský
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Filip VI. Valois
 Aragonské království – Alfons IV. Dobrý
 Kastilské království – Alfons XI. Kastilský
 Polské království – Vladislav I. Lokýtek
 Uherské království – Karel I. Robert
 Byzantská říše – Andronikos III. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
14. století
1303



Události 
 4. duben – francouzsko-vlámská bitva u Arques
 25. květen – svatba Václava II. a Elišky Rejčky
 13. červenec – římský král Albrecht I. Habsburský skládá papeži Bonifácovi slib věrnosti
 8. srpna – Zemětřesení na Krétě, pravděpodobně s epicentrem v Helénském oblouku, o síle 8 stupňů. Následnou vlnou tsunami byla poničena města Heráklion na Krétě, Alexandrie a přístavní město Akko. Nejvíce poničeny byly strategické budovy přístavních města a mezi oběťmi byly především ženy a děti. Počet obětí není znám. 
 7. září – francouzsko-italské oddíly zaútočily na papežské sídlo v Anagni s cílem zabránit papeži Bonifáci VIII. ve vydání buly Super Petri solio
 Kunhuta Přemyslovna se stává abatyší benediktinského kláštera na Pražském hradě

Narození 
 22. února – Šidebala, císař říše Jüan a chán mongolské říše († 4. září 1323)
 Brigita Švédská, švédská katolická mystička a světice († 23. července 1373)

Úmrtí 
 5. března – Daniil Alexandrovič, moskevský kníže (* 1261)
 19. května – Ivo Bretaňský, francouzský církevní soudce, obhájce a světec (* 17. října 1253)
 6. července – Ota VI. Braniborský, braniborský markrabě (* 1252)
 8. srpna – Jindřich Kastilský, kastilský infant a římský senátor (* po 10. březnu 1230)
 11. října – Bonifác VIII., papež (* 1235)
 27. října – Beatrix Kastilská, portugalská královna jako manželka Alfonse III. (* 1242)
? – Guy z Lusignanu, kyperský konstábl (* asi 1275)

Hlava státu 
Jižní Evropa
 Iberský poloostrov
Portugalské království – Dinis I. Hospodář
 Kastilské království – Ferdinand IV. Pozvaný
 Aragonské království – Jakub II. Spravedlivý
 Itálie
Papežský stát – Bonifác VIII.
 La serenissima – Pietro Gradenigo
Západní Evropa
 Francouzské království – Filip IV. Sličný
 Anglické království – Eduard I. Dlouhán
Severní Evropa
 Norské království – Haakon V. Magnusson
 Švédské království – Birger Magnusson
 Dánské království – Erik VI. Menved
Střední Evropa
 Svatá říše římská – Albrecht I. Habsburský
České království – Václav II.
 Hrabství henegavské – Jan II. Holandský
 Polské království – Václav I. Český
 Uherské království – Ladislav V. Český
Východní Evropa
 Litevské velkoknížectví – Vytenis
 Moskevská Rus – Daniil Alexandrovič – Jurij III. Daniilovič
 Bulharské carství – Teodor Svetoslav
 Byzantská říše – Andronikos II. Palaiologos
Blízký východ a severní Afrika
 Kyperské království – Jindřich II. Kyperský
 Osmanská říše – Osman I.

Externí odkazy 
 

 
14. století
1305



Události 
 9. srpen – Angličané zajali Williama Wallace
 15. prosinec – profrancouzský papež Kliment V. jmenoval deset nových kardinálů, z toho 9 Francouzů
 jaro – zdravotní stav Václava II. se definitivně zhoršil
 první písemná zmínka o Jasenné

Narození 
 15. června – Anežka Přemyslovna, kněžna javorská a svídnická († 1336/1337)
 29. září – Jindřich II. Dolnobavorský, bavorský vévoda († 1339)
 Alžběta Polská, uherská a chorvatská královna jako manželka Karla I. Roberta a polská regentka († 29. prosince 1380)
 Ašikaga Takaudži, japonský samurajský velitel († 7. června 1358)
 Beatrix Lucemburská, uherská královna jako manželka Karla I. Roberta (* 11. listopadu 1319)
 Petr II. Sicilský, sicilský král († 15. srpna 1342)

Úmrtí 
 19. ledna – Roger de Lauria, italský admirál (* 1250)
 19. března – Blanka Francouzská, rakouská a štýrská vévodkyně, dcera francouzského krále Filipa III. (* mezi roky 1276 a 1285)
 2. dubna – Jana I. Navarrská, francouzská královna jako manželka Filipa IV. a navarrská panovnice (* 14. ledna 1272)
 21. června – Václav II., český a polský král (* 1271)
 23. srpna – William Wallace, skotský hrdina (* okolo 1272)
 10. září – Mikuláš Tolentinský, italský augustiánský mnich a světec (* kolem 1246)
 ? – Moše z Leonu, španělský rabín a kabalista (* asi 1250)
 ? – Jean de Meung, francouzský básník (* 1240)
 ? – Jan IV. Braniborský, braniborský markrabě (* kolem 1261)

Hlava státu 
Jižní Evropa
 Iberský poloostrov
Portugalské království – Dinis I. Hospodář
 Kastilské království – Ferdinand IV. Pozvaný
 Aragonské království – Jakub II. Spravedlivý
 Itálie
Papežský stát – Kliment V.
 La serenissima – Pietro Gradenigo
Západní Evropa
 Francouzské království – Filip IV. Sličný
 Anglické království – Eduard I. Dlouhán
Severní Evropa
 Norské království – Haakon V. Magnusson
 Švédské království – Birger Magnusson
 Dánské království – Erik VI. Menved
Střední Evropa
 Svatá říše římská – Albrecht I. Habsburský
České království – Václav II. – Václav III.
 Henegavské hrabství – Vilém III. z Avesnes
 Polské království – Václav I. Český – Václav II. Český
 Uherské království – Ladislav V. Český – Ota III. Dolnobavorský
Východní Evropa
 Litevské velkoknížectví – Vytenis
 Moskevská Rus – Jurij III. Daniilovič
 Bulharské carství – Teodor Svetoslav
 Byzantská říše – Andronikos II. Palaiologos
Blízký východ a severní Afrika
 Kyperské království – Jindřich II. Kyperský
 Osmanská říše – Osman I.

Afrika
 Habešské císařství – Ouédem-Arad

Externí odkazy 
 

 
14. století
1306



Události 
 25. březen – Robert Bruce korunován skotským králem
 založen cisterciácký klášter Thronus Regis (nikdy nebyl postaven)
 4. srpen – zavražděním Václava III. v Olomouci vymřela po meči královská větev rodu Přemyslovců
 16. říjen – svatba Rudolfa Habsburského s Eliškou Rejčkou
 říjen – manžel sestry Václava III. Jindřich Korutanský, který byl právoplatně zvoleným nástupcem Václava, byl vyhnán Rudolfem Habsburským, kterého poté část podplacené české šlechty zvolila za krále
 Zlaté Hory povýšeny na město
 Filip IV. Sličný vyhnal z Francie Židy a zkonfiskoval jejich majetek

Narození 
 Alžběta Dolnobavorská, rakouská vévodkyně ( † 25. března 1330)

Úmrtí 
Česko
 7. května – Přemek Ratibořský, kníže ratibořský (* 1258/1268)
 4. srpna – Václav III., král český, král polský a uherský (* 1289)
 ? – Ojíř z Lomnice, český šlechtic z rodu Vítkovců (* ?)
? – Jan I. z Michalovic, český šlechtic a zakladatel rodu pánů z Michalovic (* po 1260)

Svět
 7. srpna – Albert z Trapani, sicilský katolický kněz a světec (* 1250)
 ? – Jacopone da Todi, italský mnich františkán, právník, básník a blahoslavený (* 1236)

Hlavy států 
Jižní Evropa
 Iberský poloostrov
Portugalské království – Dinis I. Hospodář
 Kastilské království – Ferdinand IV. Pozvaný
 Aragonské království – Jakub II. Spravedlivý
 Itálie
Papež – Klement V.
 La serenissima – Pietro Gradenigo
Západní Evropa
 Francouzské království – Filip IV. Sličný
 Anglické království – Eduard I.
 Skotské království – Robert Bruce
Severní Evropa
 Norské království – Haakon V. Magnusson
 Švédské království – Birger Magnusson
 Dánské království – Erik VI. Menved
Střední Evropa
 Svatá říše římská – Albrecht I. Habsburský
České království – Václav III. – Jindřich Korutanský – Rudolf Habsburský
 Hrabství henegavské – Vilém I. Henegavský
 Polské knížectví – Václav II. Český – Vladislav I. Lokýtek
 Uherské království – Ota III. Dolnobavorský
Východní Evropa
 Litevské velkoknížectví – Vytenis
 Moskevská Rus – Jurij III. Daniilovič
 Bulharské carství – Teodor Svetoslav
 Byzantská říše – Andronikos II. Palaiologos
Blízký východ a severní Afrika
 Kyperské království – Jindřich II. Kyperský – Amalrich z Tyru (guvernér a regent)
 Osmanská říše – Osman I.

Afrika
 Habešské císařství – Ouédem Arad

Externí odkazy 
 

 
14. století
1308



Události 
 25. leden – Eduard II. se oženil s Isabelou Francouzskou. O měsíc později (25. února) byli oba korunováni.
 14. srpen – Fridrich Habsburský, řečený Sličný podepisuje ve Znojmě mírovou smlouvu, jíž se vzdává na věčné časy práv k české koruně a jako odškodné mu Jindřich Korutanský v průběhu dvou let vyplatí 45 000 hřiven pražských
 inkvizitor z Carcassonne pozatýkal v Montaillou krom dětí veškeré obyvatele
 založena univerzita v Perugii (Università degli Studi di Perugia)

Probíhající události 
 1307–1310 – Válka dvou královen

Narození 
 ? – Jiří II. Trojdenovič, kníže mazovský († 7. dubna 1340)
 ? – Štěpán Dušan, srbský král († 20. prosince 1355)
 ? – Mastino II. della Scala, pán Verony († 1351)
 ? – Gaston II. z Foix, hrabě z Foix († 1343)
 ? – Johana III. Burgundská, burgundská hraběnka († 1347)
 ? – Princ Morinaga, syn japonského císaře Go-Daiga († 12. srpna 1335)

Úmrtí 
 31. ledna – Azzo VIII. z Este, markýz z Ferrary
 1. února – Heřman III. Braniborský, markrabě braniborský a hrabě z Coburgu (* asi 1273)
 16. dubna – Vilém I. z Bergu, hrabě z Bergu (* cca 1242)
 1. května – Albrecht I. Habsburský, římský král (* 1255)
 22. května –Amadeus II. ze Ženevy, ženevský hrabě
 4. září – Markéta Burgundská, královna sicilská, neapolská a titulární královna jeruzalémská jako manželka Karla I. z Anjou (* 1250)
 6. října – Corso Donati, vůdce guelfů ve Florencii (* ?)
 8. listopadu – Jan Duns Scotus, teolog a filozof (*asi 1266)
 21. prosince – Jindřich I. Hesenský, lankrabě hesenský (* 1244)
 Trần Nhân Tông, vietnamský císař (* 1258)
 Konstantin III. Arménský, arménský král (* 1278)

Hlava státu 
Jižní Evropa
 Iberský poloostrov
Portugalské království – Alfons IV. Portugalský
 Kastilské království – Ferdinand IV. Pozvaný
 Aragonské království – Jakub II. Spravedlivý
 Itálie
Papež – Klement V.
 La serenissima – Pietro Gradenigo
Západní Evropa
 Francouzské království – Filip IV. Sličný
 Anglické království – Eduard II.
Severní Evropa
 Norské království – Haakon V. Magnusson
 Švédské království – Birger Magnusson
 Dánské království – Erik VI. Menved
Střední Evropa
 Svatá říše římská – Albrecht I. Habsburský – Jindřich VII. Lucemburský
České království – Jindřich Korutanský
 Hrabství henegavské – Vilém I. Henegavský
 Polské knížectví – Vladislav I. Lokýtek
 Uhry – Karel I. Robert
 Uherské království – Ota III. Dolnobavorský – Karel I. Robert
Východní Evropa
 Litevské velkoknížectví – Vytenis
 Moskevská Rus – Jurij III. Daniilovič
 Bulharsko – Teodor Svetoslav
 Byzantská říše – Andronikos II. Palaiologos
Blízký východ a severní Afrika
 Osmanská říše – Osman I.
 Kyperské království – Amaury z Tyru

Externí odkazy 
 

 
14. století
1309



Události 

 první písemná zmínka o obci Přemyslovice poblíž Prostějova
 únor – Jindřich z Lipé a Jan z Vartemberka uvězněni na hradě Litice bohatými kutnohorskými a pražskými měšťany
 6. dubna – Florenťany tvrdě potlačena vzpoura v poddaném městě Prato
 4. srpen – zbraslavský opat Konrád v doprovodu Petra Žitavského vyjíždí za Jindřichem VII. do Heilbronnu domlouvat sňatek pro Elišku Přemyslovnu
 27. listopad – jako římský císař zvolen Jindřich VII.
 přesídlení papeže do Avignonu

Probíhající události 
 1307–1310 – Válka dvou královen

Narození 
 9. června – Ruprecht I. Falcký, falckrabě († 1390)
 ? – Leon V. Arménský, arménský král († 1341)
? – Guigues VIII. z Viennois, francouzský šlechtic († 28. července 1333)

Úmrtí 
 4. ledna – Anděla z Foligna, italská mystička (* 1248)
 6. května – Karel II. Neapolský, neapolský král (* asi 1254)
 19. září – Guzmán Dobrý (Guzmán el Bueno, Alonso Pérez de Guzmán), španělský šlechtic a vojevůdce (* 24. ledna 1256)
 27. listopadu – Ota IV. Braniborský, markrabě braniborský (* asi 1238)

Hlava státu 
Jižní Evropa
 Iberský poloostrov
 Portugalsko – Dinis I. Hospodář
 Kastilie a León – Ferdinand IV. Pozvaný
 Aragonské království – Jakub II. Spravedlivý
 Itálie
 Papežský stát – Klement V.
 La serenissima – Pietro Gradenigo
Západní Evropa
 Francouzské království – Filip IV. Sličný
 Anglické království – Eduard II.
 Skotské království – Robert Bruce
Severní Evropa
 Norské království – Haakon V. Magnusson
 Švédské království – Birger Magnusson
 Dánské království – Erik VI. Menved
Střední Evropa
 Svatá říše římská – Jindřich VII. Lucemburský
 České království – Jindřich Korutanský
 Hrabství henegavské – Vilém I. Henegavský
 Polské knížectví – Vladislav I. Lokýtek
 Uherské království – Karel I. Robert
Východní Evropa
 Litevské velkoknížectví – Vytenis
 Moskevská Rus – Jurij III. Daniilovič
 Bulharské carství – Teodor Svetoslav
 Byzantská říše – Andronikos II. Palaiologos
Blízký východ a severní Afrika
 Osmanská říše – Osman I.
 Kyperské království – Amalrich z Tyru (regent a guvernér)
 Mamlúcký sultanát – Al-Málik An-Násir Muhammad ibn Kalaún – Bajbars II. – Al-Málik An-Násir Muhammad ibn Kalaún
Afrika
 Habešské císařství – Ouédem-Arad

Externí odkazy 
 

 
14. století
1319



Události 
 Jan Lucemburský dal vybudovat hrad Střekov.
  23. července – rytíři sv. Jana rozdrtili v bitvě u ostrova Chios loďstvo Ajdinského bejliku.
 říjen – zcela náhodou zasažen šípem při účasti na boji Ludvíka Bavora zemřel po několika dnech Vilém Zajíc z Valdeka, přední český šlechtic
 mimořádně dobrá úroda – jeden strych pšenice stál pouze jeden pražský groš
 prosinec – Jan Lucemburský odjíždí na konci roku do Lucemburska, správu země svěřuje Jindřichovi z Lipé

Narození 
 26. dubna – Jan II. Francouzský, francouzský král († 8. dubna 1364)
 srpen – Blanka Kastilská, portugalská infantka († 1375)
 ? – Johana z Penthièvre, bretaňská vévodkyně († 1384)
 ? – Karel z Blois, bretaňský vévoda († 1364)
 ? – Jakub I. Bourbonský, francouzský hrabě z Ponthieu a La Marche († 6. dubna 1362)

Úmrtí 
 duben – Marie z Lusignanu, královna aragonská, sicilská, valencijská, sardinská a korsická (* 1273)
 8. května – Haakon V., norský král (* 1270)
 19. května – Ludvík z Évreux, hrabě z Évreux (* 3. května 1276)
 15. srpna – Ingeborg Švédská, dánská královna jako manželka Erika VI. (* cca 1277)
 9. října – Vilém Zajíc z Valdeka, český šlechtic z rodu Buziců (* asi před 1289)
 11. listopadu – Beatrix Lucemburská, uherská královna jako manželka Karla I. Roberta (* 1305)
 13. listopadu – Erik VI., dánský král (* 1274)

Hlava státu 
 České království – Jan Lucemburský
 Svatá říše římská – Ludvík IV. Bavor – Fridrich Sličný
 Papež – Jan XXII.
 Anglické království – Eduard II.
 Francouzské království – Filip V.
 Kastilské království – Alfons XI. Spravedlivý
 Polské knížectví – Vladislav I. Lokýtek
 Uherské království – Karel I. Robert
 Byzantská říše – Andronikos II. Palaiologos
 Osmanská říše – Osman I.

Externí odkazy 
 

 
14. století
1336



Události 
 Konec období Restaurace Kemmu, začátek období Muromači v Japonsku.
 Založení říše Vídžajanagar na jižním okraji Dekkánské plošiny bratry Hariharou a Bukka Rájem.
 jaro – vleklá válka Jana Lucemburského proti Habsburkům na rakousko-moravském pomezí
 Udělení královských privilegií městu Vodňany Janem Lucemburským.
 20. září – Komjó se stává japonským císařem
 9. října – mírová smlouva Jana Lucemburského v Enži s vévody Otou a Albrechtem Habsburskými o odstoupení Korutan a Kraňska, Tyroly připadly ženě Jana Jindřicha Markétě Pyskaté.
 Bitva u Minatogawy: Ašikaga Takaudži porazil japonské císařské síly vedené Kusunoki Masašigem a Nittou Jošisadou.
 Japonský samuraj Kusunoki Masašige provedl obřadní seppuku, aby nezradil svého císaře
Aberdeen bylo vypáleno Angličany.

Narození 
 8. dubna – Tamerlán, turkický vojevůdce a dobyvatel († 18. února 1405)
 14. dubna – Go-Kōgon, japonský císař († 1374)
 23. dubna – Oliver V. z Clissonu, francouzský konetábl († 23. dubna 1407)
 1. července – Filip Orleánský, vévoda orleánský († 1. září 1376)
 25. července – Albrecht I. Bavorský, bavorský vévoda († 1404)
 ? – Hồ Quý Ly, zakladatel vietnamské dynastie Hồ († 1407)
 ? – Kao Čchi, čínský básník, esejista a spisovatel († 1374)
 ? – Filip Navarrský, hrabě z Longueville († 1363)
 ? – Štěpán Uroš V., srbský car († 1371)
? - Kateřina Bosenská, bosenská šlechtična a hraběnka z Celje († 1396)

Úmrtí 
 24. ledna – Alfons IV. Aragonský, aragonský král (* 1299)
 12. března – Guy II. Namurský, namurský hrabě (* cca 1312)
 17. května – Go-Fušhimi, japonský císař (* 5. dubna 1288)
 23. května – Václav Płocký, płocký a mazovský vévoda (* 1293)
 4. června – Masašige Kusunoki, japonský samuraj (* 1294)
 4. července – Alžběta Portugalská, portugalská královna jako manželka Dinise I., a světice (* 1271)
 5. září – Karel z Évreux, hrabě z Étampes (* 1305)
 13. září – Jan z Elthamu, hrabě z Cornwallu (* 15. srpna 1316)
 30. září – Kateřina Savojská, rakouská vévodkyně (* cca 1298)
 listopad – Eduard I. z Baru, hrabě z Baru
 Lešek Ratibořský, ratibořský a kozelský kníže
 Arpa Ke'un, ilchánský panovník (* ?)
 Ramon Muntaner, katalánský voják a spisovatel (* mezi 1265–1270)
 Richard z Wallingfordu, matematik (* 1292)
 Bernard VIII., hrabě z Comminges (* asi 1285)
 Guillaume Pierre Godin, filosof (* asi 1260)

Hlava státu 
české země
 České království – Jan Lucemburský
 Moravské markrabství – Karel IV.
 Opolské knížectví – Boleslav II. Opolský
 Těšínské knížectví – Kazimír I. Těšínský

svět
 Anglické království – Eduard III.
 Aragonské království – Alfons IV. Dobrý – Pedro IV.
 Byzantská říše – Andronikos III. Palaiologos
 Dánské království – bezvládí
 Francouzské království – Filip VI. Francouzský
 Kastilské království – Alfons XI. Spravedlivý
 Norské království – Magnus VII. Eriksson
 Papežský stát – Benedikt XII.
 Polské království – Kazimír III. Veliký
 Portugalské království – Alfons I. Statečný
 Svatá říše římská – Ludvík IV. Bavor
 Švédské království – Magnus II. Eriksson
 Uherské království – Karel I. Robert

Reference

Externí odkazy 
 

 
14. století
1334



Události 
 leden – český král Jan Lucemburský jmenoval svého syna Karla moravským markrabětem.
 18. července – biskup z Florencie požehnal základní kámen pokládaný pro novou campanilu (zvonice) florentské katedrály. Věž byla navržena umělcem Giottem di Bondone.
 20. prosince – na papežský stolec nastoupil Benedikt XII.
 První zaznamenaný případ propuknutí epidemie moru v čínské provincii Hubei.

Narození 
 4. ledna – Amadeus VI. Savojský, savojský hrabě († 1383)
 25. května – Sukō, japonský císař († 1398)
 30. srpna – Petr I., král Kastilie, Leónu a Galicie († 23. března 1369)
? – Fadrique Kastilský, mistr řádu Svatojakubských rytířů († 1358) 
 ? – Hayam Wuruk, jávanský vládce († 1389)
 ? – Jakub I., kyperský král († 1398)
 ? – Marie z Padilla, metresa kastilského krále Petra I. († červenec 1361)
 ? – Jang Ťi, čínský básník, esejista a malíř († 1383)

Úmrtí 
 17. ledna – Jan Bretaňský, hrabě z Richmondu (* asi 1266)
 červenec – Jakub Aragonský, syn aragonského krále Jakuba II. (* 29. září 1296)
 19. srpna – Jan Aragonský, syn aragonského krále Jakuba II., arcibiskup a kazatel (* 1301)
 4. prosince – Jan XXII., papež (* 1249)
 ? – Safi-ad-din Ardabili, perský šejk a duchovní (* 1251)
 ? – Sergius II. da Pola, benátský šlechtic a admirál (* ?)

Hlava státu 
 České království – Jan Lucemburský
 Moravské markrabství – Karel IV.
 Svatá říše římská – Ludvík IV. Bavor
 Papež – Jan XXII. – Benedikt XII.
 Švédské království – Magnus II. Eriksson
 Norské království – Magnus VII. Eriksson
 Dánské království – bezvládí
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Filip VI. Francouzský
 Aragonské království – Alfons IV. Dobrý
 Kastilské království – Alfons XI. Spravedlivý
 Portugalské království – Alfons IV. Statečný
 Polské království – Kazimír III. Veliký
 Uherské království – Karel I. Robert
 Byzantská říše – Andronikos III. Palaiologos

Externí odkazy

Reference 

 
14. století