alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Emerge

emerge (výslovnost [iˈməːdž]) je nástroj pro příkazový řádek, který je jádrem systému balíčků jménem Portage v Gentoo Linuxu. Příkaz emerge má mnoho voleb a parametrů. Je napsán v programovacím jazyce Python. Emerge je nejdůležitější nástroj pro práci s Portage v příkazové řádce.

Program stáhne zdrojový kód zvolené aplikace (příp. aplikací či knihoven, na nichž program závisí). Stažené zdrojové kódy jsou následně zkompilovány. Kompilace se optimalizuje podle nastavení správce systému. Emerge provede kompilaci a instalaci aplikace v bezpečném odkladišti a až nakonec ji začlení do systému (přesune na místo určení a obnoví konfigurační soubory).

Přesný průběh instalace ovlivňuje nastavení „USE flag“. Podle nich se rozhoduje, které volitelné vlastnosti budou zkompilovány. Emerge může sloužit k instalaci binárních balíčků, což ovšem znemožňuje využít výhod optimalizace.

Některé z hlavních parametrů emerge jsou:
# emerge jméno-aplikace
Nainstaluje balíček jméno-aplikace včetně závislých balíčků.

# emerge --pretend jméno-aplikace
# emerge -p jméno-aplikace
Tyto dva zápisy mají identickou funkci; emerge vypíše seznam všech balíčků, které je nutno nainstalovat pro instalaci aplikace.

# emerge –-sync
Aktualizuje seznam balíčků.

Hlavní nevýhodou emerge je, že zatím automaticky neumí odinstalovat již nepotřebné závislosti po odinstalování aplikace. Avšak pomocí:
# emerge --depclean
mohou být odstraněny. Toto je potenciálně nebezpečná operace. Vždy nejprve spusťte emerge s parametrem -p a zkontrolujte seznam balíčku, které mají být odebrány. Nezapomeňte poté spustit revdep-rebuild (z balíčku gentoolkit, je nutné jej nejdříve nainstalovat). Ten překompiluje programy, které byly dynamicky linkovány oproti odinstalovaným balíčkům.

Jedním z nejužitečnějších příkazů je aktualizace všech balíčků v systému. Tu provedeme jednoduše příkazem
# emerge --update world
Parametr --deep (-D) vynutí i aktualizaci balíčků, které byly nainstalovány jako závislosti, změnu nastavení „USE flags“ pak promítnete do aktualizace užitím parametru --newuse (-N).

Externí odkazy 
 Návod k Portage 
 Návod k Portage 

Linux
Tři klenoty

Tři klenoty, někdy nazývané Tři útočiště (sanskrt: Triratna त्रिरत्न, také Ratna-traja रत्नत्रय ; páli: Tiratana तिरतन , Tisarana तिसरन; čínsky: 三寶 nebo 三宝, Sānbǎo; Japonsky: Sambō nebo Sampō; Tibetsky: དཀོན་མཆོག་གསུམ /dkon mchog gsum/), jsou ústředním pojmem buddhismu. Tvoří jej Buddha, Dharma a Sangha.

Přestoupení k Buddhismu 
Z náboženského a buddhistického hlediska mají tři klenoty zásadní význam, jelikož přijetím tří klenotů člověk uznává nauku Dharmy. S příchodem buddhismu na Západ začala být řešena otázka, kdy se vlastně člověk může stát buddhistou. S jistými výhradami by se dalo odpovědět, že právě přijetím tří klenotů. Avšak v žádném případě se nejedná o paralelu např. křesťanského křtu. Jde o čistě vnitřní rozhodnutí, kterým člověk přijímá Buddhu za svého učitele, jím objevenou Dharmu za cestu hodnou následování a Sanghu za společenství, jež mu v jeho duchovní cestě bude oporou.

Aktem přistoupení k buddhismu je takzvané přijetí buddhistického útočiště.

Vývoj v chápání Sanghu 
Významový obsah tří klenotů se postupně měnil, zejména pokud jde o poslední klenot Sanghu. Buddha představuje probuzeného učitele, nadaného výjimečnými učitelskými schopnostmi a moudrostí, který objevil Dharmu v době temna, kdy učení o cestě vedoucí k osvobození ze samsáry bylo zapomenuto. Dharma je učení, které bylo Buddhou objeveno a jím zpřístupněno ostatním. Sangha v původním významu znamenala společenství Buddhových žáků nacházejících se na nejrůznějších stupních osvícení.

Později s příchodem mahájány se Sanghou začalo označovat společenství bodhisattvů. V současné době je jako Sangha často chápáno společenství praktikujících buddhistů, kteří si jsou vzájemnou oporou.

Buddhistické pojmy
Spojená federace planet

Spojená federace planet je společenství ve fiktivním vesmíru seriálu Star Trek. Součástí federace je více než 150 obydlených planet kvadrantu Alfa a Beta. K nejvýznamnějším členům patří Země, Vulkán, Bajor a Andoria. Hlavní město je Paříž na Zemi, kde sídlí prezident, sídlem velitelství Hvězdné flotily je pak San Francisco. Symbolem federace je modrý kruh s hvězdami symbolizující členské a zakládající světy, obklopené ratolestmi.

Historie 
Spojená federace planet vznikla roku 2161 jako výsledek romulanských válek mezi Spojenou Zemí a Romulanským impériem, v nichž zvítězila koalice budoucích zakladatelů federace pod vedením Země. Mezi zakládající světy federace patří Země, Vulkán, Andorie a Tellar. Země je hegemonem tohoto společenství, má téměř dominantní postavení. Hlavním zakladatelem je kapitán Jonathan Archer, velící důstojník Enterprise NX-01. V polovině 23. století zahrnovala federace již stovky světů a kolonií. Spojená federace planet existuje až do 31. století, kdy je patrně nějakým způsobem transformována. Důvodem je stále narůstající počet členských světů.

Ekonomika 
Jednotlivé členské světy využívají různé vlastní ekonomické modely. Základní jednotkou měny na celém území Spojené federace planet je Federační kredit, který se používá pro obchodní transakce uvnitř Federace i při obchodech se sousedními nečlenskými světy.

Základem průmyslové výroby jsou replikátory schopné přeměnou energie na hmotu vyrábět téměř jakékoliv zboží. Technologie jaderné fúze poskytuje členským světům Federace velké množství levné a čisté energie, díky které je průmyslová výroba i produkce potravin na vysoké úrovni.

Ekonomika na Zemi 24. století se od ekonomiky 20. století zásadně liší. Postupně se vyvinula do postkapitalistického stavu, kdy peníze pro chod společnosti už nejsou potřeba. To bylo možné nejen přirozeným vývojem ekonomického systému v čase, ale i technologickým rozvojem a dosažením vyšší společenské a kulturní vyspělosti lidské společnosti.

Obrana 
Hlavní složkou ozbrojených sil Federace je Hvězdná flotila. Existuje ještě z dob Spojené země, má množství lodí, včetně nejznámějších Enterprise, Voyager, Excelsior, Potemkin, Al-Batani a Yamato. Lodě jsou schopné pomocí warpového pohonu cestovat nadsvětelnou rychlostí. Již asi od konce 22. století má flotila ryze mírové poslání a jejím hlavním úkolem tak je bránit Federaci před možným útokem. V dobách míru podniká průzkumné mise do vzdálených koutů Galaxie.

Odkazy

Poznámky

Externí odkazy 
  článek na Memory Alpha
  článek na Memory Alpha

Civilizace Star Treku
Mauretánie

Mauretánie může znamenat:
Mauritánie
Mauretánie (království)
Richmond Trophy 1950

II. Richmond Trophy byl úvodní závod formule 1, pořádaný ve stejný den jako další podnik Grand Prix Pau. Oba závody nebyly zařazeny, do nově vyhlášeného, Mistrovství světa jezdců.

Závody formule 1 organizované na Velikonoční pondělí, se pomalu začínají stávat tradicí. Jediným vysvětlením, proč někdo preferuje závodit na nevzhledném a plochém letišti, je možná délka závodu. V Goodwoodu to bylo jen 26 mil, necelých 70 km, zatímco běžný závod vypsaný pro vozy formule 1 se jezdi na vzdálenost okolo 400 až 500 km. Závodu v Goodwoodu se zúčastnili především britské týmy.

Nejvíce vozů nasadilo Maserati a ERA. Tým Enrico Platé připravil Maserati 4CLT/48 pro Biru a Graffenrieda. Stejné vozy přivezla Scuderia Ambrosiana pro Parnella a Hampshira, Angličan Parker startoval na soukromém Maserati 6CM další soukromé Maserati sedlal Murray tentokrát se jednalo o typ 4CL. Bratři Whiteheadové připravili vůz ERA B pro Grahama a Peter startoval na Ferrari 125. Další vozy ERA patřili soukromníkům Walkerovi, Harrisonovi a Taylorovi. George Abecassis představil vůz HWM s motorem Alta.

Úvod připomínal spíš dostihy (i když s koňmi pod kapotou) se zvláštním způsobem rozlosování postavení na startu, když o tom kdo bude připuštěn ke startu rozhodly časy z tréninku. V praxi to znamenalo, že Reg Parnell, nejrychlejší v tréninku, dostel výhodu startovat z první řady zatímco Bira a de Graffenried museli začínat ze zadních řad, a protlačit se mnohem pomalejšími vozy. Další nepříjemnost čekala hned na začátku, už tak silný vítr, který obtěžoval celé dopoledne, se změnil v menší vichřici a navíc se spustil déšť.

Navzdory všem těžkostem Bira odstartoval téměř senzačně a nakrátko se dostal do vedení. Za Thajským princem se prosmeknul další šlechtic, švýcarský baron de Graffenried a až za nimi odstartoval Parnell. Hned po startu odstoupil Murray a taky Whitehead na Ferrari. Potíže se nevyhnuli ani Watsonovi

Z čela závodu odstoupil Bira pro problém s viditelností, nechtěl dál riskovat. V čele ho tak vystřídal de Graffenried v závěsu s Parnellem, který v sedmém kole zaútočil a dojel si tak pro vítězství a obhájil tak svůj triumf z loňska. De Graffenried dojel se ztrátou 56 sekund na druhém místě a završil tak úspěch vozu Maserati.Další místa obsadili vozy ERA v pořadí Shawe Taylor, Harrison a Whitehaed. Do cíle dojel ještě Abecassis na 6 místě, ostatní jezdci odstoupili.

Výsledky 
 10. duben 1950
 Okruh Goodwood
 11 kol x 3830 m - 461 m / 41,669 km

Nejrychlejší kolo 

 Reg Parnell 1:46.0 131.67 km/h

Postavení na startu

Startovní listina

Odkazy

Externí odkazy 
 Výsledky závodu na Silhouet.com
 Výsledky závodu na ChicaneF1.com

Richmond Trophy
Formule 1 v roce 1950
Motoristické sporty ve Spojeném království
Sport ve Spojeném království v roce 1950
Kyborg

Kyborg označuje hybrid biologického organismu a stroje. Většinou se používá k popisu osob, jejichž těla jsou trvale doplněna umělými součástmi. Název je akronymem odvozeným z anglického cybernetic organism („kybernetický organismus“), poprvé ho použili rakousko-australský vědec Manfred Clynes a americký lékař Nathan S. Kline v roce 1960. Protože kyborgové jsou technicky upravenými biologickými formami života, neměli by být zaměňováni s androidy nebo jinými roboty.

Kyborgové ve fikci 
 Borgové – společenství v seriálu Star Trek, jsou vzorovým příkladem organismu ovládnutého technikou. Sedmá z devíti
 Viliam O´Mara – roboty operovaný muž ze Vzpoury mozků, ze speciálu ABC, byl příkladem chirurgicky ovládnutého člověka pomocí kybernetického zařízení, s omezenou vůlí, zato bez poškození na jinak stále ryze lidském těle.
 RoboCop – kyborg vytvořený z tělesných pozůstatků policisty spojených nejmodernější technikou do podoby policisty budoucnosti, u kterého došlo k částečnému potlačení svobodné vůle a k výmazu původních vzpomínek.
 G. I. Joe (Cobra vojáci) – nanotechnologie
 Generál Grievous a Darth Vader (Star Wars)
 Měsíční kroniky – hlavní postava Cinder je rovněž kyborgem
 Frank Boorman – ze série Agent JFK
 Nebula a Doctor Octopus – ze světů Marvelu

Odkazy

Reference

Související články 
 Android (robot)
 Robot
 Bionika

Externí odkazy 
 
 

Futurologie
Science fiction
Slova vzniklá blendingem
Kyborgové
Anglická slova a fráze
Výroková logika

V matematice a logice se pojmem výroková logika označuje formální odvozovací systém, ve kterém atomické formule tvoří výrokové proměnné (na rozdíl od predikátové logiky). Výroková logika je, stejně jako fuzzy logika, podoborem matematické logiky.

Výroková logika se skládá ze
 syntaktických pravidel - určují, kdy je formule správně utvořená,
 odvozovacích pravidel - určují, jak z jedněch formulí správně odvozovat další stále validní důsledkové formule,
 (nejvýše spočetné) množiny axiomů a axiomatických schémat.

Syntaxe 

Nechť  je neprázdná množina symbolů nazývaných atomické výrokové formule (též výrokové proměnné). Abecedou jazyka výrokové logiky  jsou prvky množiny , symbol  pro negaci a  pro implikaci. Výrokové formule jazyka  definujeme následovně:
 Každá atomická výroková formule je též výroková formule.
 Jestliže  je výroková formule, je i  výroková formule.
 Jsou-li  výrokové formule, je i  výroková formule.
 Formule vznikne konečným počtem užití pravidel 2 a 3.

Pro zkrácení zápisu dále používáme označení
 Konjunkce:  pro 
 Disjunkce:  pro 
 Ekvivalence:  pro 
 Exkluzivní disjunkce:   pro 
 Tautologie:  pro 
 Kontradikce:  pro 
 NAND:  pro 
 NOR:  pro 
 Obrácená implikace:  pro

Sémantika 

Pravdivostní ohodnocení (též interpretace) atomických formulí je jakékoliv zobrazení . Rozšíření  na výrokové formule definujeme induktivně takto:
  je-li  atomická formule
 
 

O formuli  říkáme, že je splnitelná, pokud existuje takové , že platí  (též značeno ). V opačném případě o formuli říkáme, že je nesplnitelná.

O formuli  říkáme, že je sémantickým důsledkem formule , značeno  pokud pro každé , takové že  platí i . Tato relace je částečným uspořádáním výrokových formulí.

Odvozování 
Pro výrokovou logiku můžeme definovat jednoduchý deduktivní dokazovací systém sestávající ze tří schémat pro axiomy tvorbu axiomů a jediného odvozovacího pravidla.

Hilbertův axiomatický systém
Pro jakékoliv formule  jsou náledující formule axiomy:

Odvozovací pravidlo 
Stačí nám jediné pravidlo, tzv. Modus ponens: Jestliže  platí a  platí, pak  platí.

Důkaz 
Důkazem nazveme konečnou posloupnost , jestliže pro každé  je  buď závěr odvozovacího pravidla, jehož předpoklady jsou mezi  a , nebo axiom.

Jestliže existuje důkaz výrokové formule , říkáme o této formuli, že je dokazatelná.

Úplnost  
Výroková logika je úplná a konzistentní v tom smyslu, že dokazatelné formule jsou právě ty, které jsou pravdivé v každém ohodnocení.

Externí odkazy 
 
 Volně stažitelná skripta z předmětu Výroková a predikátová logika na MFF UK od Petra Štěpánka

Matematická logika
Nirvána (rozcestník)

Slovo nirvána či nirvana může označovat několik pojmů:

 Nirvána – nábožensko-filosofický pojem;
 Nirvana – americká rocková skupina založená roku 1987;
 Nirvana (album) – album této skupiny;
 Nirvana (britská skupina) – britská rocková skupina založená roku 1967.

Externí odkazy
Dřetovice

Dřetovice jsou obec v okrese Kladno ve Středočeském kraji, devět kilometrů severovýchodně od Kladna. Mají rozlohu 5,39 km² a žije zde  obyvatel.

Dřetovice leží v mělkém údolí v nadmořské výšce 250–290 metrů. Převážná část zástavby se rozkládá ve svahu na pravém břehu Dřetovického potoka. Katastr obce zaujímá též statek Brodce v sousedním údolí Týneckého potoka, dva kilometry severozápadně od Dřetovic. V obci působí fotbalový oddíl SK Sparta Dřetovice a sbor dobrovolných hasičů SDH Dřetovice.

Historie 

První písemná zmínka o Dřetovicích pochází z roku 1233, kdy je král Václav I. věnoval klášteru v Kladrubech. Název Dřetovice pochází od osobního jména Držata. Od 16. století až do roku 1924 se jméno vsi běžně užívalo v podobě Vřetovice. Na návrší jihozápadně od Dřetovic stávala ve středověku též ves Královice s tvrzí, zaniklá v polovině 15. století při tažení Jiřího Poděbradského proti Buštěhradu. Jejím jediným pozůstatkem a zdaleka viditelnou dominantou obce je kostel svatého Václava na horním okraji Dřetovic, původně románská stavba, později goticky přebudovaná a v nynější podobě z 18. století. Při hlavní silnici stojí pozdně barokní kaplička Panny Marie.

Územněsprávní začlenění 
Dějiny územněsprávního začleňování zahrnují období od roku 1850 do současnosti. V chronologickém přehledu je uvedena územně administrativní příslušnost obce v roce, kdy ke změně došlo:
 1850 země česká, kraj Praha, politický okres Smíchov, soudní okres Unhošť
 1855 země česká, kraj Praha, soudní okres Unhošť
 1868 země česká, politický okres Smíchov, soudní okres Unhošť
 1893 země česká, politický okres Kladno, soudní okres Unhošť
 1939 země česká, Oberlandrat Kladno, politický okres Kladno, soudní okres Unhošť
 1942 země česká, Oberlandrat Praha, politický okres Kladno, soudní okres Unhošť
 1945 země česká, správní okres Kladno, soudní okres Unhošť
 1949 Pražský kraj, okres Kladno
 1960 Středočeský kraj, okres Kladno

Rok 1932 
V obci Dřetovice (940 obyvatel, četnická stanice, katol. kostel) byly v roce 1932 evidovány tyto živnosti a obchody: 3 hostince, kolář, konsum Včela, 2 kováři, 2 krejčí, 2 mlýny, obuvník, pekař, pokrývač, porodní asistentka, 2 rolníci, 2 řezníci, 4 obchody se smíšeným zbožím, obchod se střižním zbožím, švadlena, trafika, 2 truhláři, státní velkostatek, 2 zámečníci.

Doprava 
Obcí vede silnice II/101 v úseku KLadno – Kralupy nad Vltavou. Po hranici území obce vede dálnice D7, nejblíže je exit 9 (Buštěhrad) ve vzdálenosti tří kilometrů. Obec Dřetovice leží na železniční Kralupy nad Vltavou – Kladno. Jedná se o jednokolejnou celostátní trať, doprava byla na trati zahájena roku 1856. Přepravní zatížení tratě 093 mezi Kralupy nad Vltavou a zastávkou Kladno-Vrapice v roce 2011 činilo obousměrně 15 osobních vlaků. Na území obce leží mezilehlá zastávka Dřetovice.

V obci zastavovaly v srpnu 2011 autobusové linky Kladno – Stehelčeves – Středokluky (2 spoje tam, 1 spoj zpět) a linka č.4 MAD Kladno-Dřetovice (7 spojů tam, 9 spojů zpět, dopravce ČSAD MHD Kladno).

Pamětihodnosti 
 Kostel svatého Václava
 Kaple Panny Marie

Galerie

Reference

Externí odkazy 
 
 
 

 
Vesnice v okrese Kladno
Obce v okrese Kladno
Sídla v Pražské plošině
Sedm divů světa

Sedm divů světa, také Sedm divů starověkého světa, je všeobecně známý seznam unikátních starověkých staveb v oblasti Středozemního moře a na Středním východě, sestavován převážně řeckými starověkými turisty. Jediný z divů, který dodnes stojí, jsou Pyramidy v Gíze. Seznam se dlouho různil podle času a autora a stabilizoval se do dnešní podoby až kolem renesance. První takové seznamy sedmi divů se začínají objevovat v 1.–2. století př. n. l., kdy nejstarší kanonický seznam starověkých sedmi divů světa sestavil řecký básník Antipatros ze Sidónu.

Těmito se inspirovaly i pozdější seznamy, takže se počet divů ustálil na sedmi. Existence zahrad Semiramidiných není definitivně prokázána a zbývajících pět divů světa bylo zničeno živelnými pohromami. Artemidin chrám a Feidiova Dia zničil požár a zbývající tři divy světa podlehly zemětřesením. Tyto jevy způsobili podle starověké mytologie sami Egypťané, aby Pyramidy v Gíze byly jediný dochovaný div světa.

Historie 
Ve starověku vzniklo mnoho seznamů sedmi divů tehdejšího světa. Tyto seznamy se od sebe někdy i značně liší, často obsahovaly např. Babylónskou věž (zikkurat s chrámem boha Marduka), „kyklopské hradby“ v Tíryntu nebo v Mykénách, římský Kapitol, či athénskou Akropolis.

První zmínku o takovém seznamu nacházíme u Diodóra Sicilského. Nejstarší známý dochovaný seznam sedmi divů světa sestavil Antipatros Sidónský. Po něm pak následoval Filón Byzantský, žijící snad ve 2. nebo 3. století n. l. (bývá zaměňován s jiným Filónem Byzantským, matematikem a „konstruktérem“ válečných strojů, který žil ve 2. století př. n. l.). Filón napsal krátký spisek O sedmi divech světa, ve kterém sestavil seznam staveb, které považoval za zcela unikátní. Tento seznam se však od toho dnešního poněkud lišil (obsahoval babylonské hradby místo rhódského Kolosu). Navíc se část spisu nedochovala.

Dalšími Řeky, kteří podobné seznamy na sklonku antiky sestavovali, byli například Pausaniás, Hérodotos, Gaius Iulius Hyginus , Plinius a mnoho jiných. Nový zájem o zaniklé rarity se projevoval v období renesance, kdy se bájné památky staly námětem obrazů a grafiky malířů a rytců. Třetím obdobím pátrání byla doba osvícenských badatelů a cestovatelů z přelomu 18. a 19. století.

Seznam divů

Rozsah 
Všechny divy na seznamu byly v oblasti Středozemního moře, či Blízkého východu, neboť tyto oblasti měli Řekové nejvíce prostudované. Proto divy v jiných částech světa nebyly brány v potaz. Později vznikly seznamy jako Nových sedm divů světa, které se snaží pokrýt opravdu všechny známé divy z celého světa.

Všichni autoři původních seznamů byli Řekové, tudíž většina divů je také vystavěna Řeky nebo se jimi inspiruje.

Odkazy

Reference

Literatura 
 SVOBODA, L. Encyklopedie Antiky Praha: Polygrafia (1973)

Související články 
 Nových sedm divů světa
 Sedm přírodních divů světa

Externí odkazy 
 

 
Starověk
Zaniklé stavby
Kulturní seznamy
Světové dědictví
Gramatika (rozcestník)

Slovo gramatika má tyto významy:

 gramatika či mluvnice – lingvistická disciplína, nejčastější význam
 deskriptivní gramatika
 diachronická či historická gramatika
 frázová gramatika – systém přepisovacích pravidel
 (transformačně) generativní gramatika – jeden z lingvistických směrů
 kategoriální gramatika – soubor pravidel
 kontrastivní či komparativní gramatika
 normativní neboli preskriptivní gramatika
 projektivní gramatika – jedna z etap etapa vývoje generativní gramatiky 
 rekognoskativní gramatika
 stratifikační gramatika
 synchronická gramatika
 transformační gramatika – jedna z metod popisu jazyka
 univerzální (obecná) gramatika
 závislostní gramatika – jeden z typů popisu větné stavby
	 	
 gramatika může být rovněž gramatická příručka, kniha či pojednání o gramatice

 gramatika (trivium) byla ve středověku jedno ze Sedmi svobodných umění, součást trivia byla tak v podstatě označována latina 

 formální gramatika – nástroj používaný v informatice
JK

Spojení písmen J a K může mít různé významy:

JK 
 IATA kód společnosti Spanair
 Klopný obvod JK
 zkratka Jezdecký klub

Jk
Jakubské – odrůda vinné révy
RS

Spojení písmen R a S může mít různé významy:

RS 
 RS – kód ISO 3166-2 pro Srbsko
 BR-RS – kód ISO 3166-2 pro stát Rio Grande do Sul
 BS-RS – bývalý kód ISO 3166-2 pro Rock Sound
 CV-RS – kód ISO 3166-2 pro Ribeira Grande de Santiago
 SPZ slovenského okresu Rimavská Sobota
 Rychlá spojení, též Rychlá železniční spojení – provozně-infrastrukturní systém rychlé železnice na území ČR zahrnující novostavby vysokorychlostních tratí (VRT), tratě vysokorychlostní modernizované i modernizované konvenční tratě vyšších parametrů včetně vozidlového parku a provozního konceptu
 RS (klopný obvod) – bistabilní klopný logický obvod, paměť
 reálná sebeobrana – sebeobrana zaměřená na spolehlivost svých postupů při reálném použití
 Republika srbská – jedna z entit v Bosně a Hercegovině
 roztroušená skleróza – onemocnění nervového systému
 raketový motor
 RS-27, RS-27A
 Republikánská strana
 redakční systém
 RuneScape
 rekreační středisko
 RS virus (RSV) – respirační syncytiální virus

Rs 
 Redwoodovo číslo – jednotka kinematické viskozity
 rupie (Rs. nebo ₨) – měna používaná v Indii, Pákistánu a několika dalších asijských zemích

.rs 
 .rs – internetová doména nejvyššího řádu pro Srbsko

Reference
Francouzské středohoří

Francouzské středohoří neboli Centrální masív (francouzsky Massif Central) je rozsáhlá vysočina (83 000 km²) a blokové pohoří, zaujímající velkou část střední a jižní Francie západně od řeky Rhôny. Zasahuje na území krajů Limousin, Auvergne, Rhône-Alpes, Languedoc-Roussillon a Midi-Pyrénées. Jeho nynější podoba je výsledkem rozsáhlé vulkanické činnosti ve třetihorách a téměř všechny hlavní vrcholy jsou vyhaslé sopky.

Geografie 
Na západě a severu jsou svahy Centrálního masivu velmi pozvolné, zatímco na východě a jihu jsou výrazné a příkré. Vnitřní část masivu pak tvoří řada horských hřbetů, vrchovin, také ale pánví, kotlin a hlubokých a těsných údolí.

Členění
 Reliéf krystalický – zarovnané vyzdvižené plošiny, často stupńovité (Millevaches, Cevenny)
 Reliéf vulkanický – zdenudované zbytky vulkánů a stratovulkánů s místy zachovanými krátery (Dore, Cantal)
 Reliéf krasový – vápencové plošiny (Grands Causses)
 reliéf třetihorních pánví – rovinný nebo mírně zvlněný terén (Plaine de la Limagne)

Geologie 
Centrální masiv je tvořený především krystalinikem. Hlavní složky tvoří žuly a jiné hlubinné vyvřelé horniny. Za druhé metamorfované horniny, hlavně ruly, svory, migmatity a amfibolity. Místy se zachovaly prvohorní sedimenty. Stavbu Centrálního masivu výrazně ovlivnily tektonické pohyby a sopečná činnost v třetihorách. Nejvyšší části současného masivu tvoří zbytky vulkánů a stratovulkánů.

Hlavní vrcholy 
 Puy de Sancy (1886 m)
 Plomb du Cantal (1855 m)
 Puy Mary (1787 m)
 Mont Lozère (1702 m), nejvyšší nevulkanická hora
 Mont Aigoual (1567 m), nad městem Le Vigan
 Puy de Dôme (1464 m), nad městem Clermont-Ferrand

Reference

Externí odkazy 
 
 

 
Pohoří ve Francii
Geografie Nové Akvitánie
Geografie Okcitánie
Geografie Auvergne-Rhône-Alpes
Geografie Midi-Pyrénées
Advocatus diaboli

Advocatus diaboli (česky ďáblův advokát) je pojem, který  se užívá obecně pro označení obhájce reálně nebo zdánlivě špatné věci, respektive pro někoho, kdo při diskusi předkládá argumenty pro něco, čemu sám nevěří, aby mohlo být toto hledisko také zváženo.

Historie a původ označení 
Ďáblův advokát je hovorové neoficiální označení pro promotora víry (oficiálně latinsky promotor fidei), oficiálního odpůrce v procesu svatořečení. Tento úřad se v katolické církvi používal v procesu kanonizace, při němž byl ustanoven církevní právník – zastánce víry (latinsky promotor fidei) – aby argumentoval proti zamýšlenému prohlášení za svatého (např. hledal přirozená vysvětlení pro zázraky, k nimž mělo dojít na přímluvu kanonizovaného, nebo zpochybňoval věrohodnost dokladů o jeho ctnostech). Proti němu se stavěl tzv. advocatus Dei či advocatus angeli (Boží, resp. andělský advokát), který naopak argumentoval pro prohlášení za svatého. Tímto sporem měla být zajištěna nestrannost procesu. 

Starý proces kanonizace, který platil od roku 1587, nahradil papež Jan Pavel II. v roce 1983 novým, ve kterém obě postavy nahradil tzv. promotor iustitiae (promotor spravedlnosti). Nová, výrazně zjednodušující úprava Janu Pavlu II. umožnila svatořečit 500 osob a 1 300 osob prohlásit za blahoslavené (beatifikace), přičemž jeho předchůdci během 20. století provedli jen 98 svatořečení.

Reference

Externí odkazy 
 

Procesní právo
Kanonické právo
Latinská slova a fráze
Le Vigan (Gard)

Le Vigan je město v jižní Francii v departamentu Gard regionu Languedoc-Roussillon. Blízko Mont Aigoual. Vzdálenost od Paříže 860 km.

Hlavním zdrojem příjmů v této lokalitě je textilní průmysl a během letní sezóny turismus.

Externí odkazy 
 

Města ve Francii
Obce v departementu Gard
Francouzské podprefektury
Tauon

Tauon (neboli tau lepton) je záporně nabitá elementární částice s poločasem rozpadu 3×10−13 s (jde tedy o nestabilní částici) a klidovou hmotností 1777 MeV (srovnej s 939 MeV protonu a 0,511 MeV elektronu). Tauon je tedy 3484krát hmotnější než elektron. Jeho antičásticí je antitauon. Tauon se značí τ−. Je to lepton a fermion.

Rovněž mu přináleží tauonové neutrino.

Tauon patří do třetí rodiny částic. Zaujímá v ní stejné postavení jako elektron v první a mion v druhé. Podobně jako elektron a mion se tauon zdá být bodový; nebyla pozorována žádná vnitřní struktura a pokud existuje, musí být menší než 10−18 m. A rovněž stejně jako elektron a mion má spin ½ a záporný elektrický elementární náboj.

Neboť leptonové číslo zůstává zachováno (jen přibližně vzhledem k oscilaci neutrin), tauonové neutrino vznikne při rozpadu tauonu na mion či elektron.

Tauon je jediný lepton, který se může rozpadat na hadrony. Ostatní leptony nemají dostatečnou hmotnost. Jako ostatní rozpady je i tento zprostředkován slabou interakcí.

Související články 
 Elementární částice
 Leptonové číslo
 Neutrino

Elementární částice
Leptony
Kašpar Kaplíř ze Sulevic

Kašpar Kaplíř ze Sulevic (1535 – 21. června 1621, Praha) byl český rytíř, císařský rada a generál rakouské císařské armády. Za účast ve stavovském povstání byl 21. června 1621 na Staroměstském náměstí v Praze popraven jako nejstarší ze všech.

Život 

Pocházel z třebívlické pošlosti (větve) českého rytířského rodu. Narodil se roku 1535 jako syn Purkarta Kaplíře ze Sulevic a jeho manželky Alžběty ze Salhausenu. Byl po otci českobratrského vyznání. Zdědil a spravoval rodinná panství Neustupov, Miličín, Votice a Brodce. 

Na dvoře císařů Rudolfa II. a Matyáše působil jako císařský rada, v letech 1615–1619 byl purkrabím Hradeckého kraje. V roce 1616 byl jako nejvyšší zemský úředník aktivním účastníkem korunovace Anny Tyrolské na českou královnu. V průvodu kráčel vedle nejvyššího písaře Jana z Klenového a z Janovic († 1624), který přinášel královské žezlo.

Stejně jako jeho bratr Pavel za stavovského povstání v letech 1618–1620 patřil k členům direktoria českých stavů. Jako generál dělostřelectva pod velením hraběte Thurna se účastnil v roce 1618 obléhání Vídně. Za vlády krále Fridricha Falckého přijal 6. listopadu 1619 úřad nejvyššího zemského písaře, který vykonával do 20. února 1621 , kdy byl ve svém pražském domě čp. 200/III U tří černých růží v Tomášské ulici na Malé Straně zajat císařskými vojáky a podle císařského listu Ferdinanda II. uvězněn v Bílé věži Pražského hradu. Z té doby pocházejí jeho vlastnoruční glosy v modlitební knížce o Poslední večeři Páně. Drážďanský tisk Jeronýma Šice z roku 1606 se dochoval ve Strahovské knihovně v Praze.

Rodina 
 manželka: Eva Radimská Vidláková ze Slavkova
 syn: Albrecht Kaplíř ze Sulevic († 1614 Neústupov)
 snacha: Magdaléna z Údrče
 vnuci: Oldřich Kaplíř ze Sulevic († 1653); Kašpar Zdeněk Kaplíř ze Sulevic (1611–1686)

Exekuce 
Mimořádný tribunál Kašpara Kaplíře odsoudil k popravě na Staroměstském náměstí spolu s dalšími českými pány. Čekalo se, že si podá žádost o milost a pravděpodobně by ji dostal vzhledem ke křesťanské ohleduplnosti ke stáří by mu trest asi zmírnili v doživotní žalář. Přesto se mu dostalo alespoň částečného omilostnění, nebyl rozčtvrcen. Byl nejstarší a na popraviště vešel jako první z rytířského stavu a jako čtvrtý v celkovém pořadí. Kat jeho hlavu s ostatními v koši vyvěsil na kůlu na Staroměstské mostecké věži, tělo bylo odvezeno do kostela v Miličíně. Vdova Magdaléna s dětmi přišla o veškerý majetek a podle některých pramenů musela žebrat.

Hrobka 
V roce 1921 byla komisionálně otevřena hrobka v Neustupovském kostele na Benešovsku a hledali zde jeho tělo, avšak marně.

Komenský o smrti Kašpara Kaplíře

Odkazy

Reference

Literatura 
 
 MAŠEK, Petr: Šlechtické rody v Čechách, na Moravě a ve Slezsku od Bílé hory do současnosti. Díl I, A-M. Argo Praha 2008, s. 438; .

Externí odkazy 
 
 
 Rodokmen Kaplířů ze Sulevic

Kaplířové ze Sulevic
Čeští šlechtici
Čeští nejvyšší písaři
Purkrabí Hradeckého kraje
Rakouští generálové
Osobnosti třicetileté války
Narození v roce 1535
Popravení na Staroměstském náměstí v roce 1621
Popravení stětím
Muži
Raymond Queneau

Raymond Queneau [keno] (21. února 1903 Le Havre – 25. října 1976 Paříž) byl francouzský prozaik, básník a matematik.

Vystudoval Sorbonnu, poté se stal zaměstnancem vydavatelství. Roku 1924 vstoupil do surrealistické skupiny. Roku 1929 se dostal do konfliktu s André Bretonem, po němž surrealistické hnutí opustil. V roce 1960 byl spolu s Françoisem Le Lionnaisem zakladatelem skupiny Oulipo.

Dílo 
Nejprve byl ovlivněn surrealismem, člen skupiny Oulipo. Se surrealismem se poměrně brzy rozešel a věnoval se psaní tzv. experimentálních děl, kde spojoval racionalismus s fantazií.

V jeho dílech se objevuje existencialistická skepse, pocit odcizení, tento vliv se mísí s jeho osobitým humorem a parodií.

Často používal hovorovou formu jazyka, objevuje se u něj i fonetický přepis. Svůj první román – Svízel – zamýšlel jako překlad Descartových meditací do „novofrancouzštiny“, tedy do hovorového jazyka. Od tohoto záměru nakonec upustil.

Romány 

Queneauovo dílo existuje rovněž v souborném vydání Encyclopédie de la Pléiade (viz bibliografie):
 První svazek zahrnuje veškerou poezii (viz oddíl níže), vyšel v roce 1989 a od té doby v několika dalších reedicích.
 Druhý svazek obsahuje první část románů (Le Chiendent, La gueule de pierre, Les derniers jours, Odile, Les Enfants du Limon, Un rude hiver, Les temps mêlés a Pierrot mon ami, tedy všechny romány z let 1933–1942), vyšel v roce 2002.
 Třetí svazek obsahuje zbývající část románů (Exercices de style, Loin de Rueil, Saint Glinglin, Le dimanche de la vie, Zazie dans le métro, Les Œuvres complètes de Sally Mara, Les fleurs bleues, Le vol d’Icare, tj. díla, která vyšla po 2. světové válce. Tento svazek vyšel v roce 2006.)
 Spekuluje se rovněž o vydání dalších svazků, které by obsahovaly Queneauovy eseje, případně dosud nevydané texty (dostupné v archivu

Básnické sbírky 
 Cent mille milliards de poèmes (Sto tisíc miliard sonetů) – typicky oulipistické dílo. Obsahuje pouze deset sonetů. Každý řádek v každém sonetu odpovídá svou gramatickou i logickou strukturou řádku se stejným pořadím v jiném sonetu. Kniha navíc běžně vychází ve francouzských vydáních s vodorovně nařezanými listy, takže si každý čtenář může dohromady složit libovolný sonet. Četba všech možných kombinací (celkem 1014) by jednomu čtenáři trvala zhruba 200,000,000 let i při čtení zabírajícím 24 hodin denně.

Eseje

Související články 
 Seznam francouzských spisovatelů

Externí odkazy 
 
 

 Ukázka z českého překladu Stylistických cvičení (stránky Patrika Ouředníka)
 Stránky queneau.net (francouzsky)
 Queneauova kompletní bibliografie s poznámkami (Charles Kestermeier)
 Interaktivní generátor Queneauových sonetů, francouzsky

Francouzští básníci
Francouzští romanopisci
Surrealističtí spisovatelé
Existencialističtí spisovatelé
Členové skupiny OuLiPo
Francouzští matematici
Narození v roce 1903
Úmrtí v roce 1976
Muži
Patafyzici
Spisovatelé píšící pod ženským pseudonymem
Narození 21. února
Úmrtí 25. října
Narození v Le Havre
Úmrtí v Paříži
Grenoble

Grenoble je město ve Francii. Leží na úpatí Alp na soutoku řek Drac a Isère. Od Paříže je vzdáleno 484 kilometrů. Je to známé univerzitní město. Samotné je položeno v údolí, ale zároveň je obehnáno hradbou tří pohoří – Vercors, Belledone a Chartreuse. Je základnou pro zimní lyžování nebo letní turistiku. Nejznámějším symbolem města je lanovka vedoucí k pevnosti Bastille. Tato lanovka je nejstarší městskou lanovkou v Evropě.

Geografie 
Sousední obce: La Tronche, Saint-Martin-le-Vinoux, Seyssinet-Pariset a Saint-Martin-d'Hères.

Známé osobnosti 
 Hugo z Grenoblu (1053–1132), biskup
 Abel Servien (1593–1659), diplomat
 Hugues de Lionne (1611–1671), státník
 Claudine Alexandrine Guérin de Tencin (1681–1749), spisovatelka
 Jacques de Vaucanson (1709–1782), vynálezce
 Etienne Bonnot de Condillac (1715–1780), osvícenský filozof
 Jean Joseph Mounier (1758–1806), politik
 Antoine Barnave (1761–1793), politik
 Casimir Pierre Perier (1777–1832), státník
 Stendhal (1783–1842), spisovatel
 Henri Fantin-Latour (1836–1904), malíř
 Joseph Vacher (1869–1898), sériový vrah, pracoval zde jako kuchař
 Emmanuel Mounier (1905–1950), katolický publicista a filozof, zakladatel personalistického hnutí
 Lionel Terray (* 1921), horolezec
 Johnny Servoz-Gavin (* 1942), pilot Formule 1
 André the Giant (1946–1993), profesionální wrestler a herec
 Michel Lotito (1950–2007), komik
 Maurice Dantec (* 1959), spisovatel sci-fi literatury
 Perrine Pelenová (* 1960), sjezdová lyžařka, mistryně světa
 Miss Kittin, (* 1973), zpěvačka
 Julien Robert (* 1974), biatlonista
 Cristobal Huet (* 1975), hokejista
 Seyhan Kurt (* 1979), básník, spisovatel
 Julien Brellier (* 1981), fotbalista
 Daniel Reynek (1928–2014), fotograf (syn Bohuslava Reynka)

Vývoj počtu obyvatel 
Počet obyvatel

Architektura 
 European synchrotron radiation facility

Vzdělání 
 Grenoble École de Management

Sport 
V roce 1968 se v Grenoblu pořádaly X. zimní olympijské hry.

Partnerská města

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 Oficiální stránky města 

 
Města v Auvergne-Rhône-Alpes
Obce v departementu Isère
Olympijská města
Francouzské prefektury
Nositelé Ordre de la Libération
Lamanšský průliv

Lamanšský průliv (francouzsky La Manche, anglicky English Channel), v dřívější české literatuře průliv La Manche, často také  neformálně označovaný jako kanál La Manche, je průliv mezi Francií a Velkou Británií, který spojuje Keltské moře a Severní moře. Průliv je 32 až 180 kilometrů široký, 520 kilometrů dlouhý a má maximální hloubku 172 metrů.
Nejužší místo se nachází v Doverské úžině mezi městy Dover a Calais. Za jasného počasí tak je z mysu Gris-Nez na francouzské straně vidět křídové Bílé útesy doverské na pobřeží Anglie. Lamanšský průliv je nejrušnější lodní dopravní cestou na světě. 

Z hlediska geologického vznikl Lamanšský průliv velice nedávno, zhruba před 10 000 lety, teprve po skončení poslední doby ledové, kdy tající ledovce zvýšily hladinu moří. Do té doby byla Velká Británie spojena s evropskou pevninou.

Překonávání průlivu 

Vzdušnou cestou byl Lamanšský průliv poprvé překonán 7. ledna 1785, kdy Francouz Jean-Pierre Blanchard a Američan John Jeffries přeletěli v balonu mezi Doverem a Calais. S letadlem těžším vzduchu uspěl jako první Francouz Louis Blériot 25. července 1909 (směrem z Francie do Anglie).

Prvním plavcem přes kanál La Manche (vzdálenost 36 km) byl Angličan Matthew Webb v roce 1875. Překonání průlivu z Doveru do Calais mu trvalo 21 hodin a 45 minut. V roce 1926 se Američanka Gertrude Ederleová vydala opačným směrem a po 14 hodinách a 39 minutách vystoupila z vody jako první žena.

Nejrychleji přeplaval kanál australský plavec Trent Grimsey, v roce 2012 to zvládl za 6:55. Překonal tak čas 6:57 bulharského plavce Petara Stojčeva z roku 2007. Nejrychlejší ženou je česká Yvetta Hlaváčová, 7:25 v roce 2006. Nejčastěji překonala kanál Britka Alison Streeter (43×).

V historii vzniklo několik projektů spojení pro pozemní dopravní prostředky. Dlouhodobě tento účel plní trajekty, na konci 20. století byl ale vybudován podmořský Eurotunel, umožňující přímé vlakové spojení (včetně železniční přepravy automobilů).

Boje 
Lamanšský průliv byl v historii významnou strategickou přírodní překážkou, která ovlivnila boje mezi Anglií a evropskými zeměmi. Kanál sloužil například k obraně proti Napoleonovi i nacistickému Německu. Během 2. světové války byl zaminován, aby se ztížily operace německých ponorek.

Sport 
Lamanšský průliv je oblíbeným cílem vytrvalostních plavců, byť jejich výkony někdy kolidují s lodní dopravou.

Čeští pokořitelé kanálu La Manche 

Uvedeny platné pokusy.

Odkazy

Reference

Související články 
 Normanské ostrovy
 Eurotunel

Externí odkazy 
 
 
 
 Další fotky
 Autogramy dalších pokořitelů
 Video První žena překonala Lamanšský průliv na Stream.cz

 
Průlivy v Atlantském oceánu
Severní moře
Keltské moře
Mezinárodní průlivy
Průlivy ve Spojeném království
Vodstvo Anglie
Devon (hrabství)
Průlivy ve Francii
Geografie Hauts-de-France
Nord
Pas-de-Calais
Somme
Geografie Normandie
Calvados
Manche
Seine-Maritime
Geografie Bretaně
Côtes-d'Armor
Finistère
Ille-et-Vilaine
Hans Arp

Hans Peter Wilhelm Arp, známý také jako Jean Arp, (16. září 1886 Štrasburk – 7. června 1966 Basilej) byl německo-francouzský sochař, malíř, ilustrátor a básník. Byl členem uměleckého směru, zvaného dadaismus.

Život 
Jeho matka byla z Alsaska, otec Němec. Narodil se v období po francouzsko-pruské válce, kdy byla oblast, známá jako Alsasko-Lotrinsko, zabrána Německem. Jakmile se na konci první světové války Alsasko vrátilo pod vládu Francie, musel si podle francouzských zákonů změnit jméno na Jean Arp.

V roce 1904, když skončil své studium na École des Arts et Métiers ve Štrasburku, odjel do Francie, kde poprvé publikoval své básně. V letech 1905–1907 studoval výtvarnou školu v německém Výmaru, a v roce 1908 se opět vrátil do Paříže, kde navštěvoval Julianovu akademii.

V roce 1916 se ve švýcarském Curychu stal zakladatelem hnutí dada. V roce 1920, spolu s Maxem Ernstem, a společenským aktivistou Alfredem Grünwaldem, založil Dada v Kolíně nad Rýnem. Jeho práce se objevovaly i na prvních surrealistických výstavách (1925) v galerii Pierre v Paříži. Se surrealismem se později rozešel.

Od 30. let 20. století až do konce svého života publikoval eseje a básně. V roce 1942 utekl ze svého domu v Meudonu na okraji Paříže kvůli nacistické okupaci. V Curychu zůstal až do konce 2. světové války. Později navštívil New York, kde v roce 1949 uspořádal výstavu v Buchholzově galerii.

Dílo

Bibliografie v češtině 
 Černé býlí, [bez n.], Brno 1944, přeložil Ludvík Kundera
 Na jedné noze, Odeon, Praha 1988, výbor sestavil, z němčiny přeložil a předmluvu napsal Ludvík Kundera; ilustrace Hans Arp

Fotogalerie

Odkazy

Externí odkazy 
 
 
 

Francouzští sochaři
Němečtí sochaři
Francouzští malíři
Němečtí malíři
Abstraktní malíři
Francouzští básníci
Němečtí básníci
Básníci tvořící německy
Surrealističtí umělci
Němečtí abstraktní umělci
Dadaismus
Nositelé Velkého záslužného kříže s hvězdou Záslužného řádu Německa
Narození v roce 1886
Narození 16. září
Narození ve Štrasburku
Úmrtí v roce 1966
Úmrtí 7. června
Úmrtí v Basileji
Muži
Týnec

Název Týnec etymologicky souvisí s anglickým slovem „town“ a řadou slov v dalších jazycích, která znamenají zeď, stěnu, plot, ohradu či zahradu. Souvisí s ním i česká slova týnit (roubit), přetejnit (přehradit) a vytejnit (rozdělit). Jméno Týnec má více obcí:

 1. Týnec (okres Břeclav), též Týnec na Moravě – obec v okrese Břeclav
 2. Týnec (okres Klatovy), též Týnec u Janovic nad Úhlavou – obec v okrese Klatovy
 3. Týnec nad Labem – obec v okrese Kolín
 4. Týnec nad Sázavou – obec v okrese Benešov
 5. Hrochův Týnec – obec v okrese Chrudim
 6. Panenský Týnec – obec v okrese Louny
 7. Velký Týnec – obec v okrese Olomouc

nebo částí obcí:

 10. Týnec (Dobrovice), též Týnec u Dobrovice – část obce Dobrovice v okrese Mladá Boleslav
 11. Týnec (Chotěšov), též Týnec u Chotěšova – část obce Chotěšov v okrese Plzeň-jih
 12. Týnec (Koleč) – část obce Koleč v okrese Kladno
 13. Týnec (Malý Bor), též Týnec u Hliněného Újezdu – část obce Malý Bor v okrese Klatovy
 14. Týnec (Planá), též Týnec u Plané – část obce Planá v okrese Tachov
 15. Dolní Týnec – část obce Třebušín v okrese Litoměřice
 16. Horní Týnec – část obce Třebušín v okrese Litoměřice
 17. Mariánský Týnec – část obce Kralovice v okrese Plzeň-sever
 18. Mnichovský Týnec – část obce Chožov v okrese Louny
 19. Smrkový Týnec – část obce Rabštejnská Lhota v okrese Chrudim

v zahraničí
 Tyniec (česky Týnec) – historická obec v Polsku, součást Krakova

ostatní
 (1.) Týnec (tvrz), též hrad – zaniklé středověké sídlo poblíž obce Týnec v okrese Břeclav
 (2.) Týnec (nový zámek) – zámek v obci Týnec jihozápadně od Klatov
 (2.) Týnec (starý zámek) – bývalý zámek, pozdější Úřednický dům v obci Týnec jihozápadně od Klatov

Podobné názvy 
 Týn
 Týneček

Externí odkazy
Vlajková loď

Vlajková loď je válečná loď, na níž je vztyčena vlajka vlajkového důstojníka (od komodora výše), respektive loď, na níž se momentálně nachází velitel bojového uskupení, kterému z titulu této funkce některé z pravomocí vlajkového důstojníka náleží.

Charakteristika 
Pojem může mít původní i přenesený význam.

V žurnalistice a reklamě se výraz „vlajková loď“ používá pro nejdůležitější produkt nebo nejdůležitější firmu.

Odkazy

Reference

Související články 
 Vlajkový kapitán

Externí odkazy 
 
 

Válečné lodě
Kolbenova (stanice metra)

Kolbenova (zkratka KL) je stanice metra v Praze, otevřená roku 2001, součást úseku linky B, označovaného jako IV.B. Původní název stanice mohl býti Fučíkova (podle tehdejší ulice Fučíkova ve Vysočanech), nakonec byl tento název použit na lince pro stanici nesoucí dnes název Nádraží Holešovice. Po revoluci byl pracovní název ČKD.

Charakter stanice 
Stanice je podzemní (26 m hluboko), ražená, trojlodní se zkrácenou střední lodí (46 m dlouhá), jedním eskalátorovým tunelem vedeným do povrchového vestibulu. Jedná se o klasickou stanici pražského typu se sedmi páry prostupů. Pro cestující se sníženou pohyblivostí je k dispozici i výtah. Kolbenova je jednou z nejméně využitých stanic (spolu s Radlickou a Jinonicemi). Její nástupiště je dlouhé 103,5 m, celá stanice pak 192 m. Obklad prostoru nástupiště tvoří bílé, modré a žluté smaltované plechy.

Ze stanice vychází dlouhá stavebně-ventilační štola, která ústí do výdechového objektu poblíž říčky Rokytky.

Vestibul 
Povrchový vestibul byl navržen do původní masivní železobetonové konstrukce, která měla sloužit jako přízemí osmipodlažního objektu. Tato konstrukce tedy zůstala zachována, vestavěny byly pouze nutné součásti, které jsou pro stanici metra potřebné a přidána lehce působící fasáda. Severní strana celého objektu je prosklená, ostatní jsou obložené nerezovými prvky; na stropě je ponechán holý beton.

Výstavba 
S výstavbou Kolbenovy se začalo, stejně jako s celým úsekem IV. B. v roce 1991. Tehdy byla stanice navržena, ještě s názvem ČKD, primárně pro zaměstnance nedalekých závodů stejnojmenné společnosti. Časy se ale změnily a firma nakonec zkrachovala. Význam této stanice pro celý rozestavěný úsek poklesl, takže když se nakonec ukázalo, že není možné dobudovat úsek do listopadu 1998 celý, právě stavební práce na Kolbenové se dočasně zastavily. Vlaky jí tak ještě následující tři roky pouze projížděly. Stanice byla v této době ještě dále od dokončení než sousední Hloubětín. Kolbenova slouží veřejnosti od 8. června roku 2001 a jejího otevření se účastnil i vnuk podnikatele, po němž byla pojmenována – po Emilu Kolbenovi, zakladateli ČKD.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Profil stanice na stránkách Metroweb.cz
 Informace o vestibulu stanice na stránkách Archiweb.cz

Stanice metra v Praze na lince B
Doprava ve Vysočanech (Praha 9)
Stavby ve Vysočanech (Praha 9)
Postaveno v Česku 2001
Stanice metra nazvané po osobách
Radlická (stanice metra)

Radlická (zkratka RD) je stanice metra v Praze, otevřená 26. října 1988 na lince B mezi stanicemi Jinonice a Smíchovské nádraží. Nachází se ve čtvrti Radlice, v údolí potoka. Uvažovalo se i o názvu Lidická.

Charakteristika stanice 

Je to podzemní, hloubená stanice - založená v jámě, bezpilířová, mělce pod povrchem (10,16 metrů) a krytá kotvenými prefabrikovanými deskami. Je nejméně vytížená z celé sítě pražského metra, v ranní špičce zde vystoupí a nastoupí jen 2 400 lidí. Je tomu tak převážně vzhledem k jejímu okolí; nenachází se zde žádné významnější sídelní ani průmyslové celky. Délka stanice činí 251 metrů, z čehož nástupiště zhruba sto a další technologická zázemí zbylých zhruba sto padesát; stanice má celkem 170 provozních místností. Vestibul Radlické je velmi malý; vestavěn v úrovni polootevřeného atria a spojený s nástupištěm pevným schodištěm. Z atria pak vycházejí další krytá schodiště na úroveň Radlické ulice, kde je zastávka autobusů. Poblíž stanice se nachází tramvajové obratiště.

Obklad je ze zelených skleněných tabulí Connex a kovového pruhu s názvem stanice. Na stropě nástupiště byly umístěny speciální lamely, jejichž účelem je tlumit hluk, který způsobují projíždějící vlaky.

Historický vývoj 
Stanice byla budována v letech 1984 až 1988; na podzim roku 1988 byla zprovozněna. Jako jediná na úseku III.B nebyla otevřena s ideologickým názvem. Uvažovala se však i o názvu Lidická, což mělo nahraditi projektový název stanice Národní třída.

Vzhledem k jejímu umístění, stejně jako u celého úseku III. B., však stála mimo zájem většinové veřejnosti; povrchové zábory byly malé a nenarušily místa s hustým provozem. Při budování Radlické ale přesto došlo k zničení velké části starých Radlic; kromě metra zde vznikl i autobusový terminál a plavecký bazén. Mezi roky 2005 až 2006 byl v sousedství stanice dobudován i administrativní komplex patřící bance ČSOB. Od října 2008 je ke stanici metra vedena tramvajová trať Smíchov – Radlice a je obsluhována linkami č. 7 a 21.

Okolní objekty 

 Budova Ústředí ČSOB
 Kaple svatého Jana Nepomuckého (Radlice)

Odkazy

Reference

Související články 
 Lanová dráha Radlická – Dívčí hrady

Externí odkazy 
 
 O této stanici na Metrowebu
 Radlická na metroart.cz

Stanice metra v Praze na lince B
metro
Postaveno v Česku 1988
Stavby v Radlicích
Hans Enoksen

Hans Enoksen (* 7. srpna 1956) je grónský politik.

Politické působení 
Angažoval se v komunální politice. V letech 2002–2009 byl grónským premiérem a v letech 2001–2009 předsedou politické strany Siumut. Do grónského parlamentu byl poprvé zvolen v roce 1995. V letech 2001–2002 působil na postu ministra rybolovu ve vládě Jonathana Motzfeldta. Po parlamentních volbách 2009, které strana Siumut poprvé ve své historii prohrála, Enoksen rezignoval na post předsedy strany.

Externí odkazy 
 
 Stránky grónské autonomní vlády

Dánští politici
Narození v roce 1956
Narození 7. srpna
Žijící lidé
Muži
Premiéři Grónska
Poslanci Grónského parlamentu 2018–2021