alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Vše o Evě

Vše o Evě () je známý americký dramatický film z roku 1950, oceněný šesti Oscary. Hlavní hrdinkou je mladá herečka odhodlaná uspět za každou cenu bez na ohledu na okolí, včetně svého idolu, stárnoucí divadelní herečky.

Ocenění

Oscar 
 Nejlepší film
 Režie
 Herec VR - George Sanders
 Kostýmy ČB
 Zvuk
 Scénář

nominace na Oscara 
 Herečka HR - Anne Baxterová
 Herečka HR - Bette Davisová
 Herečka VR - Celeste Holm
 Herečka VR - Thelma Ritter
 Kamera ČB
 Výprava ČB
 Střih
 Hudba

Externí odkazy 
 
 
 

Americké černobílé filmy
Filmy z roku 1950
Držitelé Oscara za nejlepší film
Filmy Josepha L. Mankiewicze
Filmy odehrávající se v New Yorku
Držitelé ceny BAFTA za nejlepší film
Filmy o hercích
Americké dramatické filmy
Filmy studia 20th Century Fox
Vstanou noví bojovníci

Vstanou noví bojovníci je československé filmové drama z roku 1950, natočené na námět stejnojmenného románu Antonína Zápotockého. Dílo bylo po 2. světové válce také upraveno do jevištní podoby jako divadelní hra.

Exteriéry 
 Budeč
 Holubice
 Koleč
 Kováry
 Zákolany
 Zvoleněves
 Želenice

Obsazení 
 Otomar Krejča … Budečský
 Antonie Hegerlíková … Budečská
 Oldřich Lukeš … Vosmík
 Josef Kozák … Efler
 František Vnouček … správce
 František Šlégr … Valdek
 František Smolík … Kolmistr
 Terezie Brzková … Kolmistrová
 Otomar Korbelář … Švandrlík
 Jaromír Spal … Juránek
 František Kovářík … farář
 František Miška … Kaplan
 Zdeněk Kryzánek … vachmajstr
 Eva Jiroušková … Nanda
 Josef Beyvl … Klomínek
 Jiří Sovák … Sláma
 Jindřich Havel … Toník
 Světla Amortová … Heindlová
 Hana Brehovská … Tylda
 Vlastimil Brodský … úředník Reiter
 Eman Fiala … řídící
 Nelly Gaierová … manželka správce velkostatku
 Ladislav Gzela … role neurčena
 František Hanus … majitel cukrovaru
 František Holar … statkář Tmel
 Josef Chvalina … trhovec s okurkami
 Věra Kalendová … Švandrlíkova žena
 Jarmila Kurandová … Slámova matka
 Růžena Lysenková … Márinka Valdeková
 Bohumil Machník … sedlák Douša
 Hynek Němec … muž z ratejny
 Marie Nademlejnská … Klomínkova žena
 Ludmila Píchová … bláznivá Pepina
 Helena Tomanová … manželka majitele cukrovaru

Ocenění 
 1951 VI. MFF Karlovy Vary Cena za herecký výkon
 1951 VI. Mff Karlovy Vary Zvláštní čestné uznání
 1951 Státní cena I. Stupně
 1951 Státní cena za scénář
 1951 Státní cena za scénář
 1951 Státní cena za režii
 1951 Státní cena za kameru
 1951 Státní cena za herecký výkon
 1951 Státní cena za herecký výkon
 1951 Státní cena za herecký výkon

Externí odkazy 
 
 
  
 

České dramatické filmy
Filmy z roku 1950
České filmy natočené podle knižní předlohy
Winchester '73

Winchester '73 je filmový western USA z roku 1950. Hlavní role vytvořili James Stewart, Shelley Winters a Stephen McNally.

Příběh 
Pohraniční hlídač Lin McAdam (James Stewart) se snaží vystopovat vraha svého otce a otcovu pušku, jedinou svého druhu: Winchester '73, jež postupně putuje v rukou nejrůznějších zabijáků, včetně bláznivého cestáře (Dan Duryea), bezcharakterního prodavače zbraní (John McIntire), mladého indiánského náčelníka (Rock Hudson) a vlastního McAdamova vraždícího bratra (Stephen McNally).

Externí odkazy 
 
 
 

Americké westerny
Filmy z roku 1950
Americké černobílé filmy
Za život radostný

Za život radostný je černobílý československý dokumentární film z roku 1950.

Základní údaje 
 Námět: Jindřich Vodička, Vojtěch Jasný, Karel Kachyňa
 Scénář: Jindřich Vodička, Vojtěch Jasný, Karel Kachyňa
 Režie: Karel Kachyňa, Vojtěch Jasný
 Ocenění: 1951 Státní cena - II. stupně za dokumentární film

Externí odkazy 
 
 
 

Československé filmy
České dokumentární filmy
Filmy z roku 1950
Filmy Karla Kachyni
Československé černobílé filmy
Československé propagandistické filmy komunistického režimu
Filmy Vojtěcha Jasného
Zlomený šíp

Zlomený šíp (originále Broken Arrow) je americký filmový western natočený v USA v roce 1950.

Děj 
Tom Jeffords se spřátelí s náčelníkem Apačů Cochisem a oba se od sebe navzájem učí. Tom se časem také zamiluje do indiánské dívky
Sonseehray, ta jeho lásku opětuje a Jefford jí slíbí, že se pro ni vrátí, až vyřídí, na čem se s Cochisem dohodli. Cochise souhlasil s tím, že umožní americké poště nerušený průjezd jeho územím. Když Jeffords tlumočí svým krajanům Cochisův slib, mnoho z nich mu nevěří. Ale Cochise své slovo dodrží pošta přes jeho území projíždí bez potíží. Jeffords se vrací do indiánské vesnice, aby tam vyřídil požadavek generála Howarda prezident Grant hodlá s Apači uzavřít mírovou dohodu. Cochise souhlasí, vyžádá si jen tříměsíční zkušební dobu. Někteří běloši však jsou proti dohodě a vlákají skupinu indiánů do léčky. Mezi indiány je i Jeffords se svou nevěstou, a také Cochise. Jeffords je zraněn a Sonseeahray zastřelena. Indiánské posily pak napadnou poštovní vůz. Mírová dohoda je vážně ohrožena.

Ocenění 
Film byl nominován na Cenu filmové akademie a vyhrál Zlatý Glóbus za nejlepší film podporující mezinárodní vztahy. Byl to první western, který sympatizoval s Indiány.

Externí odkazy 
 
 

Americké westerny
Filmy z roku 1950
Zocelení

Zocelení je české černobílé drama z roku 1950, které trvá 85 minut.

Základní údaje 
 námět: Jason Urban
 scénář:Otakar Kirchner, Jason Urban
 režie:Martin Frič
 exteriéry:
 Lískovec – Karlova huť – válcovna a mostárna
 Plzeň – Škodovy závody
 Praha – Nové Město – Štěpánská ulice – hotel Alcron
 Praha – Staré Město – náměstí Jana Palacha, Rudolfinum
 Sviadnov – hostinec Na Husinci

Hrají 
 Oldřich Lukeš … Franta
 Jaroslav Mareš … Jan
 Bohuš Hradil … Žíbek
 Jana Dítětová … Marie
 František Kovářík … Kolařík
 Marie Nademlejnská … Kolaříková
 Bedřich Vilský … Josef
 Majka Tomášová … Ludmila
 Karel Peyr … Doderer
 Miloslav Holub … Kotrna
 Jarmil Škrdlant … Halík
 Josef Chvalina … Stárek
 Rudolf Široký … kapitán
 Karel Houska … Helmut
 Adolf Šmíd … předseda správní rady
 Josef Waltner … člen správní rady
 Bohuš Tichý … člen správní rady
 Vladimír Řepa … Dundr
 Alois Dvorský … Vinš
 Lída Buzková … Boženka
 Hynek Němec … Fric
 Josef Matýsek … dělník
 Ferdinand Jarkovský … dělník
 Miroslav Doležal … stávkující
 Miroslav Doubrava … stávkující
 Zdeněk Šavrda … stávkující
 Ladislav Sedláček … strážmistr
 Štefan Bulejko … poručík
 Bedřich Bozděch … četník
 František Holar … četník
 Josef Steigl … četník
 Věra Váchová … sekretářka
 Marta Fričová … sekretářka
 Dagmar Appelová … sekretářka
 František Klika … odborář
 Josef Plachý-Tůma … odborář
 Arnošt Mathé … makléř
 Josef Hořánek … vrátný
 Bolek Prchal … hostinský
 Magda Kopřivová … role neurčena
 Jindra Hermanová … německá žena
 Waldemara Treskoňová … role neurčena
 František Marek … řezník Dundr
 Antonín Holzinger … listonoš
 Ladislav Zápotocký … Antonín Zápotocký
 J. O. Martin … tajemník německých odborů
 Jiří Kostka … valcíř z Rotavy
 František Hanus … valcíř z Rotavy
 Felix le Breux … ředitel huťařské ústředny
 Radovan Lukavský … stávkující valcíř
 Bohumil Machník … odborový předák
 Jindřich Doležal … ředitel Appelt
 Karel Jelínek … Otta
 Stanislav Langer … ředitel Jauris
 Magda Kopřivová … stávkující žena
 Antonie Hegerlíková … žena u vetešníka
 Jaroslav Zrotal … vrátný v hutích
 Mirko Čech … člen závodního výboru
 Waldemara Treskoňová
 Ludmila Svobodová

Ocenění 
 1951 Státní cena za režii
 1951 Státní cena za námět
 1951 Státní cena za herecký výkon
 1951 Státní cena za herecký výkon
 1951 Státní cena za herecký výkon
 1950 V. MFF Karlovy Vary, Cena boje za sociální pokrok
 1950 Národní cena za ideové a umělecké režijní zvládnutí filmu
 1950 Cena filmových kritiků

Externí odkazy 
 
 
 

České dramatické filmy
Československé černobílé filmy
Filmy z roku 1950
Charón

Charón (řecky Χάρων, lat. Charon) byl syn boha věčné tmy Ereba a bohyně noci Nykty, převozník mrtvých do podsvětí. Bývá znázorněn jako hrubý, vyzáblý a nevlídný stařec nebo jako okřídlený démon s dvojitou sekyrou, s kladivem nebo veslem.

Mytologie 

Do řecké mytologie se patrně dostal později, v Homérových básních se nevyskytuje. V etruské kultuře se obdobné božstvo nazývalo Charun. Charón převážel přes řeku, která se u řeckých autorů nazývá Acherón nebo Léthé (= zapomnění), u latinských autorů Styx, a to pouze do podsvětí, nikoli zpět na svět. Převézt však mohl jen duše řádně pohřbených mrtvých, kdežto duše nepohřbených bloudily navěky na březích řeky. Za převezení vyžadoval jako odměnu peníz. Proto Řekové dávali svým mrtvým pod jazyk obolos, aby mu jejich duše měly čím zaplatit.

Jen výjimečně se do podsvětní říše dostal někdo živý. Za to, že Charón převezl Hérakla, musel pak z rozkazu samotného boha Háda sloužit po celý rok v okovech. Také dle Vergiliovy Aeneidy (VI. kniha) dala Sybilla Aineovi Zlatou ratolest, aby mohl překonat řeku, ačkoliv byl stále naživu.

Obraz v umění a v literatuře 
Charón byl často znázorňován na náhrobních reliéfech a pohřebních vázách. Nejpozoruhodněji je snad vyobrazen (společně s bohem Hermem) na váze tzv. Saburova malíře. Ta byla zhotovena kolem roku 450 př. n. l. a nyní je umístěna v Národním archeologickém muzeu v Athénách. Vyskytuje se také často na renesančních a barokních obrazech a freskách, například na Michelangelově „Posledním soudu“ v Sixtinské kapli ve Vatikánu.

Charón se vyskytuje v Aristofanově komedii „Žáby“, a je to také první postava, s níž se v podsvětí setkává Dante (Božská komedie, Peklo, zpěv 3). V novele Thomase Manna „Smrt v Benátkách“ vystupuje jako Charón gondoliér, který hlavního hrdinu vozí po Benátkách. Podobných narážek je ve starší i novější literatuře celá řada.

Odkazy

Související články 
 Řecká mytologie

Externí odkazy 
 
 
 Encyclopedia Britannica, heslo Charon

Literatura 
 Ottův slovník naučný, heslo Charón. Sv. 12, str. 74

Hrdinové a postavy řecké mytologie
Psychopompové
Řecké podsvětí
Rosemarie Ackermannová

Rosemarie Ackermannová rozená Witschasová (* 4. dubna 1952, Lohsa) je bývalá východoněmecká sportovkyně, atletka, olympijská vítězka, mistryně Evropy a trojnásobná halová mistryně Evropy ve skoku do výšky. Stala se první výškařkou na světě, která překonala hranici 200 cm. V roce 1977 získala ocenění nejlepší sportovkyně světa podle agentury United Press International.

Kariéra 

Na halovém ME 1973 v nizozemském Rotterdamu obsadila ve finále výkonem 186 cm 4. místo. Díky lepšímu technickému zápisu vybojovala za stejnou výšku bronz Milada Karbanová. První velké úspěchy zaznamenala v roce 1974, kdy získala zlaté medaile na halovém ME v Göteborgu a na evropském šampionátu v Římě, kde vytvořila výkonem 195 cm nový světový rekord.

O rok později obhájila v polských Katovicích titul halové mistryně Evropy, když překonala 192 cm. Stříbro brala Francouzka Marie-Christine Debourse, která skočila o 9 centimetrů méně. Třetí zlatou medaili v řadě na halovém ME vybojovala v roce 1976 v Mnichově.

26. srpna 1977 v tehdy Západním Berlíně překonala jako první žena v historii dvoumetrovou hranici. Na ME v atletice 1978 v Praze získala za výkon 199 cm stříbrnou medaili a prohrála jen s Italkou Simeoniovou, která výkonem 201 cm vyrovnala vlastní světový rekord.

Olympijské hry 
Třikrát reprezentovala na letních olympijských hrách. Poprvé v roce 1972 na hrách v Mnichově, kde obsadila 7. místo, když jako poslední výšku překonala třetím pokusem 185 centimetrů. Na následující olympiádě v roce 1976 v Montrealu vybojovala zlatou olympijskou medaili, když jako poslední výšku překonala druhým pokusem 193 cm, čímž zároveň vytvořila nový olympijský rekord. Stříbro získala Italka Sara Simeoniová a bronz Bulharka Jordanka Blagoevová.

Naposledy se olympijských her zúčastnila v roce 1980 v Moskvě, kde obsadila výkonem 191 cm 4. místo. Bronz vybojovala její krajanka Jutta Kirstová, která napodruhé překonala 194 cm.

Osobní rekordy 
 hala – 195 cm – 6. března 1977, Berlín
 venku – 200 cm – 26. srpna 1977, Berlín

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 

Východoněmečtí výškaři
Olympijské vítězky ve skoku do výšky
Východoněmecké olympijské vítězky
Mistryně Evropy ve skoku do výšky
Narození v roce 1952
Narození 4. dubna
Žijící lidé
Ženy
Narození v Lohse
Katka (rozcestník)

Katka může být:

 Kateřina – zdrobnělina ženského jména Kateřina
 Katka (magazín) – český časopis pro ženy
 Katka (film) – slovenská komedie z roku 1950
 Katka (dokumentární film) – dokumentární film Heleny Třeštíkové (2010)
 Katka (kniha) – knižní přepis dokumentárního filmu Heleny Třeštíkové (2020)
Kozí mléko (film)

Kozí mléko, v originále Kozie mlieko, je slovenská černobílá filmová komedie z roku 1950.

Děj 
Velice prostoduchá agitační komedie, natočená na počátku 50. let, zachycuje s humornou, ale přitom nabádavou nadsázkou třídní boj, který zachvátil i slovenskou dědinu, když se začala zakládat zemědělská družstva. Do jejich obětavého budování se zapojili všichni pokrokově smýšlející rolníci, občas se vyskytl i nějaký váhající střední zemědělec, ale nakonec se překonaly všechny problémy a vše dobře dopadlo. Přirozeně se ukázalo, že za všechny potíže mohou místní záškodníci, nadutí a chamtiví vesničtí boháči, jak se tehdy říkalo. Slovenským filmařům dokonce vyrazil na pomoc Bořivoj Zeman, pověřený funkcí uměleckého poradce.

Externí odkazy 
 

Slovenské filmové komedie
Filmy z roku 1950
Malý partyzán

Malý partyzán je černobílý dětský film.

Základní údaje 
 Československo, 1950, 97 minut, černobílý, dětský
 námět: Václav Vaňátko (divadelní hra)
 scénář: Jiří Cirkl, Pavel Blumenfeld
 režie: Pavel Blumenfeld

Exteriéry 
 Skalní město u Teplic nad Metují
 Teplice nad Metují
 Úpice

Hrají 
 Vladimír Janura … Hanuš
 Marie Kautská … Hanušová
 Josef Šlosar … Jenda
 Vladimír Bejval … Jirka
 Dana Ingvortová … Milenka
 Felix le Breux … dr. Ruml
 Jaroslav Raušer … Schulze
 František Šec … Bohne
 Eduard Dubský … von Stauffen
 Josef Elsner … Paulik
 Irena Fabiánová … Pauliková
 Jiří Kadleček … Adi Paulik
 Mirka Langová … Pepinka
 Dagmar Týmlová … Lída
 Hynek Němec … Coufal
 Oldřich Vykypěl … velitel partyzánů
 Otto Čermák … řídící
 Terezie Brzková … Berta
 Jan Matýsek … Bárta
 Blažena Slavíčková … pacientka v čekárně
 Eva Jiroušková … Nováková
 Josef Maršálek … nadporučík Rudi
 Arnošt Mirský … role neurčena
 Josef Šťastný … učitel
 Karel Fořt … velitel SS
 Antonín Holzinger … Kremlík
 Bohuslav Ličman … role neurčena
 Igor Michajluk … partyzán
 Otakar Brousek st. … dělník Hrubeš

Externí odkazy 
 
 

Československé dramatické filmy
České dětské filmy
Filmy o československém odboji během druhé světové války
Filmy z roku 1950
Československé černobílé filmy
České válečné filmy
Máj této země

Máj této země je československý černobílý dokumentární film, který byl natočen v roce 1950. Premiéru měl 7. října 1950. Provází průběhem IX. sjezdu Komunistické strany Slovenska.

Reference

Externí odkazy 
 
 
 

Československé dokumentární filmy
Filmy z roku 1950
Československé černobílé filmy
Není stále zamračeno

Není stále zamračeno je československý černobílý dokumentární film natočený roku 1950. Premiéru měl 15. října 1950.

Námět:
 František Daniel
Scénář:
 Vojtěch Jasný
 František Daniel
 Karel Kachyňa
Kamera:
 Vojtěch Jasný
 Karel Kachyňa
Režie:
 Vojtěch Jasný
 Karel Kachyňa
Hrají:
 Václav Pavelka, Ladislav Sedlák, Jaroslav Viták, Kamil Olšovský

Externí odkazy 
 
 

Československé černobílé filmy
České dokumentární filmy
Filmy z roku 1950
Filmy Vojtěcha Jasného
Filmy Karla Kachyni
Past (film, 1950)

Past je české černobílé filmové drama režiséra Martina Friče z roku 1950, které trvá 94 minut.

Exteriéry 
 Praha - hlavní nádraží
 Praha - Nové Město – ulice Politických vězňů, Petschkův palác – i interiér
 Praha - Nové Město – Václavské náměstí – hotel Evropa

hrají 
 Vlasta Chramostová … Růžena Kubínová
 Majka Tomášová … Herta Lenzová
 Miloslav Holub … Dönnert
 Otomar Krejča … Bor
 Vladimír Ráž … Antoš
 Jaroslav Mareš … Hans
 Karel Peyr … Cortus
 Věra Kalendová … dozorkyně Kraftová
 Terezie Brzková … vězeňkyně Karlička
 Vladimír Hlavatý … Taraba
 Milka Balek-Brodská … dozorkyně
 Marie Ježková … Látová
 Ella Nollová … Dokoupilová
 Bedřich Bozděch … Diviš
 Emil Bolek … Franta
 Mirko Čech … Holeček
 Jindřich Doležal … Mencl
 František Miroslav Doubrava … Beran
 Bohuš Hradil … hostinský Berka
 Stanislav Jareš … role neurčena
 Ferdinand Jarkovský … Zelenka
 Antonín Jirsa … strojvůdce
 Magda Kopřivová … Kafkova matka
 Jiří Kostka … Václav Lát
 Josef Kozák … Pánek
 František Marek … závodní stráž
 Marie Nademlejnská … Pínkova žena
 Jarmil Škrdlant … Jaroslav Kafka
 Jan S. Kolár … tajný
 Dagmar Hyková … Vlasta Látalová
 Ivo Niederle … návštěvník ve vězení
 Štefan Bulejko … nádražní velitel
 Jaroslav Štercl … ustrašený SS
 Miloslav Jenčík … poslíček v kavárně
 Jindra Hermanová … žena žádající o propustku

Ocenění 
 za umělecké zvládnutí hlavní role 1950 Národní cena

Externí odkazy 
 

České dramatické filmy
Filmy z roku 1950
Filmy o československém odboji během druhé světové války
Filmy Martina Friče
České filmy natočené podle knižní předlohy
Československé černobílé filmy
České válečné filmy
Poslední výstřel (film, 1950)

Poslední výstřel je černobílé československé filmové drama z roku 1950 o délce 92 minut.

Děj 
Děj se odehrává za Protektorátu Čechy a Morava pouze několik dní před koncem druhé světové války, v ostravské Nové huti ve Vítkovicích. Němci chtějí stále zvýšit výrobu železa, zatímco Češi vedeni členem komunistické strany Halfarem (předákem u vysoké pece) a inženýrem Hejnychem usilují o její zpomalení, aby došlo k co nejmenšímu poškození pece při náletech. Při jednom z mnoha četných náletů je zasažena Halfarova pec, dělník Kuča, který má v nedaleké vesnici těhotnou ženu se vydá ze strachu domů a slíbí, že se za den vrátí, zde jej však žena city donutí zůstat. Dělníci jsou rádi, že nebudou pracovat pro Němce a pojedou domů, někteří však polemizují, že budou pracovat pro jiné pány. Halfar myslí na budoucnost a chce pec opravit. Dělník Kuča se od jednoho z bývalých vesničanů, který slouží jako voják u Němců dozví, že vysoké pece mají vyhodit do povětří a hned běží varovat své druhy. Tento voják vymění za civilní šaty informace a dělníkům se tak podaří přesekáním kabelů sabotovat odpálení pecí. K městu se však blíží fronta, většina Němců utíká, boje se přesouvají dále. Někteří Němci se neevakuují a zůstanou u skladu, válcovny, kde se nachází zvon nutný k opravě pece. Tento se jim podaří získat i za pomocí mladého elektromechanika Ludvíčka. Jeho život však ukončí poslední výstřel, když se neschová díky své horlivosti k práci (chce zapojit poslední svorku) před posledním pokusem Němců o obranu před Rudou armádou.

Základní údaje

Štáb 
 Námět: Milan Rusínský
 Scénář: Milan Rusínský
 Exteriéry: Vítkovice
 Režie: Jiří Weiss

Hrají 
 Antonín Klimša … Halfar – předák vysoké pece
 Jiří Kostka … polský inženýr Liberta alias tavič Svoboda
 Adolf Král … struskař Robert Kuča
 Čeněk Rábl … tavič Grygar
 Zdeněk Grygar … hutník Greč
 Soběslav Křivda … elektromechanik Ludvíček
 František Vyplel … Klapetek
 Č. Gorniesiewicz … Vantuch
 Inocenc Březina … Kocur
 Josef Brus … Lacek
 Augustin Lanča … Anselm
 Jana Kalášková … Hanka
 Nelly Gaierová … Apolénka
 Jindřich Vicherek … Veršuc
 František Šlégr … Oberlandrat
 Rudolf Široký … Ing. Hejnych
 Miloslav Holub … Ing. Botur
 František Klika … německý ředitel
 Jaromír Krejčí … plukovník von Staupe
 Adolf Kaštovský … Kucka
 Břetislav Lanča … Gavela
 Pavel Nozar … gestapák
 Blažej Jiříkovský … Výtisk
 Rudolf Grudněvič … stráž protiletecké ochrany
 Václav Lohniský … role neurčena
 Marie Palečková … německá sekretářka Piskáčková

Externí odkazy 
 

Československé dramatické filmy
Filmy z roku 1950
Filmy o československém odboji během druhé světové války
Československé černobílé filmy
Filmy Jiřího Weisse
České válečné filmy
Priehrada

Priehrada je československý černobílý film z roku 1950. Jedná se o filmové drama natočené podle námětu Dominika Tatarky, Paľo Bielika a Ondreje Jariabka.

Děj 
Budovatelské nadšení neminulo ani slovenskou kinematografii. V roce 1950 vznikl hymnus na poctivou práci i pozitivní změny v myšlení lidí. Protože stavba důležité přehrady, která dosud zaostalého kraje přinese pochodeň pokroku, mění nejen své stavitele, ale i rolníky v blízké vesnici, kteří se zbaví ničemného kulaka, jenž je dosud vykořisťoval. Priehrada doslova v každém okamžiku reaguje na dobová hesla - příběh se třeba otevírá příchodem tří úředníků, kteří v rámci přiblížení pracujícímu lidu přicházejí na stavbu nabídnout sílu svých rukou. Režisér Paľo Bielik vytvořil vzorovou agitku hájící nutnost třídní bdělosti i zásadové nesmlouvavosti při prosazování nových pořádků, neboť zákeřný nepřítel může číhat kdekoli.

Obsazení 
 Alexandr Kautník … starý Bujna
 Gustáv Valach … Joža Bujna
 Mária Kráľovičová … Ulka
 Vlado Durdík st. … Martin
 Július Pántik … Paľo
 Ľudo Jakubóczy … Bžoch
 Mikuláš Huba … inž. Hájnik
 František Dibarbora … Fero
 Marta Bieliková-Černická … Hájnikova žena

Ocenění 
 Čestné uznání 1950 V. MFF Karlovy Vary
 za ideové a umělecké zpracování námětu a scénáře 1950 Národní cena
 za ideové a umělecké zpracování námětu a scénáře a režijní pojetí 1950 Národní cena
 za vynikající herecký výkon 1950 Národní cena

Externí odkazy 
 
 
 
 

Československé dramatické filmy
Filmy z roku 1950
Československé černobílé filmy
Československé propagandistické filmy komunistického režimu
Přiznání (film, 1950)

Přiznání je české filmové drama z roku 1950, které natočil režisér Jiří Lehovec podle scénáře Josefa Neuberga a Františka Vlčka. Černobílý snímek trvá 96 minut.

Obsazení

Externí odkazy 
 

České dramatické filmy
Filmy z roku 1950
Filmy Jiřího Lehovce
Slepice a kostelník

Slepice a kostelník je československá černobílá filmová komedie z roku 1951, která trvá 100 minut. Hlavní roli vytvořil Vlasta Burian.

Děj 
Ve vesnici Lužánky na Moravském Slovácku žije „pokrokový“ rolník Tonek Pěknica (Otomar Korbelář) se „staromódní“ ženou Terezou (Jiřina Štěpničková). Tonek chce do jednotného zemědělského družstva (JZD), ale Tereza ne. Na vesnici také žije bohatý a chamtivý statkář Voznica (Vladimír Řepa), ten JZD nenávidí a nechce aby do něj rolníci vstupovali. Chce tomu zabránit, ale nechce si špinit ruce. A proto přemluví k záškodnickým akcím prostoduchého a chamtivého kostelníka Josefa Kodýtka (Vlasta Burian). Ten začne vyrábět protistátní letáky, k tomu zneužívá Tonkova syna Vincka (Eduard Muroň). Nakonec je vše odhaleno, Kodýtek uzná výhody družstva, uzná to i Tonkova žena Tereza. Pak už celá vesnice oslavuje dožínky…

V hlavní roli 
Vlasta Burian (role: kostelník a ministrant Josef Kodýtek) – tento film je Burianův první poválečný film, první po devíti letech (a také jeho 35. film). Bylo to další jeho ponížení a ze živelného a energického komika už nic nezbylo.

Dále hrají 
 Marie Ježková (Kodýtková, jeho žena)
 Jiřina Štěpničková (Tereza Pěknicová)
 Otomar Korbelář (Tonek Pěknica)
 Stanislava Seimlová (Karolina Pěknicová, jejich dcera)
 Eduard Muroň (Vincek Pěknica, jejich syn)
 Bohumil Machník (farář)
 Vladimír Řepa (kulak a rolník Voznica)
 Lubomír Lipský (Šárl Voznica, jeho syn)
 Josef Toman (Řeřábek)
 Bohumil Švarc (Jaroš Řeřábek, jeho syn)
 K. Holas (Josífek Řeřábek, jeho syn)
 J. O. Martin (Zbořil)
 Marie Waltrová (Zbořilová, jeho žena)
 Josef Bek (příslušník SNB)
 Eman Fiala (Spáčil)
 Hynek Němec (Jagoš)
 Otto Motyčka (družstevník)
 Josef Kemr
 Richard A. Strejka
 Vladimír Salač (brigádníci)
 Josef Hlinomaz
 Miloš Willig
 Antonín Šůra (chasníci)
 Jaroslava Panenková (krmička Anna)
 Bohuš Hradil (parťák Lojza)
 Darja Hajská (Pavlena)
 Otakar Brousek st. (hlas v rozhlasu)
 Karel Hovorka (svazák)
 Václav Švec (dělník)
 Otto Čermák (družstevník Václav)
 František Miroslav Doubrava (brigádník)
 Josef Najman (hospodský)
 Hermína Vojtová
 Josef Kotapiš
 Jiřina Bílá

Autorský tým 
 Námět: Jaroslav Zrotal (divadelní hra)
 Scénář: Vladimír Bor, Jan Strejček, Jaroslav Zrotal
 Režie: Oldřich Lipský, Jan Strejček
 Kamera: Jan Roth
 Hudba: Jan Kapr
 Výroba: Československý státní film

Technické údaje 
 Pracovní titul: „Dožatá“
 Rok výroby: 1951
 Premiéra: 6. dubna 1951
 Zvuk: zvukový
 Barva: černobílý
 Délka: 90 minut
 Druh filmu: komedie
 Země původu: Československo
 Jazyk: čeština
 Natočeno v: ateliéru, na moravském Slovácku a v Uherském Brodě

Externí odkazy 
 
 
 
 film na anglické IMDb

České filmové komedie
Filmy z roku 1951
Filmy Oldřicha Lipského
Československé černobílé filmy
V trestném území

V trestném území je československý film z roku 1950, jehož délka je 80 minut. Jedná se o černobilý film žánru krimi.

Na filmu spolupracovali

Námět 
 Jiří Beneš
 Miloslav Koenigsmark

Scénář 
 Miloslav Koenigsmark
 Jiří Beneš

Exteriéry 
 Praha - Holešovice - ulice U pergamenky
 Praha - Letná - hřiště Sparty
 Praha - Letná - Letenské náměstí, trh
 Praha - Letná - ulice Milady Horákové
 Praha - Nové Město - Senovážné náměstí, trh
 Praha - Vršovice - hřiště Bohemians
 Praha - Žižkov - Olšanská ulice

Režie 
 Miroslav Hubáček

Hrají 
 Rudolf Deyl mladší … npor. SNB Kalousek
 Zdeněk Dítě … Benda
 František Holar … Jandera
 Jiří Roll … Cimr, tajemník A.C. Olympia
 Dana Medřická … Cimrova snoubenka
 Antonín Holzinger … Kroupa, místopředseda FAK
 Josef Chvalina … Melichar, jednatel AC Olympia
 Karel Peyr … Froněk, předseda AC Olympie
 Josef Bek … Oldřich, místopředseda AC Olympie
 Jaroslav Zrotal … Vošahlík, vrátný ve Stadionce
 František Kovářík … správce hřiště
 Meda Valentová … Marešová
 Alena Vránová … dcera Marešové
 Světla Amortová … šatnářka v kavárně Stadion
 Karla Göttlicherová … Vošahlíkova přítelkyně Růženka
 Bohuš Hradil … policejní lékař
 Antonín Hübner … role neurčena
 Ladislav Navrátil … úředník sázkové kanceláře
 Soběslav Sejk … soused Marešových Hrubý
 Ladislav Sedláček … funkcionář Homolka
 Antonín Stránský … policejní fotograf
 Josef Steigl … host v kavárně Stadion
 Karel Vavřík … úředník firmy Froněk
 Lída Vostrčilová … Kalousková
 Josef Kemr … mechanik Karel Horák
 Emil Kavan … číšník v kavárně Stadion
 Jan S. Kolár … Homolka
 Richard A. Strejka … hostinský
 Vlasta Průchová … zpěvačka
 Josef Příhoda … fotbalový fanoušek
 Karel Vlach … dirigent orchestru
 Antonín Lanhans … fotbalista
 Ladislav Müller … fotbalista
 Jiří Rubáš … fotbalista
 Jiří Němeček … fotbalista A.C. Olympie
 Josef Skrčený … domovník
 orchestr Karla Vlacha … orchestr v kavárně
 Karel Krautgartner … saxofonista
 Zdeněk Holec … mladík v kavárně

Externí odkazy 
 
 

Československé černobílé filmy
Filmy z roku 1950
Veselý souboj

Veselý souboj je česká černobílá filmová komedie z roku 1950, která trvá 93 minut.

Exteriéry 
 Mělník - soutok Labe s Vltavou
 Praha - Holešovice - nábřeží Kapitána Jaroše
 Praha - Karlín - Sokolovská ulice - dílny DP hl. m. Prahy
 Praha - Letná - hřiště Sparty
 Praha - Vltava
 Praha - Rašínovo nábřeží
 Roztoky u Prahy

Hrají 
 Jaroslav Marvan … Javorin starší
 Vlasta Matulová … MUDr. Milada Stránská
 Robert Vrchota … Javorin mladší
 Jiří Plachý … dr. Kobera
 Josef Kemr … Emilek
 Theodor Pištěk … Košvanc
 Meda Valentová … Javorinová
 Vladimír Řepa … Nehasil starší
 Jiří Vršťala … Nehasil mladší
 Gustav Nezval … major Zahrádka
 Fanda Mrázek … Mrázek
 Josef Vošalík … Škarda
 Radim Nikodém … Bertík
 Antonín Holzinger … Doucha
 Otto Motyčka … vrátný
 Antonín Mikulič … učedník
 Marie Blažková … Mařenka
 Stanislav Jareš … Kromholz
 Bohuslav Kupšovský … Komárek
 Josef Najman … Hájek
 Ladislav Sedláček … Hrejsa
 Antonín Kandert … role neurčena
 Jan S. Kolár … role neurčena
 František Pugnar … Podešva
 Jindra Hermanová … pokladní
 Martin Raus … Staskář
 Václav Špidla … muž s pondělníkem
 Václav Švec … tramvaják
 Karel Hovorka … opravář

Externí odkazy 
 
 

České filmové komedie
Filmy z roku 1950
Československé černobílé filmy
Vítězná křídla

Vítězná křídla je české černobílé drama z roku 1950, které trvá 90 minut.

námět:
 Čeněk Duba
 Jiří Marek
 Miroslav Skala
scénář:
 Čeněk Duba
 Jiří Marek
 Miroslav Skala
Exteriéry:
 Kralupy nad Vltavou - letiště
 Polsko - Baltské moře, Žar
režie:
 Čeněk Duba
hraje:
Rudolf Křivánek … Franta Ronek,
Jiří Adamíra … Ruda Kolář,
Eduard Dubský … Paukner,
Vlasta Fialová … Lída,
Josef Benátský … Šantroch,
Julie Charvátová … matka Hronková,
J. O. Martin … mistr,
Karel Richter … Honza,
Josef Vinklář … Vláďa,
Břetislav Roček … Vašek Vydra,
Lubomír Lipský … Karel Vrba,
Roman Besiada … Modleszewski,
Július Bartfay … role neurčena,
Miloš Bílek … Zdeněk,
Jan Brandýs … Johny Zach,
Jiří Černý … Pepík,
Rudolf Deyl ml. … dělník,
František Holar … dělník,
Emil Kavan … funkcionář,
Otakar Konětopský … role neurčena,
Svatopluk Majer … funkcionář modelářského klubu,
V. Lehký … role neurčena,
Karol Machata … slovenský herec,
Jiří Novotný … Jirka Hronek,
Jarmil Škrdlant … člen závodní rady,
Josef Supík … Ludva,
Jan Prokeš … plachtař,
Karel Vavřík … funkcionář,
Ivan Jandl … modelář,
Bedřich Prokoš … inž. Kouba,
Antonín Mikulič … plachtař Ferda,
Josef Vinklář … plachtař Vláďa,
Jaroslav Orlický … člen komise v koženém kabátě.

Externí odkazy 
 
 

České dramatické filmy
Filmy z roku 1950
Zvony z rákosu

Zvony z rákosu je české drama z roku 1950. Černobílý film, poplatný době svého vzniku, trvá 91 minut.

námět 
 František Horčička-Havíř

scénář 
 Václav Kubásek
 Jiří Mařánek
 Robert Vyhlídka
 František Horčička-Havíř

Exteriéry 
 Úterý u Stříbra

Režie 
 Václav Kubásek

Hrají 
 František Klika … Fortunát Moc
 Otto Čermák … purkmistr Pazdera
 Viktor Očásek … radní Blecha
 Světla Svozilová … Pazderová
 Meda Valentová … Mocová
 Hermína Vojtová … Blechová
 Otto Motyčka … tajemník
 Václav Trégl … policajt
 František Hanus … MUDr. Škoda
 Václav Švorc … učitel Vítek
 Jindřich Plachta … Matěj Pekelský
 Eman Fiala … Vincenc Patočka
 Oldřich Vykypěl … Havlík
 František Kovářík … Pinkava
 František Kreuzmann starší … Babor
 Václav Špidla … Růta
 L. Veverková … Pinkavka
 Jaroslav Vojta … Zima
 Ella Nollová … Kunka
 Blažena Slavíčková … Česáková
 Marie Kautská … Olga
 Alena Kreuzmannová … Bláža Kolocová
 Milica Kolofíková … Tonča Baborová
 Jana Dítětová … Jitka Pinkavová
 Kamila Nová … Mařka Zimová
 Jaroslava Panenková … poštmistrová
 Eva Svobodová … Kolocová
 Marie Brožová … Zimová
 Zdena Zeithamlová … Havlíková
 Josef Štefl … Joska Potměšil
 Marie Nademlejnská … Baborova žena
 Zdeněk Šavrda … hostinský Mrkvička
 Karel Sedláček … řídící učitel
 Karel Hruška … poštmistr
 František Marek … stavitel Čihura
 Jindra Hermanová … majitelka panství
 Hynek Němec … dělník
 Emil Dlesk … dělník s fajfkou
 Ivo Niederle … tanečník na zábavě
 Jiřina Sedlářová
 Jarmila Navrátilová
 Zdeněk Martínek
 Stanislav Šašek
 R. Kimla
 F. Šmrha

Externí odkazy 
 
 

České dramatické filmy
Filmy z roku 1950
Dom Mintoff

Dom Mintoff, celým jménem Dominic Mintoff (6. srpna 1916 Cospicua, Malta – 20. srpna 2012) byl maltský politik, opakovaně zvolený do úřadu premiéra Malty.

Život 
Mintoff se narodil v katolickém prostředí. Studium architektury ve Velké Británii (Oxford). Brzy se angažuje v mladé, protiklerikální a tehdy probritsky zaměřené straně MLP (Maltese Labour Party), založené roku 1920. Roku 1947, kdy se MLP dostává pod předsedou Paulem Boffou k moci, se Mintoff stává zástupcem předsedy vlády a po roztržce s ním předsedou vlády. Po prohraných volbách roku 1950 se dostává znovu k moci roku 1955, po roztržkách s církví však přebírá vládu ještě téhož roku konkurenční strana Partit Nazzjonalista.

V této době dochází k radikálnímu obratu zaměření Mintoffa a MLP. Sekularismus dále sílí, Mintoff však upouští od svého plánu, integrovat Maltu do Velké Británie, a propaguje nyní neutralistická stanoviska a politiku státní nezávislosti (kterou Malta získává roku 1964).

Roku 1971 vítězí MLP ve volbách a Mintoff se stává předsedou vlády (až do roku 1984). Jeho popularita roste. Mimo vyhlášení republiky (1974) přerušuje vázání maltské měny na britskou libru a podepisuje smlouvy o uzavření velitelství NATO na Maltě a o odchodu britských jednotek z ostrova (k němuž došlo 1979).

Kontroverzní je jeho zahraniční politika (přes jeho probritskou minulost i ve Velké Británii). Malta za jeho vlády neudržuje jen úzké styky se Sovětským svazem a evropskými členy Varšavské smlouvy, ale i s Čínou a severní Koreou, v rámci ‚společné středomořské identity‘ především s Libyí, ale již v sedmdesátých letech se zasazuje o nezávislý palestinský stát; v paměti je i jeho několikatýdenní blokování výsledného dokumentu Konference o bezpečnosti a spolupráci v Evropě (Madrid, 1983).

Mintoff však ztroskotává na vnitropolitických problémech. Hospodářské problémy a stoupající nezaměstnanost, reforma zdravotnictví, kde došlo ke konfliktům s asociacemi lékařů, především ale eskalující konflikt s církví v otázce její role ve výchově a školství a v otázce zestátnění církevní pozemků. Tyto problémy vedou k tomu, že Mintoff se roku 1984 vzdává svých státních i stranických funkcí, přestože MLP zůstává vládnoucí stranou až do května 1987. Téhož roku, před parlamentními volbami, se Mintoffovi podařilo prosadit princip neutrality do státní ústavy.
Mintoff je i spoluzodpovědný za předčasné ukončení vlády MLP v roce 1998, když při otázce důvěry hlasoval spolu s opoziční PN Partit Nazzjonalista, která pak ve vypsaných parlamentních volbách zvítězila.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Dept. of Information - biografie na úředních stránkách vlády Malty
 searchmalta.com - biografie

Premiéři Malty
Narození v roce 1916
Narození 6. srpna
Úmrtí v roce 2012
Úmrtí 20. srpna
Muži
C1 kubická interpolace

C1 kubická interpolace patří do skupiny interpolací křivek po obloucích, tj. každý úsek mezi dvěma opěrnými body se interpoluje zvlášť. Každý úsek C1 interpolační křivky bude kubický polynom vypočtený pomocí kubické Hermitovy interpolace. Pro C1 interpolační křivku musí být zabezpečena C1 spojitost. Tzn. v každém opěrném bodě mají sousední křivky stejný tečný vektor. (Zatímco u C2 kubické interpolace je požadována i spojitost první derivace tečného vektoru.) K tomu potřebujeme tečné vektory v opěrných bodech vypočítat.

Související články
 křivka
 geometrie

Externí odkazy 
 

Geometrie
Reg Parnell

Reg Parnell (2. července 1911, Derby, Velká Británie – 7. ledna 1964, Derby, Velká Británie) byl britský pilot Formule 1.

Farmář z Derbyshire začal se závody na upraveném MG Magnette už v roce 1935, ale prvního úspěchu dosáhl až těsně před vypuknutím válečného konfliktu a to na 4,7litrovém Bugatti. S vozy Maserati a ERA E, které koupil od Petera Whiteheata, se po válce pustil do závodů na starém kontinentě, ale až Maserati 4CLT/48 mu přinesl úspěch, především na okruhu v Goodwoodu, kde uspěl celkem 6×.

Tyto skvělé výkony mu zajistily místo v továrním týmu Alfy Romeo pro premiérový závod mistrovství světa v Británii a hned na úvod se blýsknul skvělým třetím místem, když nestačil pouze na své týmové kolegy Farinu a Fagioliho. V roce 1951 řídil speciál Tonyho Vandervella Ferrari 500 Thinwall a hned při Velké ceně Francie bodoval čtvrtým místem.

Méně šťastné je jeho spojení s BRM a především jejich problematickým vozem V16. Ještě před tím než se vzdal definitivně závodní činnosti, stal se manažerem týmu Aston Martin, posléze působil v týmu Lola. Až si splnil sen z dětství, založil vlastní tým Reg Parnell Racing team. Krátce poté, v lednu roku 1964, zemřel po banální operaci slepého střeva na zánět pobřišnice, ve věku 52 let.

Na konci 50. let a začátku 60. let jezdil neúspěšně ve Formuli 1 jeho syn Tim Parnell.

Vítězství 
 1951 International Trophy
 1957 Grand Prix Nového Zélandu

Kompletní výsledky ve Formuli 1 

 6 Grand Prix
 0 Vítězství
 0 Pole positions
 0 Nejrychlejších kol
 1 Podium
 9 bodů

Externí odkazy 
 

Britští piloti F1
Piloti F1 stáje Alfa Romeo
Piloti F1 stáje BRM
Piloti F1 stáje Ferrari
Piloti F1 stáje Scuderia Ambrosiana
Narození 2. července
Narození v roce 1911
Narození v Derby
Úmrtí 7. ledna
Úmrtí v roce 1964
Úmrtí v Derby
Muži
Karát

Karát je název dvou různých jednotek:

 karát (hmotnost) – jednotka hmotnosti používaná pro drahokamy a perly
 karát (ryzost) – jednotka ryzosti používaná pro zlaté slitiny

Externí odkazy
Yves Giraud-Cabantous

Marius Aristide Yves Giraud-Cabantous (8. září 1904 Paříž – 30. března 1973 Paříž) byl francouzský pilot Formule 1.
 
M. A. Yves Giraud-Cabantous se původně jmenoval pouze Yves Giraud své druhé příjmení získal po smrti svého otce, když se jeho matka provdala za lékaře Cabantouse.
 
Yves Giraud-Cabantous se začal o automobily zajímat již jako mladý a brzy začal pracovat jako mechanik v pařížském klubu Salmson, který byl znám úpravou závodních strojů, které proslavil především Robert Benoist.
 
Roku 1924 dostal k Vánocům od otce automobil Noel. A již na jaře roku 1925 debutoval na závodech do vrchu v Argenteuil. Salmson mu nabídl spoluvlastnictví a v nově založené společnosti Caban a Salmson začíná vyrábět své vlastní vozy. Roku 1930 vstoupil do světa supervozů. Založil francouzský národní tým a v roce 1947 zvítězil v San Remu, Montlhery a v Chimay na voze Talbot Lago. Výkony Cabantouse přesvědčily šéfa továrního týmu, který mu nabídl místo prvního pilota a hned další sezónu se stal Cabantous francouzským šampiónem.
 
Premiérový závod čerstvě založeného mistrovství světa ve Velké Británii dokončil na čtvrtém místě. Byl to rok krachu továrního týmu Talbot, proto spolu s Rosierem založili nový tým a jezdily se zbytkem Talbotů. Poslední roky ve formuli 1 trávil s vozy BRM, toto spojení nepřineslo výraznější úspěch a tak po velké ceně Itálie 1953 ukončil svoje působení ve formuli 1 a nadále se věnoval sportovním vozům. Ve dvanáctihodinovce v Reims spolu s Rosierem vybojoval druhé místo. Další roky už nedosáhl výraznějších úspěchů a v roce 1957 ukončil svoji závodní kariéru. Poté se věnoval své transportní firmě.
 
Cabantous zemřel v 30. března 1973 ve věku 68 let.

Vítězství 
 1927 Grand Prix Frontieres at Chimay
 1930 Bol d'Or 24Hrs
 1947 Grand Prix Chimay
 1947 Grand Prix Montlhery
 1947 Grand Prix San Remo
 1948 Grand Prix Paris

Kompletní výsledky ve formuli 1

Závody F1 nezapočítávané do MS

Výsledky ze závodu 24 hodin Le Mans

Externí odkazy 
 

Francouzští piloti F1
Piloti F1 stáje Hersham and Walton Motors
Piloti F1 stáje Talbot
Narození v roce 1904
Úmrtí v roce 1973
Muži
Narození 8. října
Úmrtí 30. března
Louis Rosier

Louis Rosier (5. listopadu 1905 Chapdes-Beaufort, Puy-de-Dôme – 29. října 1956 Neuilly-sur-Seine, Hauts-de-Seine), byl francouzský automobilový závodník.
 
Jako automobilový závodník se Louis Rosier prosadil až po skončení druhé světové války. Kariéru začínal s vozem Talbot. Premiérové vítězství získal roku 1947 na Grand Prix Albi. Na okruhu v Albi dokázal pak vyhrát ještě v roce v roce 1950 znovu na voze Talbot a v letech 1952 a 1953 s vozem Ferrari.

Sezónu 1948 Louis Rosier zahájil na okruhu v Pau kde obsadil 4. místo. O dva měsíce později představil nový vůz Talbot v San Remu, ale ani s novým vozem nedokázal ohrozit vozy Maserati a se ztrátou čtyř kol skončil na pátém místě, v srpnové Grand Prix Commingues skončil na čtvrtém místě. N stupně vítězů se dostal až na okruhu v Albi, kde skončil třetí, přestože v obou jízdách zajel až šestý čas. Při Velké ceně Itálie v Turínu doplatil na slabší vůz a tak šesté místo bylo maximem. Do Velké ceny Británie dokázal vyladit vůz na optimální nastavení a získat čtvrté místo. V následujícím závodě Grand Prix du Salon získal druhé vítězství v kariéře.

Rok 1949 začal Rosier až sedmým závodem, tj. Grand Prix Velké Británie, kde dojel na čtvrtém místě. Dalšího vítězství dosáhl na trati v Belgickém Spa, kde zvítězil se značným nádskokem. V tomto roce se stal nejlepším Francouzem a zároveň Národním Šampiónem.

V roce 1950 vzniklo oficiální Mistrovství světa vozů F1 a Rosier se zúčastnil všech Grand Prix započítávaných do šampionátu, pravidelně dojížděl na bodovaných místech a získal 13 bodů, což znamenalo konečné 4. místo v celkové klasifikaci. V Belgii a ve Švýcarsku vystoupil na stupně vítězů. Mimo to dokázal zvítězit na okruhu v Albi a v Zandvoortu. V tomto roce také společně se svým synem zvítězil ve slavném závodě v Le Mans.

Rok 1951 nebyl tolik úspěšný jako předešlý. Dokázal zvítězit v Zandvoortu a Bordeaux, v mistrovství světa získal jen 3 body za čtvrté místo v Británii.

Následující dva roky (1952 – 53 jezdil Rosier s vozem Ferrari, a mimo dvou vítězství v Albi nedokázal v šampionátu bodovat.

Od roku 1954 až do své smrti (1956) jezdil s vozem Maserati 250F ve Formuli 1, ale již nedosáhl výraznějšího úspěchu.
 
Louis Rosier zemřel při havárii s vozem Ferrari při setkání sportovních vozů v Montlher.

Tituly 
 1949 Mistr Francie

Vítězství 
 1947 Grand Prix Albi
 1948 Grand Prix Salon
 1949 Grand Prix Belgie
 1950 Grand Prix Albi
 1950 Grand Prix Nizozemska
 1950 24 h Le Mans
 1951 Grand Prix Nizozemska
 1951 Grand Prix Bordeaux
 1952 Grand Prix Albi
 1953 Grand Prix Albi
 1953 Grand Prix Sables d'Olonne
 1956 1000 km Paris

Formule 1 
 1950 4. místo
 1951 12. místo
 1952 bez bodů
 1953 bez bodů
 1954 bez bodů
 1955 bez bodů
 1956 19. místo

 38 Grand Prix
 0 vítězství
 0 pole positions
 0 nejrychlejších kol
 18 bodů
 2x podium

Nejlepší umístění na mistrovství světa F1 
 1950 3. místo Grand Prix Švýcarska
 1950 3. místo Grand Prix Belgie

Externí odkazy 
 

Francouzští piloti F1
Piloti F1 stáje Ecurie Rosier
Piloti F1 stáje Ferrari
Piloti F1 stáje Maserati
Piloti F1 stáje Talbot
Narození v roce 1905
Úmrtí v roce 1956
Muži
Úmrtí v Neuilly-sur-Seine
Narození 5. listopadu
Úmrtí 29. října
Bob Gérard

Frederick Roberts Gerard (19. ledna 1914 Leicester - 26. ledna 1990 South Croxton) byl britský automobilový závodník, majitel garáží v Bespectacled Leicester.

Zpočátku jezdil se soukromým vozem ERA a v kategorii malých vozu dokázal potrápit thajského prince Biru a svého krajana Parnella v Ulster Trophy 1946, kde dojel jen těsně třetí.

V roce 1947 se začal účastnit Velkých cen a střídal se spolu s Harrisonem za volantem vozu ERA. V belgickém Spa byly čtvrtí, když nestačili jen na auta Alfy a v Remeši byli dokonce třetí. V kategorii malých vozů zazářil a v Ulster Trophy a v British Empire Trophy si dojel pro vítězství.

Následující rok (1948) závodil jen v jedné kategorii, kde bylo obtížné prosadit se proti převaze italských vozů. Přesto Roberts Gerard dokázal zvítězit v Jersey a o půl roku později dokázal, že toto vítězství nebylo náhodné, když skončil třetí na Velké ceně Británie za vozy Maserati Villoresiho a Ascariho.

V roce 1949 se stal nejlepším Britem ve formuli 1, když zvítězil v Jersey a na ostrově Man v British Empire Trophy, k tomu ještě přidal ještě druhé místo ze Silverstone, kde ho o vítězství připravil de Graffenried na Maserati. Ke konci sezóny dojel na třetím místě v Goodwoodu a pátý v Salonu.

Je jisté, že Roberts Gerard si v roce 1950 od nově založeného mistrovství světa sliboval dobré umístění a to nejen proto, že se začínalo v jeho vlasti. Výkonnost jeho vozu však nestačila na konkurenci, a jeho dvě šestá místa pro něho byla zklamáním. Dále se pak účastnil jen závodů pořádaných v Británii, které ovšem nebyla započítávána do oficiálního šampionátu. Opět byl nejrychlejší na Manu, druhý v Ulster Trophy, třetí v Goodwoodu a čtvrtý v Ulster Trophy.

V roce 1951 již bylo zcela jasné, že jeho zastaralá ERA nestačí na konkurenci. O tom svědčí i jeho výsledky, kdy byl dvakrát čtvrtý a jednou jedenáctý. Vůz ERA už nebyl vhodný k dalším závodům a Roberts Gerard musel čekat až do roku 1953, kdy získal nový Cooper-Bristol. Po sžití se s tímto vozem dokázal, zvítězit v Castle Comb a Snettertonu.

Se střídavým úspěchem se účastnil Velkých cen pořádaných v Británii a to jak v kategorii F1 tak F2.

Roberts Gerard byl aktivním závodníkem až do roku 1961, na počátku 70. let se stal, spolu se svou manželkou Joan, majitelem závodního týmu. Připravoval vozy pro Johna Taylora a ve Formuli 2 pro Alana Rollinsona, Mika Beckwitha a Peter Gethina.

Vítězství 
 1947 British Empire Trophy
 1948 British Empire Trophy
 1949 British Empire Trophy
 1949 Jersey Road Race

Formule 1 
 1950 bez bodů
 1951 bez bodů
 1953 bez bodů
 1954 bez bodů
 1956 bez bodů
 1957 bez bodů

 8 Grand Prix
 0 vítězství
 0 pole positions
 0 nejrychlejších kol
 0 bodů
 0 x podium

Nejlepší umístění na mistrovství světa F1 
 1950 6. místo Grand Prix Velké Británie
 1950 6. místo Grand Prix Monaka
 1957 6. místo Grand Prix Velké Británie

Britští piloti F1
Piloti F1 stáje Bob Gerard Racing
Narození 19. ledna
Narození v roce 1914
Narození v Leicesteru
Úmrtí 26. ledna
Úmrtí v roce 1990
Úmrtí v Leicesteru
Muži
Cuth Harrison

Thomas Cuthbert Harrison (6. července 1906 Ecclesall – 21. ledna 1981 Sheffield), obchodník s motory z Yorkshiru, začal pro zábavu závodit s vozy ERA. Již v roce 1947 dojel čtvrtý v Spa a třetí v Reims společně s Bobem Gerardem. Roku 1949 zajel šesté místo v Grand Prix Itálie. Následující rok se zapsal mezi účastníky oficiálního mistrovství světa, když se zúčastnil tří velkých cen a to v Británii, Monaku a Itálii. Tento rok ještě dokončil na stříbrné příčce v British Empir Trophy na ostrově Man. Roku 1952 se stal mistrem v RAC Trials na Hardfordu.

Protože se začala rozvíjet jeho firma a zároveň se stal zástupcem pro prodej vozu Ford v Yorkshiru, zanechal závodních aktivit.

Formule 1 
 1950 bez bodů

 3 Grand Prix
 0 vítězství
 0 pole positions
 0 nejrychlejších kol
 0 bodů
 0 x podium

Nejlepší umístění na mistrovství světa F1 
 1950 7. místo Grand Prix Velké Británie

Literatura 
 Steve Small: The Grand Prix Who's Who; Travel Publishing, 2000, 3. vydání, , 624 s. 
 David Hayhoe, David Holland: Grand Prix data book: A Complete Statistical Record of the Formula 1 World Championship Since 1950; Haynes, 2006, 4. vydání, , 567 s. 

Britští piloti F1
Narození 6. července
Narození v roce 1906
Narození v Sheffieldu
Úmrtí 21. ledna
Úmrtí v roce 1981
Úmrtí v Sheffieldu
Muži
Hugo Koblet

Hugo Koblet (21. března 1925 Curych, Švýcarsko – 6. listopadu 1964, Uster) byl švýcarský profesionální cyklista přezdívaný Šarmantní cyklista nebo také cyklistický James Dean.

V roce 1951 se stal nejmladším vítězem Tour de France. Zemřel při autonehodě, když nezvládl řízení svého vozu Alfa Romeo.

Kariéra 
 Mistr Švýcarska (silnice) – 1955
 Mistr Švýcarska (dráha ) – 1946 (amatér), 1947–1954
 Vítěz Giro d'Italia – 1950, druhý 1953–1955
 Vítěz Tour de France – 1951
 Vítěz Kolem Švýcarska – 1950, 1953, 1955
 Vítěz Kolem Romandie – 1953, druhý 1950 – 1952, 1955
 Mistrovství Světa (dráha) – druhý 1951, 1954, třetí 1947

Reference

Externí odkazy 
 

Švýcarští cyklisté
Vítězové Tour de France
Vítězové Giro d'Italia
Narození v roce 1925
Úmrtí v roce 1964
Narození v Curychu
Muži
Oběti silničních dopravních nehod
Dopingové případy v cyklistice
Narození 21. března
Úmrtí 6. listopadu
Úmrtí v kantonu Curych
Gino Bartali

Gino Bartali (18. července 1914, Ponte a Ema – 5. května 2000) byl italský cyklista.

Byl pravděpodobně nejznámější a nejvážnější soupeř Fausta Coppiho (nejen v Itálii). Oba spojuje podobný osud, jejich sportovní kariéra byla přerušena druhou světovou válkou a tak přišli o nejproduktivnější léta, oběma zemřel bratr při nehodě, oba nějaký čas soupeřili ve stejném týmu „Legnano“., aby se později rozešli a každý pak hájil barvy odlišných koncernů: Legnano kontra Bianchi. Itálie se rozdělila na dva tábory. Coppi a Bartali: dva soupeři, ale také dva sportovci, kteří k sobě i k ostatním, chovali úctu. Dokazuje to známa fotografie z Tour de France 1952, která se pro všechny stala symbolem solidarity.

Zatímco Fausto Coppi opustil peloton předčasně, když zemřel na malárii, kariéra Gina Bartaliho je jednou z nejdelších v dějinách cyklistiky.

Gino Bartali poprvé nasedl na bicykl ve třinácti letech, začal závodit společně se svým bratrem, který v roce 1936 zemřel při havárii. První úspěchy se dostavily v roce 1935, když se stal mistrem Itálie po sérii nepřetržitých vítězství, které završil následující rok triumfem na Giro d'Italia. Poté následovala řada dalších úspěchů a právem byl korunován králem silnice. Byly o něm napsány knihy, stovky článků, ale také písně, jako ta nejznámější od Paola Conte.

Člověk velkého srdce a nezapomenutelné upřímnosti, milován pro svou čistotu (tak jako když vzpomínal s nezapomenutelnou intenzitou na svého soupeře Fausta Coppiho na jeho pohřbu). Když Gino Bartali zemřel, do Florencie se s ním přijel rozloučit celý svět, náměstí Elia Della Costa bylo zasypáno miliony květin.

Nejdůležitější vítězství 
 3x Giro d'Italia – 1936, 1937, 1946
 2x Tour de France – 1938, 1948
 4x Milán - San Remo – 1939, 1940, 1947, 1950
 3x Giro di Lombardia - 1936, 1939, 1940
 2x Kolem Švýcarska – 1946, 1947
 4x Mistr Itálie – 1935, 1937, 1940, 1952
 5x Giro della Toscana – 1939, 1940, 1948, 1950, 1953
 3x Giro del Piemonte – 1937, 1939, 1951

Na Tour de France zvítězil ve 12 etapách, 20x oblékl žlutý trikot. Na Giro ď Italia zvítězil v 17 etapách a růžový trikot oblékl do 50 etap. Z 988 závodů, kterých se účastnil, zvítězil ve 184.

Externí odkazy 
 

Italští cyklisté
Narození v roce 1914
Úmrtí v roce 2000
Vítězové Tour de France
Vítězové Giro d'Italia
Muži
Narození 18. července
Úmrtí 5. května
Mistři Itálie v cyklistice
Italští římští katolíci