alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Tón

Tón je v akustice a v hudbě zvuk s periodickým nebo alespoň přibližně periodickým průběhem kmitů, který vzniká pravidelným chvěním (struny, vzduchového sloupce, ozvučné desky, hlasivek, membrány, apod.). Vlastnostmi tónu v hudbě jsou výška, délka, síla a barva.

Druhým významem slova tón v hudbě je hudební interval velké sekundy (např. c–d); pro odlišení od prvního významu se obvykle používá spojení celý tón. Tento „celý tón“ se dělí na dva půltóny (c–cis, cis–d).

Grafická značka pro tón je nota, zapisovaná do notové osnovy.

Vlastnosti 
Základními vlastnostmi tónu jsou:
 výška – je dána především frekvencí základního tónu,
 délka – jak dlouho tón zní; v hudbě není důležitá absolutní doba trvání tónu, ale její poměr vůči ostatním tónům, který určuje rytmus,
 síla – je dána amplitudou,
 barva – závisí na spektrálním složení zvuku, či poměru amplitud alikvotních tónů, což ovlivňuje tvar kmitů. Spolu s časovou obálkou závisí na hudebním nástroji, který tón vydává, a způsobu hry.

Frekvence tónů 

Jednotlivé různé tóny se liší frekvencí. Lidské ucho ale obvykle nevnímá rozdíl frekvencí, ale rozlišuje je na základě jejich podílu. Tón s dvojnásobnou frekvencí zní pro lidské ucho o jednu oktávu výše.

Každý tón by mohl být popsán svou frekvencí (vyjádřenou např. v hertzech), v praxi by ale bylo takové označení velmi nepohodlné. Frekvence se proto uvádí jen pro základní tón, kterým je tzv. komorní a, které má frekvenci 440 Hz. V hudbě se následně jednotlivé tóny označují písmeny.

Základní tóny 
V evropské hudbě existuje sedm základních tónů: c, d, e, f, g, a, h. Nejmenší běžně v evropské hudbě používanou vzdáleností mezi dvěma tóny je půltón. Mezi základními tóny nejsou vzdálenosti vždy stejně velké. Mezi některými tóny je vzdálenost dvou půltónů, mezi jinými vzdálenost pouhého jednoho půltónu.

Šramoty, hluky 
Kromě tónů existují i zvuky, které nemají pravidelný frekvenční průběh, označované jako hluky. Patří k nim např. většina zvuků bicích nástrojů. I ty mají v hudbě své využití, nicméně jsou oproti tónům v evropské hudbě zastoupeny výrazně méně. Jejich význam vzrostl s rozvojem experimentální hudby a industriálních a postindustriálních hudebních směrů, především noisové hudby, ale mají důležité místo i v soudobé hudbě vážné.

Odkazy

Reference

Související články 
 výška tónu
 akord
 alikvotní tón
 hudební stupnice
 nota
 notace
 notová osnova
 ladění
 polotón – pojem z oblasti fotografie/DTP

Externí odkazy 
 
 
 

Nauka o tónech a jejich vztazích
Hudební terminologie
Akustika
Neptun

Neptun je název značící různé pojmy: 

 Neptun (planeta) – planeta sluneční soustavy
 Neptun (mytologie) – římský bůh vod a moře, ztotožněný s řeckým Poseidónem
 Neptun (střela) – ukrajinská protilodní střela
 Neptun (radar) – německé radary z období 2. světové války
 Akce Neptun – dezinformační operace Státní bezpečnosti
 operace Neptun – kódový název operace při vylodění Spojenců 6. června 1944 v bitvě o Normandii

 Neptunova dcera (Neptun's' daughter) – němý fantasy film (1914), režisér Herbert Brenon, USA

Související články 
 Neptune
 Neptunie – vodní rostlina
 Neptunium – chemický prvek
 Neptunismus – geologická teorie o vzniku všech hornin z mořských usazenin, z 18. století
 Nettuno – italské město

Externí odkazy
Venuše

Venuše má více významů:

 Venuše (jméno) – ženské jméno
 Venuše (mytologie) – římská bohyně lásky
 Venuše (planeta) – druhá nejbližší planeta vzhledem ke Slunci v naší sluneční soustavě
 Venuše (figurka) – pravěká umělecké díla, jež byla pravděpodobně symboly plodnosti, jako například Věstonická venuše
 Venuše Mélská – řecká mramorová socha
 Venuše z Hohle Fels – soška z mamutího klu, nejstarší zpodobnění člověka
 Venuše nosí XXL – divadelní hra
 Venuše Urbinská – obraz ženského aktu od Tiziana
 Venuše (film) – film režiséra Rogera Michella z roku 2006
 Venuše (jezero) - jezero a odkaliště na území Starý Most a Braňany v Ústeckém kraji.

Externí odkazy
Mars

Mars má více významů:

 Mars (planeta) – je čtvrtá planeta Sluneční soustavy
 Mars (mytologie) – bůh války v římské mytologii
 Mars (firma), známá jako Mars, Incorporated – americká společnost obchodující s potravinářskými výrobky (např. stejnojmenné tyčinky Mars)
 Mars (tyčinka) – čokoládová tyčinka s karamelem vyráběná stejnojmennou společností Mars, Inc.
 Mars (Germán) – příslušník germánského kmene Marsů
 Mars (stěžeň) – bojové stanoviště na stěžni lodi
 Mars (1564) – švédská plachetnice ze 16. století
 MARS (šifra) – bloková šifra
 Mars-Werke – německý výrobce motocyklů a automobilů (1873-1958)
 Weiße Mars – typ motocyklů této firmy
 Mars – původní název americké drone metalové kapely Sunn O)))
 Mars 1 – označení vozidel firmy Marsonetto
 Mars – starší značka cigaret
 Akronym z Mittleres Artillerie Raketen System – německá verze amerického samohybného raketometu M270

další články ohledně planety Mars, jako jsou kosmické sondy, vozítka, mise apod.
 Program Mars – sovětský kosmický program, sondy Mars 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 a Mars 96
 ExoMars – budoucí mise Evropské vesmírné agentury v projektu Aurora
 Mars Exploration Rover – název mise dvou vozítek americké agentury NASA
 Mars Express – současná mapovací mise Evropské vesmírné agentury
 Mars Global Surveyor – sonda americké agentury NASA pro mapování Marsu
 Mars Odyssey – americká sonda pro hledání vody a průzkum polárních čepiček
 Mars Pathfinder – americká sonda, která dopravila na Mars vozítko Sojourner
 Mars Reconnaissance Orbiter – americká mapovací sonda měřící současně i nadmořskou výšku
 Mars Sample Return – plánovaná mise pro sběr a odeslání marsovských hornin na Zem.
 Mars Science Laboratory – plánované vozítko americké NASA k Marsu
 Mars Astrobiology Explorer-Cacher – koncepce vozítka k Marsu
 Mars One – pokus založit na Marsu lidskou kolonii
historické události
 Operace Mars – vojenská operace z doby 2. světové války resp. Velké vlastenecké války

v kultuře
 Trilogie o Marsu – sci-fi knihy Rudý Mars, Modrý Mars a Zelený Mars
 Hudba z Marsu – československý film z roku 1955
 Mars – druhý disk alba Stadium Arcadium od skupiny Red Hot Chili Peppers
 Mars (film) – film Benjamina Tučka z roku 2018
 

geografie
 Mars (Ardèche) – francouzská obec v departementu Ardèche
 Mars (Gard) – francouzská obec v departementu Gard
 Mars (Loire) – francouzská obec v departementu Loire
 Mars-la-Tour – francouzská obec v departementu Meurthe-et-Moselle
 Mars-sous-Bourcq – francouzská obec v departementu Ardensko
 Mars-sur-Allier – francouzská obec v departementu Nièvre
 Les Mars – francouzská obec v departementu Creuse
 Petit-Mars – francouzská obec v departementu Loire-Atlantique

Externí odkazy
Antonín Josef Zíma

Antonín Josef Zíma (12. května 1763 Tábor – 4. července 1832 Praha) byl český spisovatel, buditel a knihtiskař.

Život 
Narodil se v Táboře, v rodině místního měšťana a krejčího Františka Zimy a jeho manželky Josefy.

Přestěhoval se jako chlapec s rodiči na Malou Stranu, rok navštěvoval piaristické gymnázium na Novém městě a když mu zemřel otec, učil se od roku 1782 tiskařem. Od roku 1783 tiskárnu řídil a koupil ji. Tiskárna byla nejprve v Týnské ulici na Starém Městě, později na Koňském trhu (dnes Václavské náměstí) na Novém Městě. Tiskl v ní náboženské a poučné spisy. Již za studií se seznámil s Václavem Thámem a pod jeho vlivem spolupracoval s Vlasteneckým divadlem.

V letech 1786—1788 patřil k tzv. slovníkářské společnosti, jejímiž členy byli též např. Václav Matěj Kramerius, bratři Václav a Karel Thámové či Josef Dobrovský. Na nátlak úřadů však tato společnost byla rozpuštěna.

Dílo 
Josef Antonín Zíma patřil mezi dramatiky první obrozenecké generace.

Drama 
 Oldřich a Božena – první česká dochovaná hra (1789), je napsána velice vlasteneckým způsobem. Jedná se o činohru o 5 jednáních, která zpracovává kroniku Václava Hájka z Libočan ve stylu rytířských her 
 Tharsya z Tyru

Povídky 
 Ukrutný Vražedlník Jan Pieriere, aneb Jak nešťastné může býti děvče skrz lásku
 Karel Divienzo z Londýna a slečna Amalie Florentýnská

Odkazy

Reference

Literatura 
 Ottův slovník naučný, heslo Zíma, Antonín Josef. Sv. 27, str. 612

Související články 
 Seznam českých spisovatelů
 Česká literatura v letech 1750–1815

Externí odkazy 
 
 
 
 

Čeští dramatici
Čeští spisovatelé
Narození v roce 1763
Úmrtí v roce 1832
Muži
Narození 12. května
Úmrtí 4. července
Narození v Táboře
Úmrtí v Praze
Prokop František Šedivý

Prokop František Šedivý (4. července 1764 Praha – asi 1810, Praha) byl český dramatik, buditel a herec.

O jeho životě je známo pouze tolik, že studoval na piaristické škole a že pravděpodobně zastával nějaký státní úřad. Účastnil se založení Boudy, kde působil jako herec.

Dílo 
Význam jeho díla spočívá především v tom, že se pokoušel (úspěšně) šířit češtinu mezi nejnižší vrstvy obyvatelstva. Jeho díla se z valné většiny nezachovala, známe pouze názvy děl. Většinou se jednalo pouze o upravené hry jiných autorů. Své divadelní hry psal pro Boudu. Byla to významná osoba národního obrození. Jeho román o Amazonkách z roku 1792 je považován za vůbec první novověké beletristické zpracování českého dávnověku (Sklenář, 2003).

Vlastní hry:
Psal frašky z Pražského lidového prostředí:
 Masné krámy aneb Sázení do loterie (1796)
 Pražští sládci aneb Kubíček dostane za vyučenou
 České amazonky – dílo dle české pověsti

Odkazy

Literatura 
 Spina, Franz. Zu Prokop Šedivýs Büchlein über das Theater (1793) // Arhiv für slawische Philologie (Berlin) / Herausgegeben von Vatroslav Jagić. 1907. Band 29. S. 105-109.
 GÖTZ, František, TETAUER, Frank. České umění dramatické, Část I. – činohra. Praha : Šolc a Šimáček, 1941, str. 15–16
 Sklenář, K.: Bohové, hroby a učitelé: Cesty českých spisovatelů do pravěku, nakl. Libri, Praha 2003

Díla online

Související články 
 Seznam českých spisovatelů
 Česká literatura v letech 1750–1815

Externí odkazy 
 
 
 

Čeští dramatici
Umělci z Prahy
Narození 4. července
Narození v roce 1764
Narození v Praze
Osoby s nejistým datem úmrtí
Úmrtí v Praze
Muži
Zuzana Vejvodová

Zuzana Vejvodová (* 19. září 1980, Praha) je česká herečka, dcera jazzmana, skladatele a kapelníka Josefa Vejvody a vnučka skladatele Jaromíra Vejvody.

Život 
Jako desetiletá si zahrála hlavní roli v seriálu Území bílých králů. Během studia na pražské Státní konzervatoři, kde byli jejími pedagogy Jaroslav Satoranský a Jana Preissová, hostovala v Divadle na Vinohradech a v Divadle Na Fidlovačce. Fidlovačka se stala na třináct let její domovskou scénou, ztvárnila zde například Chavu v muzikálu Šumař na střeše, titulní roli v hudební komedii Mam'zelle Nitouche, trojroli Nele - Betkina - Anna v Thylu Ulenspieglovi, nevěstu Agátu v Ženitbě, za muže se převlékající Rosalindu komedii Jak se vám líbí, Káču v Divotvorném hrnci, Jacie Triplethree v české premiéře Ayckbournovy komedie Něco v ní je (Comic Potential), titulní postavu Millie Dillmount v muzikálu Hledá se muž. Zn: Bohatý! (Thoroughly Modern Millie) či Irinu v Třech sestrách.

Od roku 2013 vystupuje v Divadle na Vinohradech, např. v inscenacích To byla moje písnička! (2013), Rod Glembayů (2014), Loupežník (2015), Nevzdávej to (2015), Zvěstování aneb Bedřichu, jsi anděl (2016), Sňatky z rozumu (2018), Fanny a Alexandr (2019), Zmoudření Dona Quijota (2020), Balada pro banditu (2020), Dům Bernardy Alby (2022) a dalších. Na podzim roku 2015 ztvárnila ve hře Nikdy české autorky Lenky Lagronové a režisérky Kateřiny Duškové roli Joly, po boku Andrey Elsnerové a Antonie Talackové. V roce 2021 nastudovala v Divadle na Vinohradech titulní roli Lízy ve světoznámé hře Obchodník s deštěm.

V roce 2003 vyhrála konkurs na hlavní roli v muzikálu Rebelové (Divadlo Broadway Praha), o rok později zvítězila ve veřejném konkursu na roli Julie v dramatu Romeo a Julie uváděném v rámci Letních shakespearovských slavností na Pražském hradě. Následující léto ji diváci mohli vidět jako Violu ve Večeru tříkrálovém, v roce 2006 ztvárnila Desdemonu v Othellovi a v roce 2008 Lucianu v Komedii omylů.

Natočila řadu seriálů, pohádek a inscenací produkovaných Českou televizí. V dubnu 2008 se v televizní anketě TýTý dostala mezi trojici nominovaných v kategorii Objev roku.

Od roku 2023 hraje v seriálu TV Nova Jedna rodina roli Kláry.

Její prozatím největší filmovou rolí je Klárka ve filmu Ireny Pavláskové Fotograf z roku 2015, inspirovaném životem světoznámého fotografa Jana Saudka, kde hrála po boku Karla Rodena v roli Jana.

Soukromý život 
Jejím partnerem byl herec Pavel Nečas, se kterým má syna Jonáše (* 2012).

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 

Narození 19. září
Narození v roce 1980
České divadelní herečky
České televizní herečky
České filmové herečky
Herečky Divadla na Vinohradech
Narození v Praze
Ženy
Žijící lidé
Seznam vysokých škol v Česku

Tento článek obsahuje seznam vysokých škol v Česku, který je sestaven především podle těchto pramenů: vysokoškolského zákona (příloha č. 1 a č. 2) a podle Ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy České republiky (MŠMT); je aktuální k březnu 2019. Počty studentů jsou uváděny u všech pro rok 2015. Některé doplňující informace jsou též podle Ministerstva spravedlnosti České republiky.

Vysoké školy v Česku 
Vysoké školy v Česku jsou regulovány vysokoškolským zákonem.

Veřejné vysoké školy v Česku 
Veřejné vysoké školy v Česku jsou zřizované zvláštním zákonem, kompetence vůči nim podle vysokoškolského zákona vykonává MŠMT.

Univerzitní

Neuniverzitní

Státní vysoké školy v Česku 
Státní vysoké školy v Česku jsou zřízené zvláštním zákonem, které jsou podle vysokoškolského zákona v kompetenci Ministerstva vnitra České republiky (MVČR) a Ministerstva obrany České republiky (MOČR).

Univerzitní

Soukromé vysoké školy v Česku 
Soukromé vysoké školy v Česku jsou právnické osoby, jimž MŠMT udělilo státní souhlas působit jako soukromá vysoká škola podle vysokoškolského zákona, jejich činnost specificky upravují vybrané části tohoto zákona.

Univerzitní

Neuniverzitní

Soukromé – neaktivní 
Neaktivní soukromé vysoké školy, které v minulosti působily na území ČR, ukončily však svou činnost, nebo jim byl odebrán státní souhlas působit jako vysoká škola.

Zahraniční vysoké školy v Česku 
Zahraniční vysoké školy v Česku zde mohou působit od roku 1998, respektive 1999, regulovány jsou od roku 2016 vysokoškolským zákonem.

Zahraniční vysoké školy – evropské

Pobočky zahraničních vysokých škol – evropské

Zahraniční vysoké školy – mimoevropské

Pobočky zahraničních vysokých škol – mimoevropské

Zahraniční – neaktivní 
Neaktivní zahraniční vysoké školy, které v minulosti působily na území ČR, ukončily však svou činnost, nebo jim byl odebrán zahraniční, či později český souhlas působit jako vysoká škola.

Ostatní subjekty 
Ostatní subjekty, které dle zdroje (MŠMT) nejsou v současné době evidovány mezi výše uvedenými kategoriemi.

Odkazy

Reference

Související články 
 Národní akreditační úřad pro vysoké školství
 Seznam fakult podle vysokých škol v Česku
 Seznam fakult vysokých škol v Česku podle oborů
 Seznam československých stranických a politických škol
 Seznam vysokých škol na Slovensku

Externí odkazy 
 

 Aktuální přehled (seznam) vysokých škol v ČR (registr) – Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy České republiky
 Akreditované studijní programy vysokých škol – Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy České republiky

 
Vysoké školy
Yggdrasil

Yggdrasil  (ve staronorštině Yggdrasill) je v severské mytologii světový strom, který prorůstá všemi devíti světy. Znázorňuje osu světa – axis mundi.

Popis 
Podle archeologů může Yggdrasil označovat vesmír, který prorůstá všemi devíti světy. Jedná se o vždyzelený jasan, jehož tři kořeny prorůstají ke třem pramenům (studním):

 Pramen osudu je v Ásgardu, kde ho hlídají a neustále zalévají tři dísy Norny, které reprezentují minulost (Urd), současnost (Verdandi) a budoucnost (Skuld).
 Pramen moudrosti se nachází v Jötunheimu, kde žijí obři z jinovatky. Hlídá ho rádce bohů Mími.
 Pramen hlídaný zlým drakem Nidhöggem je v Niflheimu. U něho pramení všechny řeky tekoucí do moře. Nidhögg je také někdy zmiňován jako had nebo červ, který užírá kořeny.

Koruna Yggdrasilu se rozprostírá nad všemi světy. Jeho vrchní větve sahají až ke střeše Valhally, kde dávají potravu dvěma tvorům, kteří tam žijí - koze Heidrún dojící medovinu do Valhally a jelenovi zvaném Eiktyrni. Někdy je však tento strom na střeše Valhally označován jako jiný strom jménem Laerad, jindy je brán za totožný s Yggdrasilem. Na vrcholu stromu sedí obrovský orel Vidofnir (někdy zmiňován kohout), který vše pozoruje. Mezi jeho očima je jestřáb jménem Vedrfolnir, jehož mocná křídla způsobují, že nad světy duje vítr. Mezi moudrým orlem Vidofnirem a zlým drakem pobíhá veverka Ratatosk, symbol nesvornosti a sváru. Nosí zprávy, ale také rozdmýchává hádky a nepřátelství mezi orlem v koruně a drakem u kořene. Jeho větve a kůru okusují čtyři velcí jeleni jmény: Duneyrr, Durathror, Dvalin a Dainn. Pod jeho kořeny sídlí čtyři hadi.

S Yggdrasilem je těsně svázán nejvyšší severský bůh Ódin. U jeho kmene často přivazuje svého koně Sleipnira, protože jiný strom ho neudrží. Z jeho dřeva byl vyroben pro Ódina zázračný oštěp Gungnir, na něm obětoval sám sebe, když byl po devět dní a nocí zavěšen na jeho kmeni probodnutý Gungnirem, aby tak získal tajemství run, symbolu moudrosti. Odtud také pochází samotné jméno Yggdrasil, což doslova znamená „Yggův kůň“. Ygg (nebo též Yggr) je jedno z mnoha Ódinových jmen, které znamená „Strašný“. Toto „obětování se ku prospěchu všech, pro lidstvo“ je často dáváno do souvislostí s ukřižováním Ježíše Krista.

Při ragnaröku se v Yggdrasilu ukryjí dva lidé – muž jménem Leiftrasi a žena Líf, kteří jej tak přežijí. Jejich potomci pak znovu zalidní nový svět.

Devět světů Yggdrasilu 
 Ásgard
 Helheim
 Jötunheim
 Ljósálfheim či také Alfheim
 Midgard
 Múspellheim
 Niflheim
 Svartálfheim
 Vanaheim

Příponu -gard, čili „sídlo“ má pouze svět Ásů Ásgard a svět lidí Midgard.

Externí odkazy 
 

Mytické rostliny
Místa severské mytologie
Stromy v náboženství
Kompilátor

Kompilátor může znamenat:

 překladač, též kompilátor – program, provádějící překlad z vstupního programovacího jazyka do jazyka výstupního
 člověk – tvůrce kompilátu

Reference

Související články 
 kompilace
 programátor

Externí odkazy
Kopčany (okres Skalica)

Kopčany jsou slovenská obec na moravsko-slovenském pomezí jižně od Hodonína. Žije zde  obyvatel.

První záznam o dvoru Kopchany pochází z roku 1392. V roce 1736 se majitelem stal císař František Lotrinský, manžel Marie Terezie. V obci žili také rodiče Tomáše Garrigua Masaryka (jeho otec odsud pocházel).

Od roku 2019 jsou Kopčany se sousední obcí Mikulčice v Česku propojeny lávkou přes řeku Moravu. Ta je určená pro pěší a cyklisty a představuje přeshraniční propojení Kopčany – Mikulčice.

Památky 
 Barokní hřebčín nechal postavit koncem 40. let 18. století František Štěpán Lotrinský. Byl to první hřebčín v Uhrách.
 Kostelík sv. Margity z Antiochie. Podle archeologických výzkumů zveřejněných v listopadu 2004 se zdá, že kostelík sv. Margity z Antiochie je nejstarším křesťanským kostelíkem ve střední Evropě a památkou Velkomoravské říše. Kostelík má rozměry asi 9×5 metrů. V roce 2004 byly totiž u kostela objeveny tři hroby, ve kterých byly objeveny dva pozlacené bronzové knoflíky ("gombíky") a náušnice z 9. století, tedy z období Velkomoravské říše. Protože podle archeologů hroby vznikly po dostavění kostela, tak kostelík pochází také nejpozději z 9. století. Kostel se zachoval v původní podobě asi z 80 %.
 Kostel sv. Štefana Kráľa je jednolodní stavba, jejíž současný vzhled pochází z let 1862–1863 po přestavbě staršího barokního kostela.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 Skvost sakrálnej architektúry Slovenska - Kopčany
 Článek o kostelíku sv. Margity 
 Kopčany - Travel atlas Slovenské republiky
 Románské kostely západního Slovenska
 Článek na apsida.sk 

 
Obce v okrese Skalica
Obce v regionu Záhoří (Slovensko)
Sídla na řece Moravě
Sídla na česko-slovenské státní hranici
Pohjola

Pohjola, též Pohja (Sever), Země severu, Pimentola (Země tmy), Saraja (Nehostinná země) je ve finské mytologii místo vždy na severu, celá oblast pólu nebo v některých nacionalisticky zabarvených interpretacích epické básně Kalevala země Sámů (Laponsko).

Ve skutečném světě může Pohjola odpovídat části dnešního Finska Pohjanmaa, části Laponska a historické provincie Kainuu. Pohjola může být též myšlena jako čistě mytické místo, zdroj zla – věčně zmrzlá zem daleko na severu, z níž pocházejí nemoci a mráz. Pohjola je nepřítelem země Väinölä – země Kalevaly.

Mytologickou vládkyní Pohjoly je Louhi, nesmírně mocná zlá čarodějnice, v básních zvaná též „hospodyně“ nebo „baba Pohjolanka“. Na její žádost vytvořil velký kovář Seppo Imarinen kouzelný mlýnek Sampo, aby získal ruku její dcery pro přítele Väinämöinena. Sampo byl magickým mlýnkem hojnosti podobně jako roh Diovy kozy Amalthey v řecké mytologii; chrličem bohatství pro lid Pohjoly. Jeho vířící víko bylo symbolem nebeské klenby pokryté hvězdami, jež se otáčí kolem osy (pilíře světa).

Jiní hrdinové Kalevaly také usilovali o ruku Louhiných dcer. Mezi ně patřili dobrodruh Lemminkäinen a velký čaroděj Väinämöinen. Louhi od nich požadovala zázraky podobné vytvoření Sampa: přivedení obrovského Hiisova losa, zkrocení Hiisova koně nebo dokonce zastřelení labutě plovoucí na vodách posvátné podsvětní řeky Tuonely. Pokud se nápadníkovi podařilo dceru získat, ve velkém sále v Pohjole se konala svatba s bohatstvím jídla a pití.

Podle finské mytologie se někde za severním horizontem, v Pohjole, nacházely základy pilíře světa, kořeny „stromu světa“. Vykování Sampa a množení bohatství, ukrytí Sampa čarodějnicí Louhi uvnitř hory v temném koutu Pohjoly, boj a válka s lidmi z jihu o osvobození Sampa a jeho využití pro jejich vlastní účely a následné rozbití Sampa a ztráta jeho nejdůležitější části – víka (což prý znamenalo puknutí stromu světa na severním pólu), to všechno tvoří jádro příběhu Kalevaly.

Literatura 
 Jitka Vlčková, Encyklopedie mytologie germánských a severských národů, Libri, Praha 1999,

Externí odkazy 
 

Finská mytologie
Regent

Označení regent (český též zemský správce) se obvykle používá pro dočasného zástupce panovníka v monarchii, tj. pro správce říše. Obvykle se jedná o dočasnou správu za dosud nezletilého dědičného vladaře nebo o situaci, kdy země nemá jednoznačného nástupce zemřelého panovníka a musí ho teprve najít. Výjimečně se regentem myslí právě člen panující královské rodiny, například manžel panovnice (princ regent).

V období feudalismu to byl též název nejvyšších úředníků, např. v českých zemích zemského hejtmana, a dále se tak označoval i vrchní správce šlechtického panství.

Odkazy

Poznámky

Reference

Související články 
 Regentství
 Gubernátor
 Guvernér
 Místodržitelství
 Lord protektor

Externí odkazy 
 

Dějiny správy
Tituly
Monarchie
Čtyřdobý spalovací motor

Čtyřdobý spalovací motor, také nazýván čtyřtaktní motor nebo zkráceně jen čtyřtakt, pracující na principu spalování paliva. První čtyřdobý spalovací motor, který využíval benzín, sestrojil v roce 1876 německý inženýr Nicolaus Otto. Ve srovnání s parním strojem, který v té době převládal, byl menší, lehčí a postupem času i tišší, čistší a především účinnější. Než ovšem dosáhl spolehlivosti parního stroje, trvalo ještě desítky let. Vynález spalovacího motoru dal impuls odbytu a zpracování ropy. V prvních deseti letech jeho existence se ho prodalo deset tisíc kusů.

 Zážehový motor nasaje směs paliva a vzduchu, která se po stlačení zažehne jiskrou zapalovací svíčky.
 Vznětový (Dieselův) motor nasaje vzduch a stlačením ho zahřeje; pak se vstříkne palivo, které se samovolně vznítí.

Pracovní fáze zážehového motoru (Benzín) 
 Sání – píst se pohybuje směrem do dolní úvrati (DÚ), přes sací ventil je nasávána pohonná směs. (Při přímém vstřikování se nasává pouze vzduch a benzin se vstříkne tryskou umístěnou v hlavě válce.)
 Stlačení (komprese) – píst se pohybuje směrem do horní úvrati (HÚ). Oba ventily jsou uzavřené. Nasátá směs zmenšuje svůj objem, zvětšuje tlak i teplotu. Těsně před horní úvratí se směs zapálí elektrickou jiskrou zapalovací svíčky.
 Zážeh (expanze) – oba ventily jsou uzavřené. Směs paliva a vzduchu zapálená elektrickou jiskrou shoří. V pracovním prostoru válce se prudce zvýší teplota i tlak vzniklých plynů. Ty expandují a během pohybu pístu směrem dolů konají práci.
 Výfuk – píst se pohybuje směrem do HÚ. Výfukový ventil je otevřený. Spaliny z pracovního prostoru válce jsou vytlačovány do výfukového potrubí. (Většina spalin unikne vlivem přetlaku v okamžiku otevření výfukového ventilu. Vzniká ráz, kvůli kterému se do výfukového potrubí zařazuje tlumič.)

Pracovní fáze vznětového motoru (Diesel) 
 Sání – píst se pohybuje směrem do dolní úvrati (DÚ), přes sací ventil je nasáván vzduch.
 Stlačení (komprese) – píst se pohybuje směrem do horní úvrati (HÚ). Oba ventily jsou uzavřené. Nasátý vzduch zmenšuje svůj objem, zvětšuje tlak a teplotu. Těsně před horní úvratí je do válce vstříknuto palivo.
 Vznět (expanze) – oba ventily jsou uzavřené. Směs paliva a vzduchu zapálená samovznícením shoří. V pracovním prostoru válce se prudce zvýší teplota i tlak vzniklých plynů. Ty expandují a během pohybu pístu směrem dolů konají práci.
 Výfuk – píst se pohybuje směrem do horní úvrati. Výfukový ventil je otevřený. Spaliny z pracovního prostoru válce jsou vytlačovány do výfukového potrubí. Výfuk je rozdělen na dvě části: výfuk volný nastává ještě před DÚ, kdežto výfuk nucený vzniká vytlačováním spalin při pohybu pístu vzhůru.

Odkazy

Související články 
 vznětový motor
 zážehový motor
 dvoudobý spalovací motor
 Wankelův motor

Externí odkazy 
 
 Popis pracovního cyklu čtyřdobého motoru 
 How a Car Engine Works

Spalovací motory
Jožo Ráž

Jožo Ráž (vlastním jménem Jozef Ráž, * 24. října 1954 Bratislava) je slovenský zpěvák, hudebník a frontman slovenské skupiny Elán, kde vystupuje jako baskytarista a zpěvák.

Životopis 
Jožo Ráž se narodil 24. října 1954 v Bratislavě. Vystudoval psychologii na Univerzitě Komenského v Bratislavě. V roce 1968 založil společně s Vašem Patejdlem skupinu Elán. 

Dne 20. června 1999 byl účastníkem bratislavské dopravní nehody, kterou nezavinil. Po mixování písně „Voda, čo ma drží nad vodou“ se vracel ze studia na motorce Yamaha. Němec Hans-Jörg Falk mu ve voze Opel Astra nedal přednost, když přes zákaz odbočoval, a Ráž se s ním v plné rychlosti střetl. Po nehodě podstoupil devítihodinovou operaci mozku a obličeje. Německý soud Falkovi vyměřil pokutu 4,5 tisíce marek. Ráž byl po dvou měsících probuzen z umělého spánku a vrátil se do skupiny Elán. Kapela naposledy koncertovala v roce 2018 a následně začal vystupovat jen příležitostně. Účastnil se také automobilových závodů na okruhu, v nichž se stal mistrem Slovenska ve třídě 1600 N.

Jeho syn Jozef Ráž mladší (* 17. července 1979 Bratislava) byl v březnu 2018 nominován na funkci slovenského ministra vnitra za stranu SMER – sociálna demokracia, ale prezident Andrej Kiska jeho jmenování odmítl. V říjnu 2023 se stal ministrem dopravy ve čtvrté vládě Roberta Fica.

Odkazy

Reference

Související články 
 Elán
 Vašo Patejdl
 Ján Baláž

Externí odkazy 
 
 13. komnata Jožo Ráže
 Voda čo ma drží nad vodou - Jožo Ráž a Miroslav Dvorský a orchester
 

Slovenští zpěváci
Slovenští baskytaristé
Narození v roce 1954
Žijící lidé
Absolventi Univerzity Komenského
Muži
Narození 24. října
Absolventi Filozofické fakulty Univerzity Komenského v Bratislavě
Narození v Bratislavě
Kč

Zkratka Kč nebo KČ má více významů:
 Koruna česká – měnová jednotka současné České republiky
 Koruna československá za První republiky
 Koruna Česká (monarchistická strana Čech, Moravy a Slezska)

Související zkratka 
 Kčs – Koruna československá

Externí odkazy
MIX (fiktivní počítač)

MIX je hypotetický počítač, který vytvořil Donald Knuth pro potřeby knihy The Art of Computer Programming.
Programovacím jazykem tohoto fiktivního procesoru je assembler MIXAL.

V pozdějších vydáních knihy je MIX nahrazen RISCovou verzí nazvanou MMIX.

Architektura 
Počítač MIX pracuje s byty, které obsahují 6 bitů nebo dvě dekadické číslice. Každý byt může tedy reprezentovat buď jednu ze 64 hodnot (binární tvar) nebo jednu ze 100 hodnot (dekadický tvar).
Byty jsou sdruženy do slov o 5 bytech, každému slovu je přiřazen navíc bit znaménka.

Počítač má 9 pracovních registrů a paměť o velikosti 4000 slov.

Emulátory 
 Mixal – assembler a interpret
 GNU MDK

Externí odkazy 
 MIXware  – Stránky o MIXu od Donalda Knutha.

Programování
MMIX

MMIX je 64bitový RISCový hypotetický počítač navržený Donaldem Knuthem, s významným příspěvkem od Johna Hennessy a Dicka Sitese. Knuth bude používat MMIX v budoucích edicích jeho mnohasvazkové monografie The Art of Computer Programming k ilustraci strojově orientovaných aspektů počítačového programování, speciálně analýzy algoritmů.

V dřívějších vydáních se místo MMIXu používal MIX. MMIX je kompletně nový návrh, který nahrazuje MIX jako celek.

Reference 
 Donald E. Knuth (1999). MMIXware: A RISC Computer for the Third Millennium. Heidelberg: Springer-Verlag.  (errata)

Externí odkazy 
 
 
 http://www-cs-faculty.stanford.edu/~knuth/mmix.html  — Úvod do problematiky MMIXu od Donalda Knutha.
 http://www-cs-faculty.stanford.edu/~knuth/mmix-news.html  — MMIX novinky od Donalda Knutha.
 http://www-cs-faculty.stanford.edu/~knuth/mmop.html  — Op kódy MMIXu.
 https://web.archive.org/web/20070516201842/http://mmixmasters.sourceforge.net/ — MMIXmasters stránky.
 https://web.archive.org/web/20041211111248/http://www.informatik.fh-muenchen.de/~mmix/ — Německé stránky věnůjící se tematice MMIX.

Programování
Nekonečný cyklus

Nekonečný cyklus je cyklus počítačového programu, který se neustále opakuje. Nejčastěji následkem programátorské chyby, kdy programátor zapomene napsat ukončovací podmínku cyklu nebo napíše v podmínce chybu, kvůli které nebude nikdy splněna.

Často se v programování používají zdánlivě nekonečné cykly, tedy cykly, jejichž podmínka je vždy splněna, ale někde uprostřed cyklu je podmíněné opuštění cyklu (skok, případně break). Extrémním příkladem je cyklus plánovač jádra operačního systému, který má podmínku vždy platnou, ale může zavolat funkci k vypnutí počítače a tak vlastně cyklus opustit.

Rozlišit nekonečný cyklus a zdánlivě nekonečný cyklus je těžké, matematicky se jedná o problém zastavení. Snahy zabránit nekonečným cyklům prostředky (omezením) programovacího jazyka vedou k tomu, že výsledný jazyk nebude turingovsky úplný.

„Elegantní“ způsob, jak naprogramovat nekonečný cyklus v jazyku C/C++/C#, je použít for cyklus bez inicializace, podmínky i inkrementu:
for (;;) {
	/* ... */
}

V jazyce JavaScript
while(true){
	/* ... */
}
V jazyku Pascal to již není tak elegantní, protože se vždy testuje podmínka (je možné použít label a goto, ale to také není příliš elegantní):
while TRUE do
begin
	{ ... }
end;

Jiná (elegantnější) možnost zápisu nekonečného cyklu v jazyce Pascal:
repeat
	{ ... }
until FALSE;

Zajímavosti 
Oblíbeným vtipem o každém novém superpočítači (jako např. IBM Blue Gene/L) je: „Tento superpočítač je tak rychlý, že zvládne provést nekonečný cyklus za méně než dvě milisekundy!“ Dalším vtipem je jeho následující „encyklopedická“ definice: „Nekonečný cyklus, viz Cyklus nekonečný.“ - „Cyklus nekonečný, viz Nekonečný cyklus.“

Související články 
 Deadlock
 Rekurze

Programátorské chyby
VisiCalc

VisiCalc byl první tabulkový procesor. Byla to skutečně převratná aplikace, která změnila mikropočítač z koníčka pro počítačové nadšence v nástroj obchodu.

Byl navržen Danem Bricklinem, vyvinut Bobem Frankstonem a distribuován společností Personal Software Inc. (později přejmenovanou na VisiCorp) v roce 1979 pro počítač Apple II. VisiCalc změnil Apple II z hračky pro nadšence na hodně požadovaný, užitečný finanční prostředek k obchodu. To asi vedlo IBM ke vstupu na trh dříve ignorovaných osobních počítačů. Dále vyšly verze pro osmibitové počítače Atari a Commodore PET (které rovněž využívaly procesor MOS Technology 6502 stejně jako Apple) a IBM PC.

Legenda říká, že Bricklin sledoval svého univerzitního profesora na Harvard Business School dělat tabulku výsledků výpočtu na tabuli. Když chtěl profesor opravit chybu nebo změnit parametr, musel pracně mazat a přepisovat množství následných záznamů v tabulce. Bricklina to dovedlo k myšlence replikovat proces na počítači užívaje hodnot z tabulek k zobrazování výsledků níže postavených vzorců.

Následovaly výkonnější klony VisiCalcu jako například SuperCalc, MultiPlan od firmy Microsoft, Quattro Pro od Borlandu, Lotus 1-2-3, Microsoft Excel, Appleworks, Gnumeric, OpenOffice.org Calc, Calc602 a 602Tab od Software602.

Externí odkazy 
 
  Stránka Dana Bricklina o VisiCalcu – kromě historických informaci nabízí i možnost stáhnout si funkční verzi pro IBM PC

Tabulkové procesory
Software pro Apple II
Software pro osmibitová Atari
Software pro domácí počítače
Multiplan

Multiplan byl první tabulkový procesor firmy Microsoft vyvinutý v roce 1982. Multiplan pro Macintosh byl první tabulkový procesor Microsoftu s GUI. Dále byly textové verze pro CP/M, MS-DOS, Commodore 64 a Texas Instruments TI-99/4A. Multiplan byl první tabulkový procesor, který uměl pracovat s více soubory najednou a umožňoval jejich provázání.

Tabulkové procesory
SuperCalc

SuperCalc byl tabulkový procesor, klon VisiCalcu, pro CP/M, později i pro MS-DOS (rok 1982) a Microsoft Windows. První verze je z roku 1980. Napsal jej Gary Balleisen pro firmu Sorcim. Tu roku 1984 koupila společnost Computer Associates.

Prvním tabulkovým kalkulátorem byl VisiCalc, ale jeho verze pro CP/M operační systémy fungovala pouze na strojích HP-125, Sharp MZ80, a Sony SMC-70. SuperCalc byl vytvořen k využití příležitosti zaplnění prázdného místa na trhu. Po boku WordStar, který byl jeden z aplikací určených pro CP/M systémy, doručovaný s přenosným počítačem Osborne 1. Rychle se stal populárním a roku 1982 byl portován pro MS-DOS.

Vylepšení oproti VisiCalc (s využitím stejné struktury příkazů za použití lomítka), SuperCalc byl první z programů se schopností iterativně řešit reference (buňky, jejich obsah záleží na výsledku jiných). Trvalo více než 10 let, po uvedení SuperCalc, než tato funkce byla zavedena do Microsoft Excel, ačkoliv v programu Lotus 1-2-3 bylo možné pomocí ručně napsané logiky tuto iterativní logiku implementovat taktéž. Podle produktového manažera SuperCalc, iterativní kalkulace byly přidány když Sorcim změnil principy výpočtů z binární reprezentace desetin na binární matematiku (tedy na bázi čistě dvojkové soustavy). Vzhledem k tomu, že přesnost těchto dvou matematických balíčků byla odlišná, některá vyhodnocení podmínek (IF) mohla být vyřešena rozdílně a iterativní výpočty tento problém vyřešily.

Vereze SuperCalc byly později uvedeny i pro Apple II, pro počítače používající MS-DOS, a poté, co byla společnost Sorcim koupena společností Computer Associates (CA, CA Technologies) v polovině 80. let byla uvedena i distribuce programu pro Microsoft Windows (pod názvem CA-SuperCalc). Verze pro MS-DOS byla více populární u uživatelů, než Lotus 1-2-3 na trhu, jelikož byla distribuována bez ochrany proti kopírování a byla levnější.

Vydáním verze 3 v březnu 1987, bylo ohlášeno milión uživatelů. Nové verze byly publikovány do počátku devadesátých let dvacátého století. Poté již trhu s tabulkovými procesory dominoval Microsoft Excel.

Reference 

Tabulkové procesory
Gnumeric

Gnumeric je svobodně šiřitelný tabulkový procesor. Má být svobodnou náhradou za proprietární tabulkové kalkulátory jako Microsoft Excel.

Gnumeric je schopen importovat a exportovat data z několika formátů tabulkových kalkulátorů včetně CSV, Microsoft Excel, XML, HTML, Applix, Quattro Pro, PlanPerfect, Sylk, DIF, Oleo, SC, OpenOffice/StarOffice a Lotus 1-2-3. Jeho přirozený formát je XML komprimovaný gzipem.

Gnumeric je šířen pod licencí GNU General Public License. První verze 1.0 byla uvolněna 31. prosince 2001.
Od verze 1.7 podporuje Microsoft Office Open XML (soubory s příponou .xlsx).

Reference

Externí odkazy 
 
  Gnumeric manual

Tabulkové procesory
GNOME
Software pro Unix
Software pro Windows
Svobodný kancelářský software
Svobodný software v C
Quattro Pro

Quattro Pro je tabulkový procesor vyvinutý firmou Borland, která jej později prodala firmě Corel. Původně byl vyvinut pro systém DOS. Nyní je běžně součástí WordPerfect Office.

Verze pro DOS používaly klávesové zkratky velmi podobné Lotus 1-2-3. V současné době běží v operačním systému Microsoft Windows. O Quattro Pro se tvrdí, že je slabší v počítání než MS Office, ale jednoduché grafy v něm vypadají lépe. Quattro Pro dlouho překonávalo Excel s jeho omezením listu na 65 536 řádek na 256 sloupců svým milion x 18 276.

V roce 1988, kdy se tento procesor objevil na trhu, se jmenoval Quattro. To je italsky 4 a má značit, že je o krok napřed před 1-2-3. Rovněž jeho vývojové označení Buddha mělo asociovat s Lotusem, neboť Buddha je většinou zobrazován v lotosovém sedu. Další verze z roku 1990 se jmenuje Quattro Pro.

Související články 
 OpenOffice.org Calc

Tabulkové procesory
Software Corelu
Software Borlandu
Software pro Windows
Software v Jazyce symbolických adres
Lotus 1-2-3

Lotus 1-2-3 (čti raz-dva-tři) je tabulkový procesor, který byl vyvíjen firmou Lotus Software. Program se jmenuje 1-2-3, protože v něm byly integrovány 3 věci: tabulky, grafy a základní databázové funkce. Lotus 1-2-3 je považován za jednu z aplikací, díky které se počítače IBM PC prosadily ve firmách.

Historie 
Lotus 1-2-3 byl poprvé vydán 26. ledna 1983 a již během svého prvního roku překonal v prodejích tehdy nejpopulárnější tabulkový procesor VisiCalc. V následujících letech se jednalo o nejrozšířenější tabulkový procesor pro IBM PC. Byl oblíben pro svou rychlost, která vyplývala z toho, že program byl celý naprogramován v optimalizovaném jazyce symbolických adres a z toho, že pro obrazovkový výstup nepoužíval pomalé rutiny BIOSu, ale přímo přistupoval ke grafickému hardware.

Firma Lotus byla v roce 1995 koupena společností IBM. Lotus 1-2-3 byl vyvíjen do roku 2013  jako součást kancelářského balíku Lotus Smart Suite.

Program se opozdil v přechodu na Windows a byl postupně vytlačen z trhu konkurenční aplikací Excel společnosti Microsoft.

Uživatelské funkce 
Název „1-2-3“ vzešel z integrace tří hlavních funkcí produktu: spolu s hlavní funkcí tabulkového procesoru nabízel 1-2-3 také integrální vytváření grafů/grafů a základní databázové operace.

Datové funkce zahrnovaly třídění dat v libovolném definovaném obdélníku podle pořadí informací v jednom nebo dvou sloupcích v obdélníkové oblasti. Zarovnání textu v rozsahu do odstavců umožnilo jeho použití jako primitivní textový procesor.

Měl vyskakovací menu řízená klávesnicí a také jednotlačítkové příkazy, díky čemuž bylo ovládání rychlé. Bylo také uživatelsky přívětivé a zavedlo ranou instanci kontextové nápovědy přístupné klávesou F1.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

Tabulkové procesory
Software Lotusu
Software pro DOS
Software pro Windows
Software v Jazyce symbolických adres
StarOffice

StarOffice (známé i jako StarSuite) od firmy Sun Microsystems byl komerční kancelářský balík, po převzetí Sun Microsystems společností Oracle byl přejmenován na Oracle Open Office.

Historie 
StarOffice vyvíjela od roku 1994 německá firma StarDivision. Od verze 4.2 je vyvíjen na platformově nezávislé knihovně jazyka C++ StarView. V roce 1999 jej koupila firma Sun Microsystems (výrobce počítačů s procesorem SPARC a operačního systému Solaris). Sun zveřejnil téměř celý zdrojový kód StarOffice. Na základě tohoto kódu nyní pokračuje vývoj komunitou nezávislých vývojářů pod názvem OpenOffice.org. OpenOffice.org je poskytován zdarma pod GPL licencí podobně jako Mozilla. StarOffice nadále existoval a obsahuje kromě kódu OpenOffice.org i některá rozšíření, chráněná autorskými právy. Cílem kroků Sunu bylo vytvořit alternativu k Microsoft Office, neboť ten není portován na jejich operační systémy.

StarOffice od verze 8 plně používá a podporuje otevřený souborový formát OpenDocument.

Proprietární kód obsažený jen ve StarOffice:

 několik písem typu TrueType v kódování Unicode obsahující bitmapové vyjádření pro lepší čitelnost malých velikostí
 Adabas B databáze
 několik šablon
 sbírka obrázků
 některé funkce pro třídění v asijských jazycích
 filtry pro zpracování souborů starších textových procesorů

Externí odkazy 
 
 Seriál StarOffice 5.1 - Root.cz, rok 1999 a 2000
 Oficiální stránky StarOffice 8 (anglicky)
 Srovnání OpenOffice.org a StarOffice (anglicky) 
 Google Pack - Get the most out of your PC (anglicky)

Software firmy Sun Microsystems
Kancelářské balíky
Philipp Melanchthon

Philipp Melanchthon (pořečtěná forma příjmení Schwarzerdt, 16. února 1497 Bretten – 19. dubna 1560 Wittenberg) byl humanistický učenec, reformační teolog, vysokoškolský pedagog, poradce a přítel Martina Luthera. Ve své teologické pozici se snažil hledat konsenzus mezi jednotlivými reformačními myšlenkovými proudy. Zasloužil se o reformu evangelického církevního systému a německého školství.

Životopis 
Melanchthon, nazývaný praeceptor Germaniae (učitel Německa), se narodil v Brettenu (dnešní Bádensko-Württembersko). Po studiích v Heidelbergu a Tübingen převzal 1518 profesuru klasických jazyků ve Wittenbergu. V roce 1519 se účastnil Lutherovy disputace s Eckem, roku 1529 nechyběl na říšském sněmu ve Špýru a následujícího roku na sněmu v Augsburgu. Zde bylo císaři Karlu V. předloženo jeho nejvýznamnější dílo Augsburské vyznání víry, které dodnes představuje shrnutí víry lutherských evangelických církví na celém světě. Po Lutherově smrti se stal vůdcem německých protestantů. Melanchthon zemřel 19. dubna 1560 ve Wittenbergu.

Podle Melanchthonova návrhu byly reformovány univerzity ve Wittenbergu, Tübingenu, Frankfurtu nad Odrou, Lipsku, Rostocku, Heidelbergu a byly založeny protestantské univerzity v Marburgu, Královci a Jeně.

Dílo 
 Institutiones graecae grammaticae (1518) – řecká gramatika
 Compendiaria dialectica ratio (1520)
 Základní pravdy teologie – Loci communes (1521) – první evangelická dogmatika
 Výuka vizitátorů a farářů kurfiřtství Saského (1528)
 Augsburské vyznání víry/Confessio Augustana (1530)
 O moci a vrchnosti papeže/De potestate papae (1537)

Odkazy

Reference

Literatura 
 HANSEN, Reimer. Philipp Melanchton reformátor, humanista, učitel Německa. Historický obzor, 1997, 8 (11/12), s. 257-261. ISSN 1210-6097.

Externí odkazy 
 
 
  Augsburské vyznání

Reformace
Němečtí teologové
Renesanční humanisté
Narození v roce 1497
Úmrtí v roce 1560
Muži
Absolventi Heidelberské univerzity
Narození 16. února
Úmrtí 19. dubna
Úmrtí ve Wittenbergu
Pohřbení ve Wittenbergu
Malá válka

Malá válka může označovat jeden z těchto vojenských konfliktů:

 Malá válka (1879) – španělsky Guerra Chiquita, povstání proti Španělsku v letech 1879-1880 na Kubě
 Malá válka (1938) – v listopadu roku 1938 mezi Československem a Polskem
 Malá válka (1939) – slovensky Malá vojna, v březnu roku 1939 mezi Slovenskem a Maďarskem
 malá válka – zastaralý vojenský termín pro partyzánskou válku, resp. pro typ válčení, který se pokud možno vyhýbá velkým bitvám
Borland

Borland je americká firma, založená v roce 1983.

Historie 
Firma byla založena v roce 1983 a již od začátku své existence se zaměřovala na zjednodušování a zrychlování procesu vývoje aplikací. Po celosvětovém úspěchu prvního komerčního vývojového prostředí pro počítače PC s názvem Turbo Pascal přinesla programátorům grafické, objektově orientované vývojové prostředí Delphi.

Firma Borland se později přejmenovala na Inprise, aby se pak po několika letech zase přejmenovala zpět na název Borland.

Produkty 
 SideKick
 Turbo Pascal
 Turbo C
 Turbo Prolog
 Turbo BASIC
 TASM
 Paradox
 Reflex
 Quattro Pro
 DBase
 PAL

Externí odkazy 
 

 
Softwarové firmy
Americké firmy
Firmy založené roku 1983
Turbo Assembler

Turbo Assembler (označovaný zkratkou TASM) je překladač jazyka assembler od firmy Borland, určený pro procesory řady Intel x86 a kompatibilní. Hodně rozšířený byl TASM zejména v dobách DOSu.

Turbo Assembler lze nastavit k využívání syntaxe zdrojového kódu identické s MASM nebo k používání vlastní, mírně upravené syntaxe zvané Ideal.

Poslední verze TASM obsahují i objektová rozšíření.

Poslední verze programu TASM 5.0 vyšla v roce 1996 a Borland pro ní vydal záplaty ještě v roce 2002. Borland dodnes dodává tuto verzi TASM jako součást svých vývojových prostředí.

TASM jako ucelený balík 

Firma Borland používala název TASM jednak pro vlastní program tasm.exe (kompilátor assembleru), jednak pro balík programů prodávaný jako TASM. Tento balík programů obsahoval řadu dalších součástí, jako je např. tlink.exe (linker), nebo tlib.exe (knihovník), txref.exe (generátor křížových odkazů), tstrip.exe (odstranění debug informací), tdump.exe (zobrazení informací o zkompilovaných modulech a programech), tdebug.exe (debugger), tgamegen.exe (generátor opakujících se kódů při vývoji her), řadu příkladů, jako byl třeba zdrojový kód dynamického alokátoru paměti (byl k dispozici i v objektové verzi, nejspíše jako reklama na objektové vlastnosti tasm), stejně jako program toptim.exe (optimizace assmebleru na úrovni zdrojových kódů), a řadu dalších.

Assemblery
Vývojová prostředí
Software Borlandu
Software pro DOS
Software pro Windows
První vídeňská arbitráž

Dne 2. listopadu 1938 bylo ve vídeňském Belvederu ukončeno arbitrážní jednání o maďarsko-československé hranici. Oficiálním důvodem jednání bylo „vyřešení postavení polské a maďarské menšiny v Československu“. Na základě abritrážního rozhodnutí ministrů zahraničí Německa Joachima von Ribbentropa a Itálie Galeazza Ciana bylo rozhodnuto, že Československo odstoupí určitá území ve prospěch horthyovského Maďarského království, podobně jako byly odstoupeny Sudety nacistickému Německu.

Podle protokolu o vídeňské arbitráži, podepsaného zástupci Německa, Itálie, Maďarského království a Československa, musel společný stát Čechů a Slováků ve dnech 5.–10. listopadu 1938 odstoupit Maďarskému království značnou část území jižního a východního Slovenska kterou získal roku 1920 v důsledku Trianonské smlouvy a také jihozápadní část Podkarpatské Rusi (celkem 11 927 km² s více než miliónem maďarských obyvatel). Vídeňská arbitráž byla přímým důsledkem mnichovské dohody, a proto bývají výsledky obou aktů velmi často připisovány pouze Mnichovu.

Důsledky 
Nové hranice způsobily hlavně v dopravě kritickou situaci. Kromě přerušení dopravy v oblasti západu Slovenska došlo k rozdělení železniční sítě hlavně ve východní části země Slovenské, kde Košice, regionálně nejvýznamnější město, připadly Maďarsku. Situace na Podkarpatské Rusi byla ještě horší, neboť Maďaři získali Užhorod i Mukačevo. Kvůli napjatým vztahům mezi Československem a Maďarskem byl provoz drážní dopravy komplikovaný a tak muselo být rozhodnuto o budování tratí nových. Kromě dopravních omezení však došlo i k ekonomickým a jiným ztrátám. Odstoupením Košic přišla země Slovenská o druhé největší město, rovněž ztratila zemědělsky cenné oblasti jižního Slovenska, hlavně Žitný ostrov. Maďarské království sice podle textu smlouvy mělo zajistit československé vládě odstranění všech komplikací, které odtržení území způsobilo, vztahy však dobré nebyly a těžkosti přetrvávaly. Hranice stanovené Vídeňskou arbitráží přetrvávaly až do konce druhé světové války a byly i jižní hranicí Slovenského státu před obnovením Československa v hranicích předmnichovských.

Druhá vídeňská arbitráž 
Druhá vídeňská arbitráž se konala o dva roky později. Zajistila podobným způsobem rozšíření území Maďarska na úkor Rumunska o Severní Transylvánii – centrální část Rumunska, osídlenou především maďarskou menšinou. Podobně jako v případě první vídeňské arbitráže, i zde byly oblasti s maďarskou menšinou Rumunsku po skončení války navráceny.

Neplatnost Vídeňských arbitráží 
Maďarsko mírovou smlouvou z roku 1947 uznalo neplatnost a nulitu obou Vídeňských arbitráží.

Reference

Související články 
 Druhá vídeňská arbitráž
 Výměna obyvatelstva mezi Československem a Maďarskem

Externí odkazy 
 
  Text první Vídeňské arbitráže na stránkách OSN

Československo-maďarské vztahy
Maďarsko-slovenské vztahy
Dějiny Maďarska 20. století
Podkarpatská Rus
Dějiny Vídně
Vzniklo 1938
Zaniklo 1947
Státní hranice Československa
Státní hranice Maďarska
Hraniční spory
Druhá republika
Slovensko v roce 1938
Maďarsko v roce 1938
2. listopad