Joan Sales i Vallès

Joan Sales i Vallès (Barcelona, 19 de novembre de 1912 - 12 de novembre de 1983) fou un escriptor, poeta, traductor i editor català. La seva obra més coneguda és la novel·la Incerta glòria.

Com a editor, va fundar amb Xavier Benguerel el Club Editor, que va publicar La plaça del Diamant de Mercè Rodoreda i Bearn o La sala de les nines de Llorenç Villalonga, entre altres obres emblemàtiques. Fou promotor de la revista Quaderns de l'exili.

Se li va concedir la Creu de Sant Jordi el 1982.

Biografia 

Joan Sales i Vallès nasqué el 19 de novembre de 1912, al barri de l'Eixample de Barcelona, en una família originària de Vallclara, a la Conca de Barberà. Políticament, el seu entorn familiar progressa des del tradicionalisme fins al catalanisme proper a la Lliga Regionalista. Va actuar de ben jove en oposició a la dictadura de Miguel Primo de Rivera i per això seria empresonat tres mesos quan tenia quinze anys.

En ocasió de la ruïna soferta pel negoci del pare, la família es reclou a Vallclara, si bé Sales, esdevingut batxiller a Lleida, amb disset anys es va establir pel seu compte a Barcelona i s'afilià al Partit Comunista Català. Allà hi va conèixer Núria Folch i Pi, amb qui es casà el 1933 i tingueren una filla el mateix any, Núria Sales i Folch. Sales deixaria el partit al cap de tres anys, quan aquest va perdre el seu caràcter català, en mans de Joaquim Maurín.

Llicenciat en dret per la Universitat de Barcelona el 1932, va ser un dels primers professors de català del cens oficial de la Generalitat de Catalunya format per Pompeu Fabra.

Guerra civil i exili 
En esclatar la Guerra Civil espanyola, va graduar-se a l'Escola de Guerra i va ser nomenat oficial. Va anar als fronts de Madrid i Aragó, per la tristesa que li produïa el desgovern a la rereguarda i la seva voluntat de mantenir el poder de la Generalitat republicana.

Va conèixer el poeta Màrius Torres, ja malalt de tuberculosi, amb qui l'uniria una intensa relació d'amistat i amb qui mantingué una efusiva relació epistolar fins a la mort del poeta ilerdenc, el 1942. De Màrius Torres va rebre influència literària.

El 1939 es va exiliar a França i després, el 1940, a la República Dominicana, d'on passaria a Mèxic el 1942. Va treballar-hi com a linotipista. A l'exili, va impulsar una revista profundament ideològica, Quaderns de l'exili (1943-1947). El seu text Els Òrsides és una crítica als intel·lectuals que no assumeixen els reptes crítics del país. Des d'allà va editar, amb estudis i anotacions, L'Atlàntida, Canigó, La nacionalitat catalana i la primera edició de les Poesies de Màrius Torres (1947).

Editor 
Un cop retornat a Catalunya, el 1948, es va centrar en tasques editorials i va descobrir autors fonamentals per a la literatura catalana moderna (Màrius Torres, Llorenç Villalonga i Mercè Rodoreda). També es feu militant d'Unió Democràtica de Catalunya.

El 1955 va fundar amb Xavier Benguerel i Joan Oliver El Club dels Novel·listes, amb el qual volien ampliar el públic lector català, desenvolupant un gènere narratiu més popular i amb un nivell de llengua més accessible.

Des del seu segell editorial, el Club Editor, va oferir al públic la seva obra Incerta glòria, que no aparegué en edició definitiva fins al 1969, i el seu epistolari de guerra i d'exili, Cartes a Màrius Torres (1976). Altres obres seves són el llibre de poemes Viatge d'un moribund (1952), les seves traduccions de Kazantzakis i Dostoievski o l'esbós d'una òpera bufa musicada per Joan Altisent, En Tirant lo Blanc a Grècia.

Sales va ser documentalista i anotador de la Historia de España i de la Història dels Catalans de Ferran Soldevila, i va escriure pròlegs de nombroses obres de Joan Coromines, Mercè Rodoreda i Llorenç Villalonga. Va dirigir l'Oficina de Català de la Diputació de Barcelona fins que es jubilà el 1982. Poc després Incerta glòria va ser publicada dins de la col·lecció de la MOLC. Sales morí a Barcelona el 12 de novembre de 1983 i fou enterrat a Siurana (Cornudella de Montsant, el Priorat). Pòstumament, es van publicar els seus Contes d'ahir i d'avui (1987) i la seva correspondència amb Mercè Rodoreda (2008).

Pensament 
Ell mateix s'autodefinia com poeta per atzar i novel·lista editor per necessitat, catòlic convers i catalanista d'arrel. Va créixer en un entorn intel·lectual catalanista proper al marxisme, del qual es va desvincular progressivament. Pensava que la Guerra Civil espanyola s'havia convertit en una mena de guerra civil entre catalans. Una de les seves frases preferides per a referir-se a aquest episodi era: Ens vam trobar entre dues mentides, la del roig i la del negre. Entenia la literatura com una eina per a la defensa de Catalunya: "la literatura per a mi no té sentit si no és en funció de Catalunya".

Obres 
 1950 — Rondalles escollides de Guimerà, Casaponce i Alcover (il·lustracions d'Elvira Elias)
 1951 — Rondalles gironines i valencianes (il·lustracions d'Elvira Elias)
 1952 — Rondalles d'ahir i avui (il·lustracions de Montserrat Casanova)
 1952 — Viatge d'un moribund
 1953 — Rondalles escollides de Ramon Llull, Mistral i Verdaguer (il·lustracions d'Elvira Elias, pròleg de Carles Riba)
 1956 — Incerta glòria
 1969 — Incerta glòria (sense censurar, revisada i ampliada)
 1972 — En Tirant lo Blanc a Grècia, òpera bufa
 1976 — Cartes a Màrius Torres
 1981 — El vent de la nit
 1986 — Cartes de la guerra

Traduccions 
 En castellà
 Gustave Flaubert, Madame Bovary. Salambó, Barcelona: Vergara, 1962 
 Fiódor Dostoievski, Los hermanos Karamazov, Barcelona: Grans Èxits, DL, 1996.

 En català
 Aurora Bertrana, Entre dos silencis, Barcelona: Club dels Novel·listes, 1958 
 Nikos Kazantzakis, El Crist de nou crucificat, Barcelona: Club dels Novel·listes, 1959. 2a ed. 1994.
 Fiódor Dostoievski, Els germans Karamàzov, Barcelona: Club dels Novel·listes, 1961.
 Louis Delluc, El garrell, Barcelona: Club Editor, 1963. 2a ed. Barcelona: Club Editor/Kapel, 1984.
 François Mauriac, Thérèse Desqueyroux, traducció i nota final de Joan Sales, Barcelona:Vergara, 1963. 2a ed. Barcelona: Proa, 1985.

Premis 
 1955 — Joanot Martorell per Incerta glòria
 La novel·la Incerta glòria va obtenir dos premis més: el premi Ramon Llull (1968) i el Premi Ciutat de Barcelona.
 1982 — Creu de Sant Jordi

Referències

Enllaços externs 

 
 
 Pàgina sobre l'autor i editor.
 Qui és qui, Institució de les Lletres Catalanes.
 Pàgina de l'any Sales, Calders, Tísner. 
 Programa sobre Joan Sales a lEn Guàrdia de Catalunya Ràdio.
 Entrevista a Joan Sales .

Poetes barcelonins contemporanis en català
Novel·listes barcelonins contemporanis en català
Exiliats del franquisme barcelonins
Creus de Sant Jordi 1982
Traductors del francès al català
Traductors de l'occità al català
Premis Ramon Llull de novel·la
Naixements del 1912
Morts a Barcelona
Guanyadors del Premi Ciutat de Barcelona
Premis Sant Jordi de novel·la
Traductors barcelonins
Editors barcelonins contemporanis
Traductors catalans del sud contemporanis
Polítics barcelonins contemporanis
Morts el 1983