Bandera d'Espanya

La bandera d'Espanya, amb tots els seus elements actuals, va ser adoptada per la Llei 39/1981, de 28 d'octubre del 1981 que a l'article segon, diu: 

Anteriorment, amb l'aprovació de la vigent Constitució espanyola el 6 de desembre de 1978, ja s'havia establert en el seu article 4t que la: 1. La bandera d'Espanya és formada per tres franges horitzontals, vermella, groga i vermella; la groga és de doble amplada que la de cadascuna de les vermelles. En l'actualitat no hi ha hagut cap desenvolupament reglamentari d'aquesta Llei perquè continua vigent el Reglament de banderes i estendards, guions, insígnies i distintius, aprovat pel Reial decret 1511/1977, de 21 de gener, amb les modificacions relatives a l'escut d'Espanya i al guió del Príncep d'Astúries.

Història

El pavelló naval de la Monarquia Absolutista Borbònica 
Durant la Monarquia Absoluta Borbònica (1714-1833) coexistien tres tipus de banderes: en primer lloc l'estendard reial —amb les seves variants—, que era la bandera principal de la monarquia espanyola; en segon lloc tot un ampli reguitzell de banderes militars i, finalment, els pavellons de la marina de guerra i civil.

Quan Carles III va esdevenir rei d'Espanya el 1759 va observar que tant França, com Nàpols, com Espanya utilitzaven idèntics pavellons navals de color blanc —el color de la dinastia dels borbons—, que diferien tan sols en l'escut reial que hi havia al centre, fet que provocava problemes d'identificació i confusió al mar entre els vaixells de guerra. Per aquesta raó va ordenar al seu secretari d'estat i del despatx universal de marina Antonio Valdés i Fernández Bazán que li presentés alguns models de bandera que fossin visibles a llargues distàncies.

Es van sotmetre a concurs dotze esbossos que van ser presentats al rei. Aquest trià dos dissenys: un per als vaixells de guerra i un altre per als mercants. Era una bandera de tres bandes de color vermell-groc-vermell, en la qual la banda groga era el doble d'ampla que les vermelles. La bandera triada per ús de la marina mercant era diferent i consistia en cinc bandes de color groc-vermell-groc-vermell-groc, en proporcions 1:1:2:1:1. No hi ha documents que vinculin la combinació de colors com a provinent de la Corona d'Aragó.

Per tal de donar a conèixer els nous pavellons navals es va promulgar el Reial decret de 28 de maig de 1785 :

Poc després es dissenyà una tercera bandera a base dels colors roig i groc pels vaixells corsaris, és a dir, vaixells mercants armats i amb llicència reial per atacar naus enemigues. Tots aquests pavellons navals no tenien cap mena de simbolització nacional, com ha pretès mitificar falsament el nacionalisme espanyol, sinó que «tan sols indicaven que aquesta nau —de guerra, mercant o corsaria, segons la bandera específica— pertany al rei d'Espanya». Durant el regnat de Carles IV d'Espanya (1788-1808) es promulgaren les Ordenances generals de l'Armada Naval que el 8 de març de 1793 feren extensiu l'ús de la bandera naval de guerra a totes les places marítimes i els castells de les costes.

Amb aquest decret començà la lenta territorialització de la bandera naval, que començarà a ser vista per terra malgrat que restringida als castells de la costa i a les instal·lacions de l'armada.

Durant la Guerra de la Independència Espanyola o Guerra del Francès (1808-1814) l'absència d'una autèntica bandera nacional espanyola va desencadenar un fenomen de proliferació de multitud de banderes locals i no reglamentàries. Altrament, després de la derrota espanyola a la batalla de Trafalgar, alguns mariners passaren a combatre a terra i, per primera vegada, es veuen ensenyes bicolors per l'interior d'Espanya. El 1812 les Corts de Cadis reglamentaren la Milícia Nacional a fi de defensar els valors liberals. Cadascuna d'aquestes milícies adoptà la seva pròpia bandera diferencial.

Amb el retorn de Ferran VII d'Espanya es restaurà l'absolutisme borbònic i es dissolgueren les mílicies nacionals, de marcat caràcter liberal, però el 1820, durant el Trienni Liberal (1820-1823) es promulgà el Reial decret del 26 d'abril del 1820 que restablia la Milícia Nacional i poc després es sancionà Reglament provisional que establia que:

Pocs mesos després però, pel reial decret del 31 d'agost de 1820, en l'article 72, es reglamentarà que la Milícia Nacional utilitzarà un bandera formada per dues bandes vermelles i groga, totes d'igual amplada.

Regne constitucional d'Espanya 
Serà finalitzada la guerra civil carlista (1833-1840) quan la bandera roji-gualda obtindrà el seu paper principal. Els contendents carlistes, partidaris de la restauració absolutista, utilitzaran àmpliament banderes blanques propis de la casa de borbó. El 1841, després de la derrota de les forces absolutistes, l'exèrcit espanyol fou renovat i pel Reial Decret del 13 d'octubre de 1843 es decretà la substitució de totes les ensenyes de l'exèrcit espanyol per altres noves de roji-gualdes, uns colors que fins aleshores només havia utilitzar l'armada i alguns batallons de la Milícia Nacional. Durant la guerra civil la bandera bicolor havia esdevingut un símbol monàrquic i liberal, per oposició a les banderes blanques que havien emprat els absolutistes. El Reial decret de 13 d'octubre de 1843 estableix la substitució de banderes, estendards i escarapel·les, ensenyes de l'exèrcit, per unes altres de noves rojigualdas, al mateix temps que l'anomena «bandera nacional», una titulació que si per bé no era oficial, emprava la nomenclatura nacional pròpia de les revolucions liberals.

Segona República Espanyola 

El 14 d'abril de 1931, la monarquia va ser derrocada i substituïda per la Segona República Espanyola. El canvi de règim va ser simbolitzat per una nova bandera tricolor (vermella, groga i morada), en comptes de la prèvia bicolor vermella i groga, que es considerava monàrquica. L'objectiu de la banda morada no era representar Castella i Lleó pels comuners de les revoltes de 1520, com es creu popularment, com tampoc representaven el vermell i el groc a la Corona d'Aragó, sinó que s'afegeix per a diferenciar-la de la bandera considerada monàrquica, que tenia l'última banda vermella.

La bandera republicana va ser adoptada oficialment el 27 d'abril i es va donar oficialment a l'exèrcit el 6 de maig. Estava formada per tres bandes horitzontals de la mateixa mida, de colors vermell, groc i morat, amb l'escut d'armes de la Segona República Espanyola al centre. Una altra novetat foren les dimensions de la bandera en la seva versió militar, ja que eren més reduïdes (1m x 1m).

La dictadura franquista 

L'1 d'abril de 1939 es va acabar de forma oficial la Guerra Civil espanyola, i Francisco Franco va esdevenir el dictador de l'estat fins a la seva mort el 20 de novembre de 1975.

El 29 d'agost de 1936, la Junta de Defensa Nacional va publicar el Decret Núm. 77 que declarava: "La bandera bicolor vermella i d'or es restableix com a bandera d'Espanya", que va servir com la primera bandera de l'Espanya Nacionalista. Aquesta bandera va ser substituïda el 1938 per una bandera que afegia a l'escut l'àguila de Joan l'Evangelista. Les noves armes suposadament estaven inspirades en l'escut d'armes que van adoptar els Reis Catòlics després de la presa de Granada dels moros, però substituint les armes de Sicília per les de Navarra i afegint els Pilars d'Hèrcules a cada costat de l'escut d'armes. El 1938, les columnes estaven col·locades a fora de les ales.

El 26 de juliol de 1945, les insígnies del comandant van ser suprimides per decret, i l'11 d'octubre es va publicar una regulació detallada de les banderes, que va fixar el model de la bandera bicolor en ús, amb una nova versió de l'àguila de Sant Joan. Els models establerts en aquest decret es van mantenir fins al 1977.

En aquest període, dues banderes més se solien col·locar juntes amb la bandera nacional: la bandera de la Falange Española Tradicionalista y de las JONS i la bandera carlista, com a representació del Movimiento Nacional.

Període provisional post-Franco 

Des de la mort de Franco el 1975, fins al 1977, la bandera nacional va ser la mateixa que la regulació de 1945. El 21 de gener de 1977 es va aprovar una nova bandera que diferia de l'anterior en què les ales de l'àguila s'obrien més, els Pilars d'Hèrcules es tornaven a col·locar dins de les ales, i el llaç amb el lema "Una, grande y libre" es va moure del coll de l'àguila a sobre del cap de l'àguila. No es van fer moltes banderes amb aquest escut. Finalment, després de la restauració de la Casa de Borbó al tron espanyol en el rei Joan Carles I, la Constitució Espanyola de 1978 especificava, en l'article 42 secció 12, que la "Bandera d'Espanya està formada per tres bandes horitzontals, vermella, groga i vermella, la groga essent el doble d'amplada que cadascuna de les vermelles."

Finalment, la bandera espanyola va incorporar l'actual escut d'armes el desembre de 1981.

Disseny

Colors 
Els colors de la bandera d'Espanya tal com van ser descrits pel Reial Decret 441/1981 de 27 de febrer, són:

El disseny bàsic de la bandera d'Espanya és el mateix que el que s'utilitzava entre 1785 i 1931 com a insígnia dels vaixells de guerra. Durant la Segona República Espanyola es va fer servir una bandera tricolor de franges de la mateixa mida, substituint el color roig de la franja inferior pel color morat, i en l'escut la corona reial per la corona mural.

Durant el règim franquista es va tornar a la bandera bicolor, però adoptant com a escut l'àguila de Sant Joan, aprovada l'11 de febrer de 1938.

Construcció 
El disseny de la bandera amb l'escut, regulat a la Regla 3 del Reial Decret 1511/1977, respon a les següents especificacions:

 L'eix de l'escut ha de situar-se a una distància d'un terç de la vaina, i la seva altura ha de valer dos cinquens de l'ample de la bandera.

Ús de la bandera 
L'article 3 de la llei 39/1981, de 28 d'octubre, estableix el següent:

D'altra banda, la sentència del Tribunal Suprem de 24 de juliol de 2007 aclareix que:

Referències

Vegeu també 

 Llista de les banderes d'Espanya

 
Espanya