alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Formální jazyk

Formální jazyk je v matematice, logice a informatice libovolná množina konečných řetězců (tj. řetězců konečné délky) nad určitou abecedou. Místo výrazu „řetězec“ se často používá výraz „slovo“ (zejména při lexikální analýze) nebo „věta“ (zejména při syntaktické analýze a analýze vět přirozeného jazyka). Přesná definice pojmu formální jazyk se může lišit podle toho, v jakém kontextu a v jakém vědním oboru jej používáme.

Příkladem abecedy může být , řetězcem nad touto abecedou je například . Příkladem jazyka může být množina všech řetězců nad touto abecedou, které obsahují stejný počet symbolů  jako .

Přestože abeceda je konečná množina a řetězce mají konečnou délku, jazyk konečný být nemusí, jelikož délka (stále konečných) řetězců nemusí být shora omezena.

Značení 
Prázdný řetězec (tj. řetězec, který se skládá z nulového počtu znaků) se značí ,  (epsilon) nebo λ.

Pokud označíme abecedu symbolem , pak zápis  označuje množinu všech řetězců nad touto abecedou, včetně prázdného řetězce. Jazyk  nad danou abecedou  je pak nějaká podmnožina . Hvězdičkou zapisovaná na místě horního indexu je operátor nazývaný Kleeneho hvězdička, který označuje zřetězení libovolného konečného počtu (včetně 0) prvků z množiny, na níž je aplikován.

Příklady formálních jazyků 
Příklady formálních jazyků:

 množina všech řetězců nad abecedou 
 množina , n je přirozené číslo a  znamená, že  se vyskytuje -krát za sebou.
 konečné jazyky jako například a,aa,bba
 množina všech programů v daném programovacím jazyce
 množina všech řetězců, nad kterými daný Turingův stroj zastaví.

Formální jazyk může být definován různými způsoby, například:
 všechny řetězce generované nějakou formální gramatikou (viz Chomského hierarchie);
 všechny řetězce a vyhovující nějakému regulárnímu výrazu;
 všechny řetězce akceptované nějakým automatem, například Turingovým strojem nebo konečným automatem;

Odkazy

Literatura

Související články 
 jazyk (lingvistika)
 formální gramatika
 redukovaná gramatika
 volný monoid
 regulární výraz

Externí odkazy 
 

Formální jazyky
Formální vědy
James Clavell

James Dumaresq Clavell [Klevl] (10. října 1921 Sydney, Austrálie – 7. září 1994 Švýcarsko) byl anglický a australský spisovatel, scenárista, filmový producent a režisér.

Život 
Clavell se narodil v Sydney v Austrálii jako anglický občan a byl pokřtěn Charles Edmund DuMaresq de Clavelle.

Jeho otec byl důstojníkem britského Královského námořnictva, a tak Clavell vyrůstal na mnoha různých místech Britského impéria.

Po vypuknutí druhé světové války se Clavell v 16 letech (1940) přihlásil do britské armády a v řadách Královského dělostřelectva byl poslán do Malajsie bojovat proti Japoncům. Tam byl zraněn kulometnou palbou, zajat a poslán do japonského zajateckého tábora na ostrově Jáva. Později byl přemístěn do nechvalně proslulého vězení Changi v Singapuru.

Stejně jako ostatní váleční zajatci i Clavell velmi trpěl špatným zacházením ze strany japonských stráží (ve skutečnosti většina z nich byli Korejci). Jeho zážitky ze zajateckého tábora se staly základem pro jeho první román Král Krysa (vydaný v roce 1962). Je nutné podotknout, že Clavellova vlastní válečná zkušenost nijak záporně neovlivnila jeho vztah k japonské kultuře. Ve svém románu Šógun ji naopak líčí ve velmi příznivém světle.

V roce 1946 byl Clavell povýšen do hodnosti kapitána, ale nehoda na motocyklu ukončila jeho vojenskou kariéru. Poté studoval v Anglii na univerzitě v Birminghamu, kde potkal April Strideovou, herečku, s kterou se v roce 1951 oženil. Díky své ženě se začal zajímat o svět filmu a v roce 1953 se i s rodinou přestěhoval do New Yorku, kde pracoval pro televizi, a později do Hollywoodu. Tam nakonec uspěl jako scenárista s filmy Moucha (The Fly) a Watusi. Také spolunapsal klasický film Velký útěk (The Great Escape). Od roku 1959 produkoval a režíroval i své vlastní filmy.

V roce 1963 se stal naturalizovaným občanem Spojených států amerických.

James Clavell zemřel v roce 1994 ve Švýcarsku na mozkovou mrtvici v době, kdy se léčil z rakoviny.

Dílo 
Jeho dílo je velmi ovlivněno jeho pobytem v japonském zajateckém táboře, často využívá rozdílu mezi britskou a americkou kulturou. Cyklus jeho šesti románů z let 1962 až 1993 je označovaný jako Asijská sága (The Asian Saga); romány se soustředí na osudy Evropanů v Asii a obzvláště na dopady vzájemného ovlivňování dvou rozdílných kultur – východní a západní:
 Král Krysa (King Rat) – 1962, jeho nejvýznamnější dílo. Pojednává o zajatcích japonského tábora Čangi, australských, britských a amerických vojácích. Králem tábora se stává americký desátník King, který začne prodávat krysí stehýnka. Kniha je fikce s reálnými skutečnostmi a stojí na konfrontaci amerického a britského stylu života, jejich morálních hodnot.
 Šógun (Shogun) – zfilmováno
 Smršť (Whirlwind)
 Tchaj-pan (Tai-pan) – zfilmováno
 Panský dům (Noble House) – zfilmováno
 Gaidžin (Gai-jin)

Odkazy

Reference

Související články 
 Anglická literatura
 Druhá světová válka v literatuře
 Seznam anglických spisovatelů

Externí odkazy 
 

 
Angličtí romanopisci
Australští romanopisci
Američtí režiséři
Narození v roce 1921
Narození 10. října
Narození v Sydney
Úmrtí v roce 1994
Úmrtí 7. září
Úmrtí ve Vevey
Zemřelí na nádorová onemocnění
Objektivisté
Muži
Formální gramatika

Formální gramatika v informatice označuje strukturu, která popisuje formální jazyk. Pojmenování je zvoleno kvůli podobnosti s gramatikami používanými v přirozených jazycích.

Gramatika se skládá z množiny pravidel, pomocí kterých může být každé slovo předepsaným způsobem vygenerováno z předem daného počátečního symbolu. Generování probíhá tak, že vezmeme počáteční symbol, na něj aplikujeme kterékoli z pravidel, na získaný řetězec opět aplikujeme kterékoli z pravidel atd., dokud nevygenerujeme požadované slovo. Pokud je pro každé slovo nejvýše jeden postup generování, gramatika je jednoznačná.

Mějme například abecedu obsahující symboly '' a '', počáteční symbol je '' a pravidla jsou definována takto:

 1. 
 2. 

začneme symbolem „“ a vybereme pravidlo, které budeme aplikovat. Pokud vybereme 1, nahradíme '' řetězcem '' a obdržíme tak „“. Znovuzvolením 1. pravidla nahradíme '' opět řetězcem '' a obdržíme „“. Tento proces můžeme opakovat, dokud nejsou všechny symboly našeho slova z abecedy (tj. '' a ''). Abychom tedy vygenerovali slovo, musíme zvolit 2. pravidlo a přepsat '' na ''. Tím obdržíme „“ a jsme hotovi. Jazykem gramatiky jsou všechna slova, která dokážeme vygenerovat: 

Znaky z abecedy (v našem případě '' a '') se nazývají terminály, ostatní znaky () se nazývají neterminály.

Formální definice 
Gramatika G je čtveřice , kde:

  je konečná množina neterminálních symbolů (neterminálů).
  je konečná množina terminálních symbolů disjunktní od . (Obvykle se značí řeckým písmenkem sigma.)
  je konečná množina přepisovacích pravidel. Každé pravidlo je tvaru
 
   je prvek z  nazývaný počáteční symbol.

Konvence 

 jednotlivé terminály značíme – a, b, c, …
 řetězce terminálů značíme – u, v, w, …
 jednotlivé neterminály – A, B, C … X, Y, Z
 řetězce neterminálů a terminálů – α, β, γ, …
 prázdný řetězec značíme symbolem e nebo také ε

Chomského hierarchie 
Chomského hierarchie vymezuje čtyři typy gramatik podle tvaru přepisovacích pravidel, jež obsahuje množina :
 Typ 0 – Všechny formální gramatiky (neomezené gramatiky)
 Typ 1 – Kontextové gramatiky
 Typ 2 – Bezkontextové gramatiky
 Typ 3 – Regulární gramatiky

Platí, že jazyky generované gramatikami typu 3 jsou podmnožinou jazyků generovaných gramatikami typu 2 atd.

Související články 
 Formální jazyk
 Noam Chomsky
 Redukovaná gramatika

Reference 

Formální jazyky
Rozdíl množin

V matematice se jako rozdíl dvou množin označuje taková množina, která obsahuje každý prvek, který se nachází v první z množin, ale nenachází se ve druhé z nich, a žádné další prvky. Rozdíl množin A a B se označuje symbolem , případně .

Formální definice 

Pro všechna x platí, že .

Příklad 
 Rozdílem množin { 0, 2, 4, 6, 8, 10, 12, 14 } a { 0, 3, 6, 9, 12 } je množina { 2, 4, 8, 10, 14 }.
 Rozdílem množiny reálných čísel a racionálních čísel je množina iracionálních čísel.
 Rozdílem množiny celých čísel a nezáporných reálných čísel je množina všech záporných celých čísel.

Vlastnosti 
Mějme libovolné množiny A, B a C. Potom platí následující rovnosti:

 C ∖ (A ∩ B) = (C ∖ A) ∪ (C ∖ B)
 C ∖ (A ∪ B) = (C ∖ A) ∩ (C ∖ B)
 C ∖ (B ∖ A) = (A ∩ C) ∪ (C ∖ B)
 (B ∖ A) ∩ C = (B ∩ C) ∖ A = B ∩ (C ∖ A)
 (B ∖ A) ∪ C = (B ∪ C) ∖ (A ∖ C)
 A ∖ A = ∅
 ∅ ∖ A = ∅
 A ∖ ∅ = A

Související články 
 Množinové operace
 Průnik
 Sjednocení
 Doplněk množiny
 UNION

Teorie množin
Binární operace
Binární operátory
Bijekce

Bijekce (bijektivní zobrazení, vzájemně jednoznačné zobrazení) je zobrazení, které je zároveň prosté i na. Bijekce je tedy zároveň injektivní zobrazení a surjektivní zobrazení. Bijektivní zobrazení přiřazuje každému prvku z cílové množiny právě jeden prvek ze startovní množiny.

Příklady 
Mějme zobrazení f: R → R definované takto: f(x) = 2x + 1.
Toto zobrazení je bijektivní, jelikož pro každé reálné číslo y můžeme vyřešit y = 2x + 1 a tak získat právě jedno x = (y − 1)/2.

Na druhé straně, zobrazení g: R → R definované jako g(x) = x2 není bijektivní, a to ze dvou důvodů:

Zaprvé máme například g(1) = 1 = g(−1), takže g není injektivní; zadruhé neexistuje x tak, že x2 = −1, čili g není ani surjektivní.
Kterákoli z těchto skutečností je dostatečná k ukázání, že g není bijektivní.

Bijektivní zobrazení je užitečné pro zavedení pojmu „spočetnost“ množiny. Množina M je spočetná, pokud existuje bijektivní zobrazení mezi množinou M a množinou přirozených čísel. Neformálně lze říci, že spočetná množina obsahuje „stejný počet prvků“ jako množina přirozených čísel. Lze snadno dokázat, že sudých čísel je „stejný počet“ jako je všech přirozených čísel, i když to na první pohled vypadá nesmyslně. Stačí zavést bijektivní zobrazení n→2n, které přirozenému číslu přiřadí jeho dvojnásobek, respektive přiřadí sudému číslu jeho polovinu.

Související články 
 Zobrazení na (surjekce)
 Prosté zobrazení (injekce)
 Spočetná množina
 Nespočetná množina

Externí odkazy 
 

Matematické relace a zobrazení
Bezkontextový jazyk

Bezkontextový jazyk je formální jazyk, který je akceptovaný nějakým zásobníkovým automatem. Bezkontextové jazyky mohou být vygenerovány bezkontextovými gramatikami (viz Chomského hierarchie).

Příklady 
Typickým příkladem bezkontextového jazyka je , jazyk všech slov sudé délky ve kterých první polovinu tvoří znaky  a druhou polovinu znaky .  je generovaný gramatikou  a je akceptovaný zásobníkovým automatem  kde  je definována následovně:

Bezkontextové jazyky jsou využívány především v programovacích jazycích. Například dobře uzávorkovaný výraz (tj. výraz, kde počet '(' je stejný jako počet ')') je generován gramatikou  nebo také

Uzávěrové vlastnosti 
Bezkontextové jazyky jsou uzavřeny vzhledem ke zřetězení, sjednocení, iteraci, substituci, morfismu a rozdíl s regulárním jazykem, ale ne na průnik a rozdíl.

Související články 
Pro bezkontextové jazyky existuje lemma o vkládání (pumping lemma) které udává nezbytnou podmínku, kterou musí jazyk splňovat, aby byl bezkontextový.

Normální formy 
Každý bezkontextový jazyk lze převést do obou z následujících normálních forem (někdy také normálního tvaru):

Chomského normální forma 
Gramatika je v chomského normální formě, pokud obsahuje pouze pravidla tvaru , kde  jsou neterminály a  je terminální symbol.

Greibachové normální forma 
Gramatika je v greibachové normální formě, pokud obsahuje pouze pravidla tvaru
, kde  obsahuje libovolný (i nulový) počet neterminálů.

Formální jazyky
Třída

Třída může označovat:
 třída (biologie) – jedna ze základních taxonomických kategorií klasifikace organismů v biologii
 třída (fytocenologie) –  nejvyšší hlavní úroveň fytocenologických jednotek
 třída (mluvnice) – jedna z mluvnických kategorií
 sociální třída (společenská třída) – sociální skupina v sociologii a ekononomii
 třída automobilů – další uvádí :kategorie:Třídy automobilů
 střední třída
 vyšší střední třída
 nižší střední třída
 Van třída
 cestovní třída – označení úrovně standardů veřejné přepravy osob (letecké, lodní, železniční), v železniční přepravě označována jako vozová třída
 školní třída – organizační jednotka žactva ve škole, přeneseně též učebna náležející jisté třídě
 třída (matematika) – kolekce objektů, rozšíření pojmu množina v matematické teorii množin 
 třída (programování) – základní konstrukční prvek programu v objektově orientovaném programování
 třída norem – skupina technických norem ČSN začínající stejným dvojčíslím šesticiferného třídicího znaku (např. ČSN 01 8001)
 třída pozemní komunikace, viz článek Kategorie pozemních komunikací (v Česku se tímto slovem označují silnice I.–III. třídy, místní komunikace I.–IV. třídy a lesní cesty třídy 1L–4L) 
 třída (ulice) – významná hlavní ulice, bulvár – označení obvyklé v urbanistice a názvosloví veřejných prostranství zejména do poloviny 20. století
 lodní třída — skupina lodí postavená na základě jednoho projektu, konstrukční třída lodí; nezaměňovat s cestovní třídou v lodní přepravě osob
 Třída (film) – film estonského režiséra Ilmara Raaga
 třídy oceli – určují vlastnosti a jakost oceli
 třídy IP adres

Související články 
 typ, druh, varianta, verze - podobný význam
 klasifikace
 kategorizace
 Seznam článků s názvem začínajícím na „Třída“
 Seznam článků s názvem obsahujícím „Třída“

Externí odkazy
Taxonomie (biologie)

Taxonomie (z řec. taxis – uspořádání, nomos – zákon) je v užším slova smyslu vědní obor, který se zabývá teorií a praxí klasifikace organismů. Jejím cílem je klasifikovat všechny známé biologické skupiny (taxony) podle určitých pravidel do jednotlivých hierarchicky uspořádaných biologických kategorií.

V širším slova smyslu se taxonomie překrývá s biologickou systematikou, tedy vědou, která studuje nejen klasifikaci, ale i obecné principy variability (diverzity) jednotlivých druhů nebo vyšších taxonů a zabývá se i příčinami a důsledky této variability.

Náplň taxonomie 

V práci taxonomů hraje důležitou roli tzv. identifikace čili určování (determinace) druhu, při níž se snaží zařadit nalezené jedince do již známých taxonů (např. druhů, rodů, čeledí). Po této práci následně v případě nalezení dosud neznámého druhu následuje popisování nových druhů a vytvoření vhodných názvů (tím se zabývá biologická nomenklatura, v případě druhu je tzv. binomická).

Logické zařazování jednotlivých taxonů do obecnějších „škatulek“, tedy do vyšších taxonů, ve výsledku tvoří biologickou klasifikaci.

Reference

Literatura 
 Pavel Drozd: Principy systematiky a taxonomie, Ostravská univerzita, Ostrava 2004,

Související články 
 Biologická klasifikace
 Binominální nomenklatura
 Taxon

Externí odkazy 
 
 Výkladový slovník termínů z taxonomie v databázi Biolib

Biologická systematika
Klasifikační systémy
Milotice (rozcestník)

Název Milotice má více obcí:

 Milotice – obec u Kyjova v okrese Hodonín
 Zámek Milotice – barokní zámek v obci Milotice
 Milotice nad Bečvou – obec v okrese Přerov
 Milotice nad Opavou – obec v okrese Bruntál

nebo částí obcí:
 Milotice (Čestín) – část obce Čestín v okrese okrese Kutná Hora
 Milotice (Dehtáře) – část obce Dehtáře v okrese Pelhřimov

Podobné názvy:
 Milotičky, dříve též Malé Milotice – část obce Červená Řečice v okrese Pelhřimov
 Milovice
 Milatice
 Miletice

Externí odkazy
Říše (rozcestník)

Říše nebo imperium může mít více významů:

historie
říše – státní útvar
 Nacistické Německo
 Svatá říše římská
 Britská říše
 Římská říše
 Ruská říše
 Německá říše
 Byzantská říše
 Osmanská říše

biologie
 říše (biologie) – taxon v biologické klasifikaci

geografický název
 Nová Říše – obec poblíž Telče v okrese Jihlava
 Stará Říše – obec v okrese Jihlava

fikce
 Klingonská říše
 Smrťova říše
 Galaktické impérium

kultura
 Říše hvězd – název časopisu
 Říše loutek – pražská umělecká loutkoherecká scéna

Související články 
Reich
Imperium
Císařství
hegemonie

Externí odkazy
Albrechtice

Název Albrechtice má více obcí:
 Albrechtice (okres Karviná) (Albrechtice u Českého Těšína) – obec v okrese Karviná
 Albrechtice (okres Ústí nad Orlicí) – obec v okrese Ústí nad Orlicí
 Albrechtice (Horní Jiřetín) – zaniklá obec, zhruba 11 km jihozápadně od Litvínova

… nebo částí obcí:
 Albrechtice (Drahonice) – vesnice v obci Drahonice v okrese Strakonice
 Albrechtice (Pěnčín) – vesnice v obci Pěnčín v okrese Liberec
 Albrechtice (tvrz) – bývalá tvrz
 Albrechtice (Rozsochy) – vesnice v obci Rozsochy v okrese Žďár nad Sázavou
 Albrechtice (Sušice) – část města Sušice v okrese Klatovy
 Albrechtice (Malešov) – vesnice v obci Malešov v okrese Kutná Hora

Slovo Albrechtice se objevuje také v názvech obcí:
 Albrechtice nad Orlicí – obec v okrese Rychnov nad Kněžnou
 Albrechtice nad Vltavou – obec v okrese Písek
 Albrechtice v Jizerských horách – obec v okrese Jablonec nad Nisou
 Město Albrechtice – město v okrese Bruntál
 Velké Albrechtice – obec v okrese Nový Jičín

… nebo částí obcí:
 Albrechtice u Frýdlantu – část města Frýdlant v okrese Liberec
 Albrechtice u Rýmařova – část města Břidličná v okrese Bruntál
 Lesní Albrechtice – vesnice v obci Březová v okrese Opava

Externí odkazy
Nová Hospoda

Nová hospoda je označení více hospod: 
 Nová hospoda (Lékařova Lhota)

Název Nová Hospoda má více obcí nebo jejich částí: 
 Nová Hospoda (Bor) – část města Bor v okrese Tachov.
 Nová Hospoda (Kamenice) – část obce Kamenice v okrese Praha-východ
 Nová Hospoda (Plzeň) – část města Plzně, městského obvodu Plzeň 3
 Nová Hospoda (Příbram) – část okresního města Příbram, jádro jeho místní části Příbram IX
 Nová Hospoda (Vrchbělá) – zaniklá osada v okrese Česká Lípa

a množství samot, malých sídel a lokalit (často poblíž hlavních dopravních tahů) na území obcí 
 Brloh, okres Český Krumlov
 Nová Hospoda (Deštnice) – Deštnice, okres Louny
 Nová Hospoda (Drhovle) – samota, součást obce Drhovle v okrese Písek
Nová Hospoda (Nevřeň)
 Jirny, okres Praha-východ
 Ktiš, okres Prachatice
 Lubenec, okres Louny
 Martínkov, okres Třebíč
 Mezno, okres Benešov
 Nevřeň, okres Plzeň-sever
 Nové Dvory, okres Příbram
 Písek, okres Hradec Králové
 Sadov, okres Karlovy Vary
 Sedlčany, okres Příbram
 Sedlec, okres České Budějovice
 Sedlec-Prčice, okres Příbram
 Sedlečko u Soběslavě, okres Tábor
 Strunkovice nad Blanicí, okres Prachatice
 Šumavské Hoštice, okres Prachatice
 Vojkov, okres Benešov
 Vrábče (ulice Ves-Nová Hospoda), okres České Budějovice
 Zavlekov, okres Klatovy
Nové Město

Název Nové Město má více sídelních útvarů: 

Česko
 1) Nové Město na Moravě – město v okrese Žďár nad Sázavou
 2) Nové Město nad Metují – město v okrese Náchod
 3) Nové Město pod Smrkem – město v okrese Liberec
 4) Nové Město (okres Hradec Králové) – obec v okrese Hradec Králové
 5) Nové Město (Praha) – čtvrť v Praze, starším názvem Nové Město pražské 
 7) Nové Město (Broumov) – část obce Broumov v okrese Náchod
 8) Nové Město (Čáslav) (Čáslav-Nové Město), část města Čáslav v okrese Kutná Hora
 9) Nové Město (Děčín) (Děčín II-Nové Město), část města Děčín v okrese Děčín
 10) Nové Město (Jáchymov) – část obce Jáchymov v okrese Karlovy Vary 
 11) Nové Město (Jičín) – část obce Jičín v okrese Jičín
 12) Nové Město (Karviná) – část obce Karviná v okrese Karviná 
 13) Nové Město (Liberec) (Liberec II-Nové Město), část města Liberec v okrese Liberec
 14) Nové Město (Moldava) – část obce Moldava v okrese Teplice
 15) Nové Město (Rokycany) – část obce Rokycany v okrese Rokycany
 16) Nové Město (Třebíč) – část obce Třebíč v okrese Třebíč
 Nové Město (Břežany I) – samota u obce Břežany I v okrese Kolín
 Nové Město (Kadaň) – část obce Kadaň v okrese Chomutov
 Nové Město (Kelč) – část obce Kelč v okrese Vsetín
 Nové Město (Mladá Boleslav), místní část Mladá Boleslav II okresního města Mladá Boleslav 
 Nové město u sv. Havla (Havelské město), město ve 13. století uvnitř Starého města pražského
 Chrudim II – Nové Město, část obce Chrudim v okrese Chrudim

Svět
 Kysucké Nové Mesto – město v Žilinském kraji na Slovensku
 Nové Mesto nad Váhom – město v Trenčínském kraji na Slovensku
 Novo mesto – město ve Slovinsku
 Prudník (také Nové Město) – město v Polsku
 Vídeňské Nové Město (Wiener Neustadt) – město v Dolním Rakousku

Externí odkazy
Bernartice

Název Bernartice má více obcí:
 Bernartice (okres Benešov), též Bernartice u Dolních Kralovic – obec v okrese Benešov.
 Bernartice (okres Písek), též Bernartice u Milevska – městys v okrese Písek.
 Bernartice (okres Trutnov), též Bernartice u Trutnova – obec v okrese Trutnov.
 Bernartice (okres Jeseník), též Bernartice u Javorníka – obec v okrese Jeseník.

… nebo částí obcí:
 Bernartice (Kolinec), též Bernartice u Boříkov – část obce Kolinec v okrese Klatovy.
 Bernartice (Stráž), též Bernartice u Stráže – část obce Stráž v okrese Tachov.

Slovo Bernartice se objevuje také v názvech obcí:
 Bernartice nad Odrou – obec v okrese Nový Jičín.

Externí odkazy
Obojživelná operace

Obojživelná operace je bojová operace vyznačující se spoluprací námořnictva a pozemní armády. Typickým příkladem může být vyloďovací operace na nepřátelském území (vylodění v Normandii, Bitva o Tangu, Vylodění u Anzia), nebo naopak evakuace pozemních jednotek námořnictvem, například evakuace britských sil z Dunkerque.

Impozantní řetěz obojživelných operací představuje válka v Pacifiku (1941–1945) mezi USA, Velkou Británií a jejich spojenci a Japonskem.

Externí odkazy 
 

Vojenské taktiky
Odvolací soud

Odvolací soud (též apelační soud) je soud vyššího stupně (instance), který se zabývá případy, ve kterých už rozhodl soud prvního stupně, ale alespoň jedna ze stran využila opravného prostředku (podala odvolání, apelaci). Mimořádným opravným prostředkem v soudním systému je pak zejména dovolání, jímž lze napadnout z určitých důvodů též rozhodnutí odvolacího soudu. Samotné podání dovolání ale nemá vliv na právní moc a vykonatelnost rozhodnutí odvolacího soudu.

V českém civilním i trestním soudním řízení je odvolacím soudem krajský soud (v Praze městský soud), pokud byl soudem prvního stupně okresní soud (v Praze obvodní soud, v Brně městský soud), nebo vrchní soud, pokud v první instanci rozhodoval soud krajský (dovolacím soudem je vždy Nejvyšší soud). Ve správním soudnictví odvolací soudy nepůsobí, až mimořádné opravné prostředky řeší Nejvyšší správní soud.

Externí odkazy 
 

Soudy
Vítkovice

Název Vítkovice má více sídel: 

 Vítkovice (okres Semily) – obec v okrese Semily

 Vítkovice (Klatovy) – vesnice patřící pod město Klatovy v okrese Klatovy
 Vítkovice (Lubenec) – vesnice v obci Lubenec v okrese Louny
 Vítkovice (Ostrava) – městský obvod Ostravy v okrese Ostrava-město

jiné významy
 Vítkovice a Vítkovice Steel – strojírenské firmy, které podnikají v areálu Vítkovických železáren v Ostravě
 HC Vítkovice Ridera – ostravský hokejový klub
 Vítkovice (loď) – československá námořní loď z let 1966–1987
 Kvítkovice (okres České Budějovice), dříve lidově též Vítkovice
Nergal

Nergal (akkadsky Nerigal, Nirgal, Nirgali, dále byl uctíván pod několika dalšími jmény) v sumersko-akkadské mytologii bůh smrti a podsvětí.

Tento bůh byl rozšířen v Akkadu, Eble, později se rozšířil do Palestiny. V samotném Sumeru moc rozšířen nebyl a jeho funkci vykonávala Ereškigal, teprve ve starobabylonské říši byl tento problém odstraněn jejich svatbou.

Jeho planetou byl Mars, jehož světlo způsobovalo mor a horečku. Zobrazován byl zpravidla v mužské podobě v dlouhé suknici, v jedné ruce měl sečnou zbraň a v druhé měl palici s jednou nebo dvěma lvími hlavami.

Rodinné poměry 
 Otec Enlil
 Matka Ninlil, v akkadské verzi též Bélet-ilí
 Bratr: Ninurta
 Manželka: Ereškigal, někdy též Las výjimečně i Ninšubur

Nergal v literatuře 
Nergal a Ereškigala – tento mýtus se zachoval ve dvou verzích středobabylonské (14. stol. př. n. l., nalezená v Egyptě, kratší verze) a novoasyrské (8. stol. př. n. l., originál měl zhruba 440 veršů).

První verze vypráví, že Ereškigal vyslala svého posla Namtara, aby ji přinesl její podíl z hostiny bohů, všichni bohové mimo Nergala mu vzdali hold. To urazilo Ereškigal, která žádala jeho vydání, proto Nergal musel do podsvětí, kam si sebou vzal i své démony. Mezi ním a Ereškigal došlo k zápasu, ve kterém zvítězil, Ereškigal ho pak přemluvila, aby si ji vzal.

Ve druhé verzi jde Nergal do podsvětí, aby se Ereškigale omluvil. Zde se spolu milují šest dní, pak se Nergal vrátí na nebesa, kde ho Ea promění ve starce, aby ho Namtar nepoznal, až ho bude Ereškigal hledat. Ereškigal vyšle Namtara, ten ho sice nepozná, ale řekne Ereškigal, že viděl starce a ta mu řekne, ať ho přivede. Poté zde již zůstane a stanou se z nich manželé.

Související články 
 Sumer
 Sumersko-akkadská mytologie
 Sumersko-akkadská literatura

Externí odkazy 
 

Sumersko-akkadští bohové
Sumerská mytologie
Krajský sjezd

Krajský sjezd byl v pozdně středověkých a raně novověkých Čechách shromážděním zástupců všech feudálních stavů na regionální úrovni. Významnou roli měly krajské sjezdy v době stavovské monarchie, kdy byly základnou politické aktivity měšťanstva a zejména nižší šlechty. Souvisely se způsobem organizace zemských sněmů. 
Každý šlechtic si musel účast na těchto sněmech zajistit svými vlastními prostředky. Pro chudší nižší rytířstvo by taková plná účast znamenala neúnosné výdaje. Proto se scházeli na krajských sjezdech spolu se zástupci královských měst, kde volili své delegáty na zemský sněm, kterým byly dávány plné moci a instrukce. Byly tak nebezpečnou oporou opozice nižších stavů, proto Ferdinand I. roku 1528 zakázal jejich svolávání bez souhlasu krále. Později měšťané občas hledali náhražku za krajské sjezdy všech stavů v separátních krajských sjezdech zástupců královských měst, které se vymykaly kontrole panovníka i šlechty.

Související články 
 Stranický sjezd

Dějiny správy v Česku
Setkání
Letectví a kosmonautika

Letectví a kosmonautika (psáno také jako zkratka L+K) je nejdéle vycházející odborný časopis v oborech letectví a kosmonautiky v Česku a na Slovensku. První číslo vyšlo v roce 1921. 

Časopis je expedován do zemí Evropy, Austrálie, do Číny, Japonska, Kanady, Nového Zélandu, USA, Ruska, Ukrajiny a dalších zemí.

Pojednává o všech činnostech civilního i vojenského letectví:
 letecké modelářství
 letecká doprava
 sportovní letectví
 vojenské letectví
 kosmonautika

Odkazy

Související články 
 Kosmonautika
 Letectví

Externí odkazy 
 Letectvi.cz – Informační letecký server spojený s časopisem L+K
 Speciál Českého rozhlasu – Letectví a kosmonautika

České letecké časopisy
Časopisy v češtině
Československé časopisy
České technické časopisy
Civilní letectví

„Civilním letectvím se rozumí letecké činnosti provozované v České republice civilními letadly jakékoliv státní příslušnosti pro civilní účely, jakož i letecké činnosti provozované českými letadly v cizině pro civilní účely.“ – tolik citace z Leteckého zákona.

Dějiny letectví, jak civilního, tak vojenského, začínají ve Francii letem prvního horkovzdušného balónu bratří Montgolfiérů. Tehdy i čeština přijala nový termín aeronautika, vzduchoplavba, pro tento nový obor lidské činnosti.

Na počátku 20. století vzlétl Louis Blériot na svém letounu a z francouzského avion (= letoun) vznikla aviatika.

Zatímco termín aeronautika v moderní době se rozšířil na létání všech letadel v zemské atmosféře (viz např. Aeronautical Charts = letecké mapy vydávané v rámci ICAO = International Civil Aviation Organization), termín aviatika (Aviation = létání letadly těžšími vzduchu) zůstal pro těžkou leteckou techniku.

Západní jazyky zahrnují pod pojem letectví létání a činnosti s nimi spojené, tedy od létání s letadly lehčími vzduchu, přes létání letadly těžšími vzduchu, veškeré létání v zemské atmosféře až po létání letadly, která zčásti letí v atmosféře a zčásti v kosmickém prostoru, či kosmické lodi pohybující se zcela v kosmickém prostoru. Poslední obor česky nazýváme aerokosmonautika.

Dějiny civilního letectví, a vůbec letectví jako takového v Českých zemích zahájil Ing. Jan Kašpar 13. května 1911 svým historickým dálkovým přeletem z Pardubic do Prahy-Kbel. Ačkoli sám konstruoval letouny, a s některými uskutečnil za účasti veřejnosti několik dvoukilometrových skoků, zakoupil za 18.000 franků letoun od Blériota, se kterým pak uskutečnil svůj historický let.

Civilní letectví se dělí především na všeobecné a komerční letectví.

Související články 
 Dopravní letoun
 komerční letectví
 ICAO
 Letecký zákon
 Letecké předpisy

Externí odkazy 
 
 Adresář českého letectví
 Stránky nejen o civilním letectví
Půda (rozcestník)

Půda může označovat:
 půda – část pedosféry
 zemědělská půda
 půda (stavebnictví) – prostor pod střechou
 půda (ekonomie) – půda ve smyslu pozemek, jeden z výrobních faktorů

Externí odkazy
Victoria (loď)

Victoria byla karaka, která patřila do výpravy Fernãa de Magalhãese a jako jediná absolvovala celou plavbu kolem světa (1519–1522). Jejím původním velitelem byl Luis de Mendoza, zabitý při vzpouře v zálivu sv. Juliána, později se tu v kapitánských funkcích vystřídali ještě tři muži – Duarte Barbosa, Magalhãesův švagr, Gonzalo Gómez de Espinosa a konečně Juan Sebastián del Cano, jemuž se v září 1522 podařilo dosáhnout španělských břehů a cestu dokončit. Victoria, postavený v loděnicích Ondarroa v Baskickubyla, 28 metrů dlouhá, 8,5 metru široká a odhaduje se, že měla výtlak asi 80-90 tun.

Po své největší cestě byla loď opravena a ještě dvakrát se plavila do Severní Ameriky. Při své druhé plavbě však zchátralý trup nevydržel a loď, která obeplula svět, se potopila.

Literatura 
 KNOX-JOHNSTON, Robin. Mys Horn – Z dějin námořnictví. Trango, 1998.

Externí odkazy 
 

Vraky lodí
Španělské lodě
Karaky
Slovan

Slovan může být:

 člen slovanského etnika
 Slovan (noviny) – noviny vydávané roku 1850 Karlem Havlíčkem v Kutné Hoře
 název českého fotbalového klubu FC Slovan Liberec
 název českého hokejového klubu HC Slovan Ústí nad Labem
 název slovenského fotbalového klubu ŠK Slovan Bratislava
 název slovinského fotbalového klubu ND Slovan
 název slovenského hokejového klubu HC Slovan Bratislava
 název jednoho páru vlaků mezi Prahou, Bratislavou a Budapeští (k roku 2016)

Externí odkazy
E = mc²

Rovnice  popsaná Albertem Einsteinem ve speciální teorii relativity patří mezi nejslavnější rovnice všech dob. Rovnice popisuje vztah mezi energií a hmotností: Energie = hmotnost · (rychlost světla ve vakuu)²

Podle této rovnice je celkové množství energie, které lze z tělesa získat při nepůsobení vnějších sil (tedy kinetické i klidové energie), rovno hmotnosti tělesa vynásobené druhou mocninou rychlosti světla. V praxi však lze klidovou energii (nesprávně „hmotu“) na energii převádět obvykle jen s výrazně nižší účinností, proto množství získané energie nikdy nedosahuje této úrovně. Při běžných způsobech získávání energie (např. v jaderných elektrárnách) se totiž na energii nepřemění veškerý úbytek klidové energie, část (obvykle většina) ho zůstává jako „odpad“ přeměněný na dále nevyužité druhy energie. Příkladem teoreticky úplné přeměny je reakce hmoty s antihmotou.

Rovnice však také naopak říká, že každému druhu energie lokalizované v tělese nebo v poli přísluší i odpovídající hmotnost projevující se setrvačnými a gravitačními vlastnostmi. Vzhledem k velikosti dvojmoci rychlosti světla jsou však v běžných makroskopických poměrech změny hmotnosti dané dodáním či odebráním energie velmi malé.

V původní podobě Einstein tuto rovnici napsal ve tvaru m = L / c² (pro energii použil označení L namísto E).

Množství energie v jednom kilogramu (libovolné) hmoty je tedy
 89 875 517 873 681 764 J (≈ 90 PJ) neboli
 24 965 421 632 kWh (≈ 25 TWh),
 což odpovídá energii uvolněné při výbuchu více než 21 megatun TNT.

Odvození pomocí integrálního počtu 
K odvození této rovnice stačí základy integrálního počtu.

Vyjdeme ze vztahu pro kinetickou energii Ek:

.

Uvažujeme-li působení síly rovnoběžně s dráhou tělesa, lze vynechat vektory:

,

druhý člen lze upravit podle vztahu pro relativistickou hmotnost:

,
,
.

Uděláme diferenciál této rovnice,

,

a dosadíme do původní rovnice:

.

Na levé straně je kinetická energie,  je klidová energie (chemická, jaderná, potenciální).

je tedy celková energie tělesa.

Související články 
 Hmotnostní schodek
 Klidová hmotnost
 Teorie relativity
 Relativistická hmotnost

Externí odkazy 
 

Speciální teorie relativity
Hmota
Hmotnost
Energie
Světlo
Albert Einstein
Slepý ortel

Slepý ortel je pojem používaný v městském právu předbělohorského období. Jestliže si městské soudy nevěděly s určitým těžkým právním případem rady, požádaly vyšší instanci o vyřešení. Soud nižší instance postoupil vyšší stolici veškerý procesní materiál bez udání jmen žalobce a žalovaného. Místo jmen sporných stran byla uváděna fiktivní latinská jména obvykle používaná v římskoprávních formulích, proto pojmenování „slepý ortel“ nebo „slepý rozsudek“. Nadřízená instance na základě dodaných písemných podkladů celý případ rozhodla a své rozhodnutí zaslala zpět soudu, který žádal o pomoc. Ten pak většinou rozhodl podle řešení uvedeném ve slepém ortelu, který ale pro něj nebyl závazný.

Slepé rozsudky u apelačního soudu 
Apelační soud po svém zřízení roku 1548 také vydával tyto tzv. slepé rozsudky. Slepé rozsudky se zapisovaly do tzv. knihy rozsudků a tato zaznamenaná rozhodnutí byla později používána pro obdobné případy. Tak nakonec vlastně i pozdější sbírky rozsudků byly pouhým pokračováním starých rozhodnutí.

Usnesením českého zemského sněmu ze dne 27. září 1575, ve kterém mimo jiné sněm zakázal povolávat před apelační soud osoby šlechtického stavu, bylo vydávání slepých ortelů zakázáno, „neb se při tom mnozí nedostatkové nacházejí“. Protože Rada nad apelacemi rozhodovala pouze na základě písemných a často neúplných materiálů zaslaných soudem nižší instance, bývaly opravdu slepé ortely nedokonalé. Také možnost požadovat vydání slepých rozsudků byla využívána takovým způsobem, že apelační soud býval ve své činnosti leckdy přetěžován závalem nezávažných případů. Městské soudy na apelační komoru někdy přesouvaly odpovědnost za rozhodování nepříjemných případů. Stávalo se to zejména tehdy, když stranami sporu bývali vlivní bohatí měšťané a městská rada nechtěla některého z nich proti sobě popudit. Využila tak možnosti požádat apelační soud o vydání slepého ortelu. Před nespokojenou stranou pak mohla argumentovat, že rozhodla v intencích slepého rozsudku apelační komory, která nemohla být podjata, protože jména sporných stran nebyla v postoupeném procesním materiálu uvedena.

Reference 

Právní dějiny
Městské právo
Jan Zbyněk Zajíc z Hazmburka

Jan Zbyněk Zajíc z Hazmburka (1570–1616) byl vzdělaný český šlechtic z rodu Zajíců z Hazmburka.

Život 

Byl synem Mikuláše IV. z Hazmburka (a tedy vnukem Jana IV. z Hazmburka) a jeho druhé manželky Anny Doroty Popelové z Lobkovic, která krátce po porodu jediného syna zemřela.

Roku 1602 si vzal za manželku Polyxenu z Minkvic, se kterou měl později celkem sedm dětí, z toho pět synů. Jedním z nich, Jaroslavem Maximilianem, Hazmburkové vymřeli po meči.

V letech 1610 až 1616 zastával úřad prezidenta apelačního soudu. Pan Zajíc byl štědrým mecenášem, po řadu let podporoval kronikáře Bartoloměje Paprockého, zajímal se o alchymii a různé vědy a na svém zámku Budyni hostil mimo jiné i Tychona Brahe nebo Bavora Rodovského z Hustiřan. Také vlastnil bohatou alchymistickou knihovnu a často se chlubíval, že na alchymii vydal víc peněz než samotný císař Rudolf II. Tyto záliby a rozsáhlé renesanční přestavby jeho sídel, ke kterým patřily zámky Budyně nad Ohří, Mšené a Brozany, byly velmi nákladné. Jan Zbyněk si proto půjčoval vysoké částky, které nedokázal splácet. Postupně rozprodal téměř celý majetek, a jeho potomkům zůstala jen drobná panství. Po prodeji Budyně v roce 1614 se přestěhoval na brozanský zámek, který již dříve jako věno přenechal manželce a věřitelé jej proto nemohli zabavit. Do konce života pak setrval u apelačního soudu a žil jen z prezidentského platu. Pohřben byl v klášteře při kostelu svatého Jakuba v Praze.

Děti Jana Zbyňka Zajíce z Hazmburka 
 Anna Marie (1603 – 15. července 1638)
 Jan Mikuláš (6. srpna 1604 – 1634)
 Kateřina Zykuna (po 1605 – ?)
 Oldřich Václav (asi 1606 – po 1617)
 Vilém Jan (asi 1609 – asi 1654)
 Jiří (asi 1611 – ?)
 Jaroslav Maximilian (Mikuláš) (1614–1663)

Reference 

Zajícové z Hazmburka
Čeští šlechtici
Mecenáši
Alchymisté
Narození v 16. století
Úmrtí v roce 1616
Pohřbení v Praze
Muži
Koldínův zákoník

Koldínův zákoník, vydaný pod názvem Práva městská království českého, je kodifikací městského práva, jejímž autorem byl Pavel Kristián z Koldína, učitel-rektor na pražských školách. Roku 1565 se Koldín stal kancléřem Starého Města pražského a roku 1569 byl hotov definitivní návrh jeho díla „Práva městská království českého“. Spor mezi Litoměřicemi a Starým Městem pražským však královské potvrzení a sankcionování nového zákoníku zpozdil o 10 let, jelikož příslušná sněmovní komise se musela vyrovnat s litoměřickým protinávrhem vycházejícím z práva magdeburského.

Protože Koldín vycházel jen z práva okruhu Starého Města pražského, odvozeného z norimberského práva, a nepřejal do něj nic z magdeburského práva, severní česká města, která se magdeburským právem řídila, zákoník odmítala. Roku 1571 adresovala králi protinávrh (tzv. Extrakt), který byl v podstatě konzervací starého saského práva, které však už neodpovídalo potřebám doby. Přes postoj měst magdeburské oblasti Rudolf II. roku 1579 zákoník schválil a sankcionoval. Následujícího roku rada apelačního soudu Gabriel Svěchin z Paumberka prohlásil, „že nálezové podle těchto práv činění budou u appellace uznáváni“, tedy apelační soud tak uznal zákoník za závazný pro soudní praxi. Přesto odpor Litoměřic a Loun se podařilo zlomit až usnesením zemského sněmu roku 1610. Přitom ještě roku 1626 se Litoměřice marně snažily vymoci si změnu. Platnost kodifikace byla zpočátku omezena jen na Čechy, tedy kromě Těšína, kde byla zavedena roku 1598. Teprve roku 1680 byla uvedena na Moravu jako subsidiární a roku 1697 jako jediný zákoník městského práva.

Už roku 1579 se Koldín rozhodl napomoci rozšíření svého díla vydáním krátké „Summy“, která vyšla roku 1581. V ní používal stejné obraty, ale vynechával latinské sentence. V této zkrácené podobě těšila se Koldínova kodifikace veliké oblibě, čtrnáctkrát vyšla tiskem a v letech 1607 a 1614 byla přeložena pod názvem „Das böhmische Stadtrecht“ i do němčiny.

Koldínovým dílem český právní život získal mimořádně cenný příspěvek. Zákoník byl formulován výbornou češtinou a jeho ustanovení sestavena do přehledného systému. Koldín hojně použil i zemského práva a usnesení zemského sněmu. Se zdarem obohatil svou práci prvky z římského práva upraveného k domácím účelům. Zákoník obsahoval právní předpisy, které v podstatě upravovaly veškerý život obyvatel města i jeho správu a soudnictví.

Platnost Koldínova zákoníku ukončil (v Čechách po 232 a na Moravě po 114 letech) až rakouský všeobecný zákoník občanský (ABGB) v roce 1811. Mezi základy ABGB však vedle francouzského Code civil a obecného římského práva patřil právě Koldínův zákoník.

Reference 

Dějiny českého práva
Právní předpisy
Městské právo
Nanna (sumerská mytologie)

Nanna (též Nanar), později zvaný Sín (či Su´en), byl v sumersko-akkadské mytologii bohem Měsíce, pán plodných a neplodných dnů, otec ohně a světelné záře. Zároveň byl božským soudcem a věštcem (spolu se slunečním bohem Šamašem).

Některé aspekty tohoto boha byly rozšířeny i v Elamu, Eble a u Chetitů. Chrám tohoto božstva se nacházel například ve městě Harran.

Základní představa byla taková, že když bozi (An, Enki a Enlil) určili osudy, nebe, země a měsíce propůjčili měsíci nejprve srp, poté člun a nakonec korunu (úplněk) tyto dary každý měsíc vracel a znovu dostával.

Rodinné poměry 
 otec: Enlil
 matka: Ninlil
 bratři: Nergal
 Ninazu
 Enbililulu
 manželka: Ningal
 děti: Utu (akkadsky Šamaš)
 Numušda
 Inanna (akkadsky Ištar) – někdy, především v Uruku, bývá za jejího otce považován An

Symboly 
Jeho symbolem byl drak se lví hlavou a býk. Jeho posvátné číslo bylo „30“. Zobrazován bývá na člunu, jak pluje noční oblohou.

Nanna v literatuře 
Bůh měsíce vystupuje v celé řadě mýtů, oslavných písních a jiných literární textů. Tyto texty svědčí o jeho velké popularitě, bohužel se nezachoval žádný mýtus v takové podobě, aby bylo možno udělat nějaký životopis.

O zrození tohoto boha vypovídá mýtus Enlil a Ninlil – viz Enlil.

Související články 
 Sumer
 Sumersko-akkadská mytologie
 Sumersko-akkadská literatura

Externí odkazy 
 

Sumersko-akkadští bohové
Sumerská mytologie
Bohové Měsíce
Hymna Čínské lidové republiky

Hymna Číny (oficiálně Čínské lidové republiky) je píseň Pochod dobrovolníků (čínsky: 义勇军进行曲, I-jung-ťün ťin-sing-čchü). Slova hymny napsal proslulý čínský dramatik a básník Tchien Chan (田汉, 1898–1968), na pochodovou hudbu skladatele Nie Er (聂耳, 1912–1935).

Historie písně 
Tchien Chan napsal Pochod dobrovolníků jako titulní píseň pro vlastenecký film Děti bouřlivé doby (風雲兒女, Feng-jün er-nü), jehož byl scenáristou. Film vznikl roku 1935 a vzápětí píseň vyšla i samostatně na gramofonových deskách. Poprvé byla k oficiálním účelům použita v únoru 1949 na mezinárodní konferenci, konané v Praze. Téhož roku 27. září, čtyři dny před vyhlášením Čínské lidové republiky, bylo rozhodnuto přijmout Pochod dobrovolníků za prozatímní státní hymnu. Po řadu let byla dokonce označována prostým titulem „Prozatímní státní hymna“ (Can-taj kuo-ke), ale navzdory poněkud časovému obsahu, vážícímu se k ohrožení Číny japonskou okupací, již žádná „definitivnější“ státní hymna nepřišla. V období kulturní revoluce byl Tchien Chan uvězněn a slova jeho písně se stala nežádoucí. Namísto ní se na přelomu 60. a 70. let neoficiálně používala píseň Východ je rudý, oslavující Mao Ce-tunga. Teprve 5. března 1978 byl Pochod dobrovolníků rehabilitován, byť s poněkud pozměněným textem, zmiňujícím komunistickou stranu. Tato úprava, stále poplatná kultu Maovy osobnosti, se však nevžila a 4. prosince 1982 Všečínské shromáždění lidových zástupců rozhodlo o navrácení původních slov z roku 1935. Oficiální status písně byl nejnověji potvrzen dodatkem ústavy ČLR o státních symbolech v roce 2004.

Na Tchaj-wanu je i nadále užívána státní hymna Čínské republiky Tři lidové principy, zatímco Pochod dobrovolníků byl až do 90. let zakázán. Není bez zajímavosti, že hymna Čínské republiky je psána klasickým (a nesnadno srozumitelným) literárním jazykem, zatímco hymna ČLR je v běžné hovorové řeči.

Text písně

Odkazy

Související články 
 Vlajka Čínské lidové republiky
 Státní znak Čínské lidové republiky
 Dějiny Číny
 Dějiny Čínské lidové republiky

Externí odkazy 
 
 Notový záznam s čínským textem
 Instrumentální provedení

Čína
Hymna
Hymna
Arnoltice (rozcestník)

Název Arnoltice má více obcí:
 Arnoltice – obec v okrese Děčín

… nebo částí obcí:
 Arnoltice (Bulovka) – část obce Bulovka v okrese Liberec
 Arnoltice (Huzová) – část obce Huzová v okrese Olomouc
Dolní Lhota

Název Dolní Lhota má více obcí: 

 Dolní Lhota (okres Ostrava-město), obec v okrese Ostrava-město
 Dolní Lhota (okres Zlín), obec v okrese Zlín

nebo částí obcí:

 Dolní Lhota (Načeradec), část obce Načeradec v okrese Benešov
 Dolní Lhota (Janovice nad Úhlavou), část obce Janovice nad Úhlavou v okrese Klatovy
 Dolní Lhota (Stráž nad Nežárkou), část obce Stráž nad Nežárkou v okrese Jindřichův Hradec
 Dolní Lhota (Svojanov), část obce Svojanov v okrese Svitavy
 Dolní Lhota (Blansko), část obce Blansko v okrese Blansko

 Dolní Lhota
Doubí

Název Doubí, významem dubový porost, může označovat:

sídla
 Doubí (Karlovy Vary) – část města Karlovy Vary v okrese Karlovy Vary
 Doubí (zámek) – zámek v Karlových Varech
 2) Doubí (Liberec) – část města Liberec v okrese Liberec (Liberec XXIII-Doubí)
 3) Doubí (Košice) – část obce Košice v okrese Tábor
 4) Doubí (Třebeň) – část obce Třebeň v okrese Cheb
 Doubí (Třeboň), Branské Doubí, Doubí u Třeboně – část osady Branná města Třeboň v okrese Jindřichův Hradec
 5) Doubí (Čtveřín) – část obce Čtveřín v okrese Liberec

další významy
 Přírodní památka Doubí
 Přírodní památka Doubí u Žíšova

Podobný název 
 Dubí
Františkov

Název Františkov má více obcí: 

 Františkov nad Ploučnicí – obec v okrese Děčín
nebo částí obcí:

 Františkov (Úžice) – část obce Úžice v okrese Kutná Hora
 Františkov (Blížejov) – část obce Blížejov v okrese Domažlice
 Františkov (Suchdol nad Lužnicí) – část města Suchdol nad Lužnicí v okrese Jindřichův Hradec
 Františkov (Smilovy Hory) – část obce Smilovy Hory v okrese Tábor
 Františkov (Rokytnice nad Jizerou) – část města Rokytnice nad Jizerou v okrese Semily
 Františkov (Liberec) (Liberec X-Františkov) – část města Liberec v okrese Liberec
 Františkov (Kvilda) – část obce Kvilda v okrese Prachatice
 Františkov (Velké Kunětice) – část obce Velké Kunětice v okrese Jeseník
 Františkov (Zbiroh) – základní sídelní jednotka města Zbiroha v okrese Rokycany
 Františkov (Selmice) – dvůr u obce Selmice v okrese Pardubice
 Františkov (přírodní rezervace) – přírodní rezervace v okrese Šumperk
 Františkov (Újezd) – základní sídelní jednotka obce Újezd v okrese Znojmo
 Františkov (Horní Životice) – zaniklá osada, též zvaná Francberk, u obce Horní Životice v okrese Bruntál
Janov

Název Janov označuje:

 Janov (Itálie), český název italského města Genova v severní Itálii
 zkrácený název bývalé Janovské republiky
 železniční stanice Janov (Pripjať)
 Ivanava – město v Brestské oblasti v Bělorusku dříve nazývané Janov

obce v Česku
 Janov (okres Bruntál) – město v okrese Bruntál
 Janov (okres Děčín) – obec v okrese Děčín
 Janov (okres Rakovník) – obec v okrese Rakovník
 Janov (okres Rychnov nad Kněžnou) – obec v okrese Rychnov nad Kněžnou
 Janov (okres Svitavy) – obec v okrese Svitavy
 Janov nad Nisou – obec v okrese Jablonec nad Nisou
 Janov je také starší název pro ves Ostrovec v okrese Plzeň-sever

části obcí v Česku
 Janov (Litvínov) – část města Litvínov v okrese Most
 Janov (zámek) – zámek v Litvínově
 Janov (Nový Bor) – část města Nový Bor v okrese Česká Lípa
 Janov (Kočov) – ves v obci Kočov v okrese Tachov
 Janov (Kosova Hora) – ves v obci Kosova Hora v okrese Příbram
 Janov (Mladá Vožice) – ves v obci Mladá Vožice v okrese Tábor
 Janov (Roudná) – ves v obci Roudná v okrese Tábor
 Janov (Staré Hobzí) – ves v obci Staré Hobzí v okrese Jindřichův Hradec

sídlo na Slovensku
 Janov (okres Prešov) – obec v okrese Prešov

sídlo na Ukrajině
 Janov (Pripjať) - bývalá obec v Vyšhorodském rajónu

osoby
 Arthur Janov – psycholog
 Matěj z Janova – český náboženský myslitel, jeden z tzv. „předchůdců Husových“

Podobný název 
 Janovice

Externí odkazy
Kaliště

Kaliště může být:
 místo, ve kterém se černá zvěř (prase divoké) válí v bahně
 kalová laguna, nádrž k odkalování vody
 odkaliště, místo pro uložení sypkých odpadů

sídelní celek
 Kaliště (okres Praha-východ) – obec v okrese Praha-východ
 Kaliště (okres Pelhřimov) – obec v okrese Pelhřimov
 Kaliště (okres Jihlava) – obec v okrese Jihlava
 Kaliště (Votice) – část města Votice v okrese Benešov
 Kaliště (Švihov) – část města Švihov v okrese Klatovy
 Kaliště (Nadějkov) – část obce Nadějkov v okrese Tábor
 Kaliště (Orlické Podhůří) – část obce Orlické Podhůří v okrese Ústí nad Orlicí
 Kaliště (Bohdalovice) – část obce Bohdalovice v okrese Český Krumlov
 Kaliště (Dolní Hbity) – část obce Dolní Hbity v okrese Příbram
 Kaliště (České Budějovice) – obec pohlcená městem České Budějovice
 Kaliště u Lipí – část obce Lipí v okrese České Budějovice
 Kaliště (Sebranice) – obec zaniklá sloučením se Sebranicemi

přírodní objekt
 Kaliště (Šumava) (993 m) – vrchol v okrese Český Krumlov
 Kaliště (Plaská pahorkatina) (387,4 m) – vrchol v Kaznějovské pahorkatině, východně od Radčic v okrese Plzeň-město
 Kaliště (přírodní památka) – přírodní památka v okrese České Budějovice
 Rašeliniště Kaliště – přírodní rezervace u obce Jihlávka na Jihlavsku

průmysl
 Kaliště Třebovice – odkalovací nádrž v Ostravě

Související články 
 Kalište (výslovnost [kališťe]) – slovenská obec, zaniklá vypálením po Slovenském národním povstání
 odkaliště
 kalová laguna

Externí odkazy