alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Hmyzožravci

Hmyzožravci (Eulipotyphla) jsou řádem savců. Řád obsahuje asi 450 druhů rozdělených do 4 recentních čeledí žijících po celém světě (štětinatcovití, rejskovití, krtkovití, ježkovití). V Evropě žije asi 30 druhů, v České republice se vyskytují tři čeledi s celkem 10 druhy: ježkovití, krtkovití a rejskovití.

Charakteristika 
Většinou se jedná o drobné živočichy s délkou těla do 15 cm a hmotností do 200 g, ale například evropští ježci dosahují větších rozměrů (přes 1 kg váhy) a asijský srstín krysí (Echinosorex gymnura) měří až 45 cm a váží i ke 2 kg. Mají protáhlou lebku a malou mozkovnu s jednoduše stavěným mozkem s velkými čichovými laloky. Jedním z primitivních znaků je úplný chrup složený z velkého počtu (26–48) špičatých a tvarově podobných zoubků. Někteří rejsci mají vyvinuté podčelistní jedové žlázy. Samice mívá 2 až 14 párů bradavek. Doba březosti se pohybuje mezi 11 až 43 dny.

Živí se hlavně bezobratlými živočichy a drobnými obratlovci, v menším množství i rostlinnou stravou. Orientují se převážně pomocí čichu a hmatu, někteří mají výborný sluch. Slabší zrak patrně souvisí s převládající noční aktivitou.

Systém 
Hmyzožravci představují bazální linii placentálů zvanou Laurasiatherie. Dříve se do řádu hmyzožravců (Insectivora) řadily i čeledi z dnešního zvláštního řádu Afrosoricida (zlatokrtovití – Chrysochloridae, vydříkovití – Potamogalidae a bodlínovití – Tenrecidae), po jejich vyloučení (nejsou ostatním hmyzožravcům příbuzní, patří po bok hrabáčů, bércounů, chobotnatců a dalších do skupiny Afrotheria) se zbylí zástupci souhrnně nazývají Eulipotyphla. Řád Insectivora dříve sloužil zoologům jako „odpadní“ či „sběrný“ koš pro savce s nejasnými vývojovými vazbami. Systematika není ani v současnosti (2019) ještě ustálena a může docházet ke změnám.

Reference

Literatura 
 Anděra M., 1997: Svět zvířat I. Savci 1. Albatros 143 str.
 Reichholf J., 1996: Průvodce přírodou. Savci. IKAR 287 str.
 Sigmund L., Hanák V., Pravda O., 1994: Zoologie strunatců. Univerzita Karlova 501 str.
 Šumbera, R., 2002: Savci. Vyřešeno? Nové kapitoly o starých savčích událostech. Vesmír 81, 6, 318–325.

Externí odkazy 
 
 Hmyzožravci

 
Placentálové
ISO 3166-2

ISO 3166-2 je druhou částí standardu ISO 3166. Jedná se o systém geokódování sloužící pro označení územních jednotek států a závislých území. Účelem standardu je vytvořit jednotný seznam zkratek území, pro použití na balících, kontejnerech a všude tam, kde může krátký alfanumerický kód místo plného názvu místa rychle a stručně toto místo určit.

Počet záznamů 
Okolo 3700.

Formát 
ISO 3166-2 kódy sestávají ze dvou částí, oddělených „-“. První část je ISO 3166-1 alpha-2 code element, druhá část je abecední nebo číselná a má jedno, dvě nebo tři místa. Druhá část je často založena na národním standardu.

Změny 
Agentura pro údržbu ISO 3166 (ISO 3166/MA) aktualizovala v případě potřeby ISO 3166-2 ohlášením ve věstníku. Většina změn se týká drobných oprav a změn správního členění.

Seznam kódů 
Pro nalezení ISO 3166-2 kódu pro každou zemi použij ISO 3166-1, seznam zemí. Pokud znáte dvoupísmenné kódy zemí (podobné internetovým kódům zemí), můžete hned použít níže uvedenou tabulku.

Dostanete se na článek jako ISO 3166-2:XX, kde XX značí ISO 3166-1 kód, např. ISO 3166-2:AU obsahuje seznam kódů pro Austrálii.

Tabulka s odkazy na kódy 
Formát kódů ISO 3166-2 je v každé zemi jiný. Kódy mohou obsahovat písmena nebo číslice i jejich kombinace, jejich délka se také liší. V tabulce jsou uvedeny kódy u těch zemí, které je mají zavedeny.

Externí odkazy 
 
 Číselník zemí (CZEM) na stránkách ČSÚ
 http://www.iso.org/iso/en/prods-services/iso3166ma/03updates-on-iso-3166/iso_3166-2_track.html 
 http://www.iso.org/iso/en/prods-services/iso3166ma/04background-on-iso-3166/iso3166-2.html 
 https://web.archive.org/web/20060716033140/http://www.unece.org/cefact/locode/service/sublocat.htm
 http://geotags.com/iso3166/ některé kódy a názvy jsou neaktuální.

Reference 

2
Seznam českých filmů

Chronologický seznam českých filmů, před rokem 1918/1919 také rakousko-uherských s účastí tvůrců z českých zemí, v letech 1918–1939 a 1945–92/93 filmů československých, v letech 1939–1945 českých a německých s účastí tvůrců z českých zemí.

1890–1899

1897 
 Hořický pašijový film

1898

1900–1909

1901 
 IV. všesokolský slet v Praze
 Slavnostní vysvěcení mostu císaře Františka I.

1902 
 To nejlepší číslo

1906 
 Satanova jízda po železnici

1907 
 Cvičení hasičů
 Pátý všesokolský slet v Praze

1910–1919

1910 
 Jarní sen starého mládence

1911

1912

1913

1914

1915 
 Ahasver

1916 
 Zlaté srdéčko

1918

1919

1920–1929

1922

1926

1928

1929

1930–1939

1930

1931

1932

1933

1934

1935

1936

1937

1938

1939

1940–1949

1940

1941

1942

1943

1944

1945

1946

1947

1948

1949

1950–1959

1950

1951

1952

1953

1954

1955

1956

1957

1958

1959

1960–1969

1960

1961

1962

1963

1964

1965

1966

1967

1968

1969

1970–1979

1970

1971

1972

1973

1974

1975

1976

1977

1978

1979

1980–1989

1980

1981

1982

1983

1984

1985

1986

1987

1988

1989

1990–1999

1990

1991

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

1999

2000–2009

2000

2001

2002

2003

2004

2005

2006

2007

2008

2009

2010–2019

2010

2011

2012

2013

2014

2015

2016

2017

2018

2019

2020–2029

2020

2021

2022

2023

Odkazy

Poznámky

Související články 
 Seznam nejnavštěvovanějších českých filmů
 Seznam českých trezorových filmů
 Seznam českých filmů odehrávajících se během druhé světové války
 Seznam českých filmových pohádek
 Seznam českých kandidátů na Oscara za nejlepší cizojazyčný film
 Seznam českých science fiction filmů a seriálů
 Seznam českých televizních seriálů
Karel I. (rozcestník)

Karel I. je jméno těchto panovníků:

 Karel Veliký (Karel I. Veliký, 742–814) – král franský (768–814) a císař římský (800–814)
 Karel I. (1887–1922) – císař rakouský (1916–1918), král uherský (1916–1918) a jako Karel III. král český (1916–1918)
 Karel I. z Anjou (1226–1285) – král sicilský (neapolský) (1266–1285)
 Karel I. Bourbonský (1401–1456) – vévoda z Bourbonu a Auvergne
 Karel I. Gonzaga (1580–1637) – vévoda mantovský a montferratský
 Karel I. z Lichtenštejna (1569–1627) – opavský a krnovský kníže
 Karel I. Minsterberský (1476–1536) – kníže minsterberský, nejvyšší hejtman Království českého
 Karel I. Portugalský (1863–1908) – král portugalský (1889–1908)
 Karel I. Robert (Karel Robert z Anjou, 1288–1342) – král uherský (1308–1342)
 Karel I. Rumunský (1839–1914) – rumunský kníže (1866–1881) a král (1881–1914)
 Karel I. Stuart (1600–1649) – král anglický (1625–1649)
 Karel I. Württemberský (Karel I. Fridrich Alexandr, 1823–1891) – král württemberský (1864–1891)

 Karel IV. (1316–1378) – císař římský (1355–1378), král český jako Karel I. (1346–1378)
 Karel V. (1500–1558) – císař římský (1519–1556) a arcivévoda rakouský (1519–1521), král španělský jako Karel I. (1516–1556)

Rozcestníky - panovník
Karel II.

Karel II. je jméno těchto panovníků:

Králové 
 Karel II. Holý (823–877) – král západofranský (843–877), císař (875–877) a král italský (876–877)
 Karel III. Neapolský, též Karel, vévoda z Durazza/Drače (1345–1386) – jako Karel II. král uherský (1385–1386), jinak král neapolský Karel III. (1382–1386)
 Karel II. Stuart (1630–1685) – král anglický a skotský (1660–1685)
 Karel II. Zlý (1332–1387) – král navarrský (1349–1387)
 Karel II. Chromý (1254–1309) – král neapolský (1285–1309)
 Karel II. Španělský (1661–1700) – král španělský (1665–1700)
 Karel VI. (1685–1740) – císař římský, král český (toho jména druhý), uherský a arcivévoda rakouský (1711–1740)
 Karel II. Rumunský (1893–1953) – rumunský král (1930–1940)

Vévodové a knížata 
 Karel II. Brunšvický (1804–1873) - vévoda z Braunschweigu a Lüneburgu v letech 1815–1830, amatérský šachista
 Karel II. Minsterberský či Minsterbersko-Olešnický (1545–1617) – minstrberský, olešnický a bernštatský kníže
Karel II. Savojský – savojský vévoda
 Karel II. Štýrský (1540–1590) – arcikníže rakouský a vévoda štýrský
 Karel VI. (1685–1740) – jako Karel II. vévoda parmský (1735–1740), jinak římský císař Karel VI.

Rozcestníky - panovník
Karel III.

Karel III. je jméno těchto panovníků:

 Karel III. Tlustý (839–888) – římský císař (881–887), východofranský (876–887), západofranský (884–888) a italský (879–887) král
 Karel III. Francouzský, zvaný Prostý či Prosťáček (879–929) – západofranský král (898–923)
 Karel III. Šlechetný (1361–1425) – navarrský král (1387–1425)
 Karel III. Neapolský, též Karel, vévoda z Durazza či Karel z Drače (1345–1386) – neapolský (1381–1386) a uherský (1385–1386) král
 Karel III. Bourbonský (1490–1527) – francouzský vojevůdce
 Karel III. Ferdinand (1823–1854) – parmský vévoda (1849–1854)
 Karel III. Španělský (1716–1788) – španělský král (1759–1788) a jako Karel VII. Neapolský i neapolský král (1734–1759)
 Karel III. Monacký (1818–1889) – monacký kníže (1856–1889)
 Karel Eduard Stuart (1720–1788) – sám sebe označoval za britského krále Karla III.
 Karel Josef Lotrinský (1680–1715) – olomoucký biskup jako Karel III. Lotrinský
 Karel III. Lotrinský (1543–1608) – lotrinský vévoda
 Karel VI. (1685–1740) – císař Svaté říše římské, uherský (jako Karel III.) a český král (1711–1740)
 Karel VII. Bavorský (1697–1745) – sám sebe označoval za Karla III. jako českého protikrále (v prosinci 1741), císař Svaté říše římské (1742–1745)
 Karel XIV. (1763–1844) – norský král (toho jména třetí) a švédský (1818–1844)
 Karel I. (1887–1922) – rakouský císař, český (jako Karel III.) a uherský král a rakouský arcivévoda (1916–1918)
 Karel III. Dobrý – savojský vévoda (1504–1553)
 Karel III. ze Schwarzenbergu (1824–1904) – poslanec rakouského říšského sněmu
 Karel III. Britský (* 1948) – král Spojeného království a dalších čtrnácti nezávislých států sdružených ve společenství Commonwealth realm

Rozcestníky - panovník
Karel V. (rozcestník)

Karel V. je jméno těchto panovníků:

 Karel V. (1500–1558) – král a císař římský, jako Karel I. král španělský, arcivévoda rakouský a vévoda burgundský
 Karel V. Francouzský, zvaný Moudrý (1338–1380) – král francouzský
 Karel V. Lotrinský (1643–1690) – vévoda lotrinský
 Karel Maria Isidor Bourbonský (1788–1855) – karlisty považovaný za španělského krále Karla V.

další nositelé jména:

 Karel V. ze Schwarzenbergu (1886–1914) – kníže z orlické větve rodu Schwarzenbergů

Rozcestníky - panovník

eo:Karolo (regantoj)#Karolo la 5-a
Karel VI. (rozcestník)

Karel VI. je jméno těchto panovníků:

 Karel VI. (1685–1740) – císař římský (1711–1740), arcivévoda rakouský (1711–1740) a král český a uherský (1711–1740)
 Karel VI. Francouzský, zvaný Šílený (1368–1422) – král francouzský (1380–1422)

a těchto šlechticů
 Karel VI. Schwarzenberg (1911–1986) z orlické větve

jiný význam
 Karel VI. (opera) – francouzská grand opera z roku 1843, kterou složil Jacques Fromental Halévy

Rozcestníky - panovník
Karel VII.

Karel VII. je jméno těchto panovníků:

 Karel VII. Švédský (asi 1130–1167) – král švédský (1155–1167)
 Karel VII. Francouzský (1403–1461) – král francouzský (1422–1461)
 Karel VII. Bavorský (1697–1745) – kurfiřt bavorský (1726–1745), císař římský (1742–1745)

 Karel III. Španělský (1716–1788) – jako Karel VII. král neapolský v letech 1734–1759

Rozcestníky - panovník
Karel VIII. (rozcestník)

Karel VIII. je jméno těchto panovníků:

 Karel VIII. Francouzský (1470–1498) – král francouzský v letech 1483–1498
 Karel VIII. Knutsson (1409–1470) – král švédský (1448–1457, 1464–1465, 1467–1470)

Rozcestníky - panovník
Karel IX.

Karel IX. je jméno těchto panovníků:

 Karel IX. Francouzský (1550–1574) – král francouzský v letech 1560–1574
 Karel IX. Švédský (1550–1611) – král švédský v letech 1604–1611

Rozcestníky - panovník
Karel X. (rozcestník)

Karel X. je jméno těchto panovníků:

 Karel X. (1758–1836) – král francouzský v letech 1824–1830
 Karel X. Gustav (1622–1660) – král švédský v letech 1654–1660

Rozcestníky - panovník
Karel XIII.

Karel XIII. (švédsky: Karl XIII; 7. října 1748, Stockholm – 5. února 1818, Stockholm), byl králem Švédska od roku 1809 a králem Norska (pod jménem Karel II.) od roku 1814 až do své smrti v roce 1818. Byl druhým synem krále Adolfa Fridricha a Luisy Ulriky Pruské, sestry Fridricha Velikého.

Život a politika 
V roce 1772 spolupracoval na revolučních plánech se svým starším bratrem, králem Gustavem III. Švédským. Po propuknutí rusko-švédské války v roce 1788 sloužil jako velkoadmirál, např. v bitvě u Hoglandu (7. června 1788) a Olandu (26. července 1789).

V zimě na přelomu let 1808–1809 opoziční skupiny začaly vypracovávat plán na svržení Gustava IV. Adolfa a likvidaci absolutistické formy vlády. Na spiknutí se účastnili vysocí důstojníci a úředníci. V jejich čele stál generál-adjutant Karl Johan Adlerkreuz, podplukovník Georg Adlersparre a úředník soudního dvora Hans Erta.

Gustav IV. Adolf chtěl udržet korunu pro syna, proto se 29. března vzdal trůnu, 10. května však Riksdag vyhlásil, že práva usednout na švédský trůn pozbývá nejen on, ale i všichni jeho potomci. Byl mu ponechán jeho osobní majetek a stanovena doživotní renta. Na trůn nastoupil jeho strýc – bratr jeho otce Karel XIII. (22. března 1809).

Místo Karla však fakticky vládl napoleonský maršál Jean-Baptiste Bernadotte, který se po Karlově smrti stal švédským králem (Karel XIV.), založiv tak dodnes panující dynastii Bernadotte. Karel byl předčasně zestárlý a Jean-Baptiste Bernadotte převzal fakticky vládu, jakmile Karel XIII. přistál ve Švédsku, v roce 1810. Po spojení států Švédska a Norska v roce 1814 se stal Karel králem Norska pod názvem Karel II. Norský. Po osmi letech, kdy byl jen formálním králem, zemřel 5. února 1818 bez přímého následníka, bez dědice trůnu.

Manželství a potomci 
Se svou sestřenicí Hedvikou z rodu Holstein-Gottorp (1759–1818) byl ženat od 7. června 1774. Manželství bylo uzavřeno bez nadšení na obou stranách a oba manželé v něm byli nešťastní. Karel nenáležel k nejvěrnějším manželům – vedle dalších krátkých avantýr jeho poměr s hraběnkou Augustou Löwenhjelm trval řadu let a narodil se z něj syn Carl Axel Löwenhielm (1772–1861). Ani Hedvika se neodříkala mimomanželských potěšení – hovořilo se o jejím románku s hrabětem Axelem von Fersenem, který byl pravděpodobně i milencem francouzské královny Marie Antoinetty.

Obě děti Karla a Hedviky zemřely záhy po narození (dcera Lovisa Hedvig se narodila/zemřela 2. července 1797, syn Karl Adolf 3. července/10. července 1798).

Vývod z předků

Externí odkazy 
 

Holstein-Gottorp
Švédští králové
Karel II.
Vévodové ze Södermanlandu
Švédští regenti
Osobnosti napoleonských válek
Rytíři španělského Řádu zlatého rouna
Komtuři velkokříže Řádu polární hvězdy
Komandéři velkokříže Řádu Vasova
Nositelé Řádu Karla XIII.
Protestantští panovníci
Narození v roce 1748
Narození 7. října
Narození ve Stockholmu
Úmrtí v roce 1818
Úmrtí 5. února
Úmrtí ve Stockholmu
Pohřbení v kostele Riddarholmen
Muži
Karel XIV.

Karel XIV. Jan, vlastním jménem Jean-Baptiste Bernadotte (26. ledna 1763 v Pau, Francie – 8. března 1844 ve Stockholmu), byl francouzský ministr války, francouzský maršál, kníže de Pontecorvo a později v roce 1818 se stal králem Švédska a Norska. Panoval až do roku 1844. Je zakladatelem dodnes panující švédské dynastie Bernadotte.

Životopis

Období před Velkou francouzskou revolucí 
Jean-Baptiste Bernadotte byl páté dítě Henriho Bernadotta. Jeho otec byl advokátem v Pau a chtěl, aby jím byl i jeho syn Jean-Baptiste. Ten ovšem opustil studia a v 17 letech bez vědomí rodičů odešel k armádě. Sloužil u francouzského Královského námořnictva (Royal-la-Marine). Po 9 letech služby v armádě byl stále pouze poddůstojníkem.

Období Velké francouzské revoluce 
Po vypuknutí Velké francouzské revoluce se jeho situace změnila a jeho vojenská hodnost se rychle zvyšovala. V roce 1792 získal hodnost plukovníka, 1794 brigádního generála a roku 1796 se stal divizním generálem. Oženil se se švagrovou Josefa Bonaparta (bratra Napoleona Bonaparta) Désirée Clary.

Napoleonská éra 
Když Napoleon Bonaparte zřídil císařství, byl Bernadotte jmenován jedním z prvních maršálů Francie a po bitvě u Slavkova (2. prosince 1805) získal roku 1806 titul knížete de Pontecorvo.

Švédský král 
Ve Švédsku v té době panoval Gustav IV. Adolf. V zimě na přelomu let 1808–1809 opoziční skupiny začaly vypracovávat plán na svržení Gustava Adolfa a likvidaci absolutistické formy vlády. Spiknutí se účastnili vysocí důstojníci a úředníci.

Král chtěl udržet korunu pro syna, proto se 29. března vzdal trůnu, 10. května však Riksdag vyhlásil, že práva usednout na švédský trůn pozbývá nejen on, ale i všichni jeho potomci. Byl mu ponechán jeho osobní majetek a stanovena doživotní renta. Na trůn nastoupil jeho strýc – bratr jeho otce Karel XIII., místo něhož však fakticky vládl Bernadotte.

Karel XIII. byl bezdětný a předpokládalo se, že brzo zemře. Proto se rozhodlo, že král adoptuje člověka, který se stane zároveň i následníkem trůnu. Padlo několik návrhů, nakonec ovšem díky politické situaci v Evropě a přímluvám císaře Napoleona získal titul korunního prince právě Bernadotte.

Odkazy

Literatura

Externí odkazy 
 
 
 Rodokmen švédské královské rodiny 

Bernadottové
Švédští králové
Norští králové
Švédští regenti
Norští regenti
Švédové francouzského původu
Francouzští maršálové
Členové Královské švédské akademie věd
Francouzští svobodní zednáři
Okcitánci
Nositelé velkokříže Řádu čestné legie
Komtuři velkokříže Řádu polární hvězdy
Komandéři velkokříže Řádu Vasova
Nositelé Řádu Karla XIII.
Rytíři španělského Řádu zlatého rouna
Jména vepsaná pod Vítězným obloukem v Paříži
Narození v roce 1763
Narození 26. ledna
Narození v Pau
Úmrtí v roce 1844
Úmrtí 8. března
Úmrtí ve Stockholmu
Pohřbení v kostele Riddarholmen
Muži
Osobnosti francouzských revolučních válek
Generalissimové
Osobnosti napoleonských válek
Protestantští panovníci
Nositelé Vojenského řádu svatého Jindřicha
Rytíři Řádu černé orlice
MorphOS

MorphOS je operační systém kompatibilní s operačním systémem AmigaOS, který vyvíjí MorphOS Development Team. Používá tzv. Quark mikrojádro (to je navrženo pro provoz úplně virtualizovaných systémů), které není open source, nicméně některé knihovny a jiné části se jako open source vyvíjí – např. MorphOS grafické prostředí Ambient. K dispozici je MorphOS SDK, jeho aktuální verze je 3.10 (z 8. června 2015).

Mezi hlavní výhody operačního systému MorphOS patří:
 nízké nároky na operační paměť i procesor
 okamžitá odezva uživatelského prostředí
 mikrokernel jádro a modulární design systému (v paměti nejsou zbytečnosti)
 schopnost spustit PowerPC aplikace jak pro MorphOS tak i AmigaOS 4
 vestavěný JIT Motorola 68k emulátor pro spuštění aplikací AmigaOS z klasické Amigy
 blízká kompatibilita s UNIXy, snadné portování unixových/linuxových aplikací
 plně konfigurovatelné, skinovatelné a propracované grafické prostředí

MorphOS 1.x bylo možno stáhnout zdarma z internetu; byl dodáván spolu s Linuxem k PowerPC platformě Pegasos.

MorphOS 2.x postupně přidával podporu nových PowerPC počítačů – EFIKA 5200B (MorphOS 2.0), Mac Mini G4 (MorphOS 2.4), eMac G4 (MorphOS 2.5) a několik sérií Power Mac G4 (MorphOS 2.6).

MorphOS 3.0 vyšel 8. června 2012 – přinesl podporu nejnovějších modelů notebooků PowerBook G4. Tuto verzi lze stáhnout zdarma z internetu. Je plně funkční a to bez registračního klíče, ovšem po 30 minutách je potřeba systém restartovat – jde tedy o trialware, formu sharewaru.

Přesně po měsíci, 8. července 2012, vyšla malá aktualizace MorphOS 3.1, která přinesla pouze drobná vylepšení a opravy chyb.

MorphOS 3.2 z 27. května 2013 přidal podporu 64bitových Power Maců G5, dále iBooků G4 a dalších  modelů notebooků PowerBook G4.

Počátkem listopadu 2016 došlo k jistému snížení cen (licence pro iBooky G4, PowerMacy G5 a eMacy původně stála 111,11 EUR). Cena licenčního klíče se odvíjí podle počítačové řady, pro kterou je určen: 
 pro PowerBooky G4, iBooky G4, PowerMacy G5, eMacy, Macy Mini G4, Pegasosy I/II a PowerMacy G4 je za 79 €
 pro EfikaPPC a Sam460 stojí 49 €

Aktualizace z MorphOS 2.x je zdarma.

Reference

Externí odkazy 
 
 Amiga Klub Forever + Czech PowerPC User Group – česká uživatelská skupina podporující MorphOS, AmigaOS, AROS a jejich hardwarové platformy, novinky, fórum, bazar 
 Amiga portál.cz – největší tuzemský Amiga portál s mnoha informacemi i o systému MorphOS. Byv zrušen v březnu 2016, obsahuje užitečné odkazy 
 Diskuzní fórum webu AMIGAmortal.cz věnované MorphOSu
 MorphOS Software databáze se seznamem více než 1400 MorphOS programů, dem a her ke stažení 
 MorphOS Team – stránky vývojářského týmu MorphOS 
 Ambient – stránky MorphOS open-source grafického prostředí Ambient 
 Genesi – stránky firmy Genesi 
 PegasosPPC  – stránky o počítači Pegasos 

Operační systémy
Grand Prix Austrálie

Grand Prix Austrálie (oficiálně Australian Grand Prix) je jedním ze závodů mistrovství světa vozů Formule 1, pořádané Mezinárodní automobilovou federací. Tradičním termínem je měsíc březen a místem je trať Albert Park v městě Melbourne na jihovýchodě země. Kromě Melbourne se závod Formule 1 pořádal také v Adelaide, závody ostatních motoristických tříd vozů se uskutečnily na mnoha dalších místech.

Vítězové Grand Prix Austrálie

Opakovaná vítězství (jezdci)

Opakovaná vítězství (týmy)

Opakovaná vítězství (dodavatelé motorů) 

* V letech 1997-2003 působil jako Ilmor.
** V letech 1968-1993 působil jako Cosworth.

Vítězové v jednotlivých letech

Odkazy

Externí odkazy 
 

 
Austrálie
Motoristické sporty v Austrálii
Sport v Melbourne
Sport v Adelaide
Sportovní soutěže v Austrálii
Komisař

Komisař (z lat. commissus, pověřený) je obvykle vyšší úředník, pověřený určitým úkolem nebo činností. V oblasti svého pověření působí poměrně samostatně, má široké kompetence a působí často v rámci komisí - výborů.

Člen vlády

Lidový komisař 
V rané historii sovětského Ruska a později SSSR, v letech 1917–1946 byl lidový komisař (Narodnyj komisar) členem Rady lidových komisařů, tj. vlády, a vykonával funkci ministra. Jeho úřad se nazýval lidový komisariát namísto „buržoazního“ označení ministr/ministerstvo. Funkci a označení těchto komisařů zavedl 2. sjezd sovětů 8. listopadu 1917 na návrh L. D. Trockého, v roce 1946 je Josif Vissarionovič Stalin přejmenoval opět na ministerstva.

Evropský komisař 
Podobně i „evropská vláda“, tj. Evropská komise se skládá z (evropských) komisařů, dále existují vysocí komisaři OSN například pro uprchlíky.

Říšský komisař 
Během druhé světové války některá Německem okupovaná území byla civilně řízená okupovaná území, a těm se říkalo Říšský komisariát. V jejím čele byl Říšský komisař přímo podřízený Adolfu Hitlerovi

Policejní hodnost 
V rámci činnosti kriminální policie se v některých zemích může jednat i o policejní hodnost nebo funkci. Tento pojem pak převzala řada literárních i audivizuálních děl - kupříkladu pouze ve Francii komisař Moulin, komisař Maigret, komisař Navarro.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 

Veřejné funkce
Policie
Závodní cyklistika

Závodní cyklistika je jízda na jízdním kole se sportovním, zaměřením. K populárním sportovním soutěžím patří nejrychlejší zdolání tratě na dráze, silnici nebo v terénu .

Vybrané světové závody

Historie závodní cyklistiky 
Historie cyklistiky je ve svých počátcích úzce spjata s vývojem jízdního kola. Tak jak se kolo vyvíjelo, zlepšovaly se jeho jízdní vlastnosti a rozšiřoval okruh aktivních jezdců, začaly se objevovat i první závody.

První závody na vysokých kolech se konaly roku 1868 na trase Paříž-Rouen. V roce 1893 byla založena světová federace (ICEA), která se roku 1900 transformovala na dnešní Světovou cyklistickou unii (UCI). Cyklistika je již od prvních her součástí olympijského programu.

Závodní cyklistika v Česku 
Časopis Českého klubu velocipedistů s názvem Velocipedista vzniknul již roku 1888. Od prvního ročníku informoval o cyklistických závodech konaných v českých zemích i v zahraničí, např. o závodech v Praze, konaných téhož roku (již čtvrtých v pořadí). Vydavatelem časopisu byl Josef Kohout (1863–1946); on i jeho bratři byli předními závodními cyklisty své doby.

Druhy závodní cyklistiky 
 rychlostní cyklistika
 dráhová cyklistika
 silniční cyklistika
 terénní cyklistika
 BMX
 biketrial
 MTB (horská kola)
 cyklokros
 pumptrack
 sálová cyklistika
 kolová
 krasojízda

České cyklistické týmy

Odkazy

Reference

Související články 
 Dopravní cyklistika
 Mistrovství světa v silniční cyklistice
 Silk Road Mountain Race
 Závod míru

Externí odkazy 
 
 
 Český svaz cyklistiky
 Union Cycliste Internationale
 NaKole.cz
 Bike - Forum
 ČeMBA
 MTBS.cz
 CykloNovinky.cz

 
Cyklistika
Olympijské sporty
Giro d'Italia

Giro d'Italia je druhý nejstarší a nejtěžší cyklistický etapový závod, založený v roce 1909. Jeho délka obvykle činí 2500–4000 km v 10–22 etapách. Tradičně se koná v květnu jako první z trojice Giro - Tour - Vuelta, v roce 2020 se po odkladech všech těchto tří etapových závodů kvůli pandemii covidu-19 jel jako druhý v pořadí (po Tour de France) v říjnu, od 3. do 25. 10. 

Vedoucí závodník celkového pořadí nosí růžový trikot (maglia rosa). Podobně jako u jeho protějšku, žlutého trikotu z Tour de France, je i zde prapůvod v barvě papíru pořadatele – deníku Gazzetta dello Sport.

Třem závodníkům v minulosti se podařilo vyhrát Giro pětkrát. Byli to Alfredo Binda, Fausto Coppi a Eddy Merckx. Nejvíc etapových vítězství dokázal v letech 1989–2003 nasbírat Mario Cipollini – celkem projel jako první cílem 42×.

Vítězové

Nejvíce vítězství

Starty mimo Itálii

Odkazy

Poznámky

Reference

Literatura 

 MARCHESINI, Daniele: L’Italia del Giro d’Italia. Bologna: Società editrice il Mulino, 2003.

Externí odkazy 

 
 Oficiální stránky pro rok 2013

 
Cyklistické závody v Itálii
Sportovní události založené roku 1909
Grand Prix Velké Británie

Zájem u široké veřejnosti o závody Grand Prix vyvolal Henry Segrave, který zvítězil v Grand Prix Francie v roce 1923 a o rok později v Grand Prix Španělska. V roce 1926 proto dal podnět k založení Velkých cen na britských ostrovech. První Velká cena se konala v Brooklands a zvítězili v ní Francouzi Louis Wagner a Robert Senechal.

Od roku 1987 se Grand Prix Velké Británie jezdí pravidelně na okruhu v Silverstone. Před tímto rokem se střídal s okruhem v Brands Hatch a koncem 50. a začátkem 60. let se střídal s okruhem v Aintree.

Vítězové Grand Prix Velké Británie

Opakovaná vítězství (jezdci)

Opakovaná vítězství (týmy)

Opakovaná vítězství (dodavatelé motorů) 

* Byl vyráběn Cosworth.
** V letech 1999–2005 působil jako Ilmor.
*** Byl vyráběn Porsche.

Vítězové v jednotlivých letech

Odkazy

Externí odkazy 
 

 
Velká Británie
Motoristické sporty ve Spojeném království
SAMPA

SAMPA je zkratka názvu Speech Assessment Methods Phonetic Alphabet (Řečové vyhodnocení metod fonetické abecedy). Jedná se o sedmibitový převod Mezinárodní fonetické abecedy (International Phonetic Alphabet, IPA).

SAMPA byla vyvinuta na konci 80. let v ES pro usnadnění vyhledávání. Dnes se obvykle používá ve formě X-SAMPA (Extended SAMPA). Většina znaků psaných malými písmeny se vyslovuje stejně jako v angličtině, české písmeno i/y se zapíše jako jota (i). Kromě nich jsou znaky psané velkými písmeny, číslicemi či jinými znaky ze 7bitové ASCII a česky se tyto znaky a samohlásky vyslovují takto (v lomítkách jsou znaky IPA):
 a . . . přední a
 c . . . české ť (v IPA též /c/)
 e . . . zavřené ẹ – ve francouzském ses /se/
 i . . . napjaté i – české dlouhé í, např. víla /vi:la/, ve francouzském oui /wi/
 o . . . zavřené ọ – ve francouzském gros /gRo/
 u . . . napjaté u – v německém Kuh /ku:/ a španělském su /su/
 x . . . tvrdé (zadopatrové) ch /x/ – např. chata /xata/
 A . . . zadní a  – v anglickém father /fA:D@/
 C . . . měkké (palatální) ch  – v německém ich /IC/
 D . . . znělé dentální th /ð/ v anglickém then /DEn/
 E . . . otevřené e  ve francouzském même /mEm/
 I . . . povolené i  – anglické: v anglickém kit /kIt/
 J . . . ň
 J\ . . . ď 
 N . . . zadopatrová nosovka ng  – např. ve slově banka /baNka/, na rozdíl od slova vana /vana/
 O . . . otevřené o  ve francouzském robe /ROb/ a  v britském thought /TO:t/
 Q . . . zadní, otevřené, zaokrouhlené  v britském lot /lQt/
 S . . . š 
 T . . . neznělé dentální th  v anglickém thin /TIn/
 U . . . povolené  v anglickém foot /fUt/
 V . . . zadní, polootevřené, nezaokrouhlené , v anglické fonetice se z tradičních důvodů používá pro přepis střední, mírně otevřené, nezaokrouhlené samohlásky  a jejích variant, např. v britském butter /bVt@/
 Z . . .  ž
 @  . . . středová, nezaokrouhlená samohláska , nazývaná šva – např. často v nepřízvučných anglických slabikách America /@"mErIk@/, v češtině se užívá při vyslovování samostatných samohlásek, např. b /b@/
 { . . . , otevřené e v anglickém bad
 2 . . . zavřené zaokrouhlené /ø/: samohláska ve francouzském deux
 3 . . .  v britském nurse /n3:s/
 4 . . .  ve španělském perro 
 5 . . .  temné l v anglickém milk /mI5k/
 6 . . .  otevřené schwa v německém besser
 9 . . . otevřené ö  – samohláska ve francouzském neuf
 " . . . hlavní přízvuk – např. v anglickém another /@"nVD@/

České písmeno c označuje afrikátu, která je v Mezinárodní fonetické abecedě značena , takže v SAMPA se zapíše jako ts. Obdobně afrikáta č () se v SAMPA zapíše jako tS.

Kvantita (délka) samohlásky se značí dvojtečkou , např. být /bi:t/, polodlouhá samohláska (pro niž se v IPA používá znak ) se v SAMPA označuje dvojtečkou a zpětným lomítkem: :\. Pro nosovky se užívá vlnovka: ~.

Související články 
 Lingvistika

Externí odkazy 
 Czech SAMPA – česká verze SAMPA na stránkách University College London

Fonetika
Písma
Převody písma
Giuseppe Farina

Emilio Giuseppe „Nino“ Farina (30. října 1906 Turín – 30. června 1966 Chambéry) byl italský pilot Formule 1, který se v roce 1950 stal prvním mistrem světa.

První vůz dostal Farina od svého otce – zakladatele první karosářské továrny v Turíně La Stabilimenti Farina – už ve svých 9 letech. Na závodní dráze se objevil v roce 1932 na závodech do vrchu Aosta – St. Bernard, ale havaroval. V meziválečném období seděl střídavě za volantem Maserati a Alfy Romeo. Prvního vítězství dosáhl na Masarykově okruhu v Brně v roce 1934. V letech 1937 – 1939 se stal třikrát Mistrem Itálie. Ve 44 letech poprvé zvítězil v Grand Prix. V roce 1955 odešel z Formule 1. V roce 1956 se neúspěšně pokoušel kvalifikovat na 500 mil Indianapolis. Deset let poté, co ukončil svou závodní kariéru, zemřel při dopravní nehodě po nárazu do telegrafního sloupu.

Farinova zatáčka
Farina byl znám svou rychlou jízdou v zatáčkách. V roce 1949 se zúčastnil závodu Velké ceny Československa, který se jel na Masarykově okruhu v Brně, který v této době byl trasován po běžných silnicích Brna. Farina v letotočivé zatáčce nezvládl řízení a vjel mezi diváky. Kráce po něm na místě mimo trať vyjel i závodník Parnell. Zraněno bylo 14 osob. Přes péči záchranářů dva z diváků svým zraněním v nemocnici podlehli. O tři kola později na stejném místě havaroval i závodník Bira. 

Od této nehody se místu začalo říkat Farinova zatáčka. V roce 2010 zde byl na památku události vybudován žulový pomník, který je obklopen bílými sloupy.

Tituly 
 1937 Mistr Itálie
 1938 Mistr Itálie
 1939 Mistr Itálie
 1950 Mistr Světa

Vítězství 
 1937 Grand Prix Neapole
 1946 Grand Prix Národů
 1948 Grand Prix Monaka
 1948 Grand Prix Ženevy
 1948 Grand Prix Mar del Plata
 1949 Grand Prix Lausanne
 1949 Grand Prix Rosario

Formule 1 
 1950 Mistr světa
 1951 4. místo
 1952 2. místo
 1953 3. místo
 1954 8. místo
 1955 5. místo

Vítězství v mistrovství světa 
 1950 Grand Prix Velké Británie
 1950 Grand Prix Švýcarska
 1950 Grand Prix Itálie
 1951 Grand Prix Belgie
 1953 Grand Prix Německa

Reference

Externí odkazy 
 

Italští piloti F1
Piloti F1 stáje Alfa Romeo
Piloti F1 stáje Ferrari
Narození v roce 1906
Úmrtí v roce 1966
Oběti silničních dopravních nehod
Muži
Narození v Turíně
Úmrtí v Chambéry
Narození 30. října
Úmrtí 30. června
Mistři Itálie
Mistři světa
Výslovnost

Výslovnost slov, vět a celé řeči je způsob, kterým jedinec vytváří zvuky, z nichž se skládá mluvená řeč. Výslovnost je ovlivněna použitým jazykem, oblastí, kde mluvčí žije, jeho původem, vzděláním i jeho osobností.
Správná výslovnost je ortoepie.
Je důležitou součástí jak hovorového jazyka, tak jazyka spisovného. Kodifikace správné výslovnosti je zpravidla udržována zejména jazykovědci a na hereckých školách. Velkou tradici má právě jevištní výslovnost neboli jevištní řeč.

Výslovnost v češtině 

Zatímco používání obecné češtiny v psaném projevu je jevem poměrně novým, srov. pokusy Josefa Škvoreckého, výslovnost tak důrazně kodifikována není, což vede od 90. let 20. století k silné rozvolněnosti. Lze říci, že základem ortoepie v češtině je stejně jako u pravopisu výslovnost moravská, s těmito výjimkami:
 nedochází ke znělostní asimilaci (spodobě) neznělých souhlásek před sonorami (znělými souhláskami), např. před m či h, ve slovech jako s mobilem [moravsky „zmobilem“], na shledanou [moravsky „nazhledanou“].
 zachovává kvantitu (délku) samohlásek, např. ve slově jáma [moravsky „jama“].

Odkazy

Literatura 
 Bohuslav Hála a Miloš Sovák: Hlas, řeč, sluch. Základní věci z anatomie, fysiologie a hygieny hlasového, mluvícího a sluchového ústrojí, z foniatrie, fonetiky, orthoepie, orthofonie atd.). Česká grafická unie, Praha 1941, 1. ed., 255 pp.; 2. ed. 1947, 298 pp.; 3. ed. SPN 1955, 351 pp.; 4. ed. 1962, 327 pp.
 heslo Orthoepie. Ottův slovník naučný XVIII, p. 897

Externí odkazy 
 
 

Fonetika
Schopnosti
Užívání jazyka
Historie (rozcestník)

Pojem historie je obvykle synonymní k pojmu dějiny, jakožto minulosti, jak ji lidé chápou, případě jen ve významu dějiny lidstva. Konkrétně může označovat:

historie podle tématu 
 Historie krajů v Česku
 Historie železniční dopravy v Česku
 Historie obce Korolupy
 Historie teroristických organizací na Blízkém a Středním východě

věda
 Literární historie

kultura
 Historie svatomartinských tradic
 Historie cestovního ruchu ve Vranově nad Dyjí
 Historie písma ve Vietnamu

literatura
 Historie Svorné sedmy
 Historie Duny: Bitva o Corrin
 Historie Duny: Služebnický džihád
 Historie Duny: Křížová výprava strojů
 Historie - Otázky - Problémy
 Historie velkých objevů

výtvarné umění
 Historie Josefa Egyptského

lékařství
 Historie srdečních náhrad
 Historie patologie

technika
 Historie svařování
 Historie kosmonautiky

letectví
 Historie letectví
 Historie letecké techniky AČR

informatika
 Historie verzí Windows 10
 Historie verzí Androidu
 Historie verzí Firefoxu
 Historie procesorů
 Historie strojového překladu
 Historie operačních systémů
 Historie webového prohlížeče
 Historie překladačů

sport
 Historie zápasu v Česku
 Historie Davis Cupu
 Historie Formule 1

jiné
 Historie společnosti Jihostroj
 Historie kryptografie
 Historie vegetariánství
 Historie piva
 Historie platebních karet
 Historie fotografie
 Historie esperanta
 Historie čokolády
 Historie hypotéz vzniku a vývoje sluneční soustavy
 Historie ochrany přírody Brd
 Mikrohistorie
 Historie českého skautingu

Související články 
 Dějiny
 Historiografie (dějepis)

Externí odkazy
Obchod

Obchod neboli nákup a prodej, případně komerce, je lidská činnost, která spočívá ve směňování zboží nebo služeb za peníze (finanční transakce), případně za jiné zboží nebo služby (barterový obchod). Někdy je realizován prostředníky za účelem dosažení zisku. Prodej většinou probíhá na místech, která jsou k tomu oficiálně určená. V malém měřítku v obchodech, ve velkém např. na burze. Předmět prodeje má určitou cenu, která se určuje dohodou prodávajícího a kupujícího.

Protikladem obchodu je dar, charita nebo jiná nezištná pomoc.

V právu České republiky jsou obchody upraveny prostřednictvím kupní smlouvy.

Historie 

Před objevením a zavedením peněz se využíval směnný obchod, kdy jedna věc byla vyměněna za jinou věc (či určité množství jiné věci). Později se začaly využívat vzácné předměty jako například mušle, až došlo k objevení peněz jako nástroje směny. Již na počátku vznikají také obchodní cesty.

Členění obchodu 
Obchod lze členit např. na vnitrostátní a mezinárodní.

Vnitrostátní obchod 
Vnitrostátním obchodem je chápán obchod, jehož účastníci jsou fyzicky na půdě jednoho státu.

Mezinárodní obchod 

Mezinárodní obchod je obchod, při kterém jsou jeho účastníci z odlišných států. Jeho předmětem může být nejčastěji zboží, ale také služby či práva (technologie, licence, autorská práva). Hlavní význam mezinárodního obchodu je přirozeně v obohacení obou obchodujících stran, oproti vnitrostátnímu obchodu může být ale také politickým nástrojem (např. ropa), či prostředkem šíření určité kultury (japonská elektronika, americké filmy). Nárůst mezinárodního obchodu spolu s dopravou zapříčinil v druhé polovině minulého století jev, kterému se říká globalizace; tj. všechny státy spolu obchodují navzájem a tak na sebe působící různé kultury se sjednocují. Vzrůstá význam logistiky.

Re-export 
Re-export je vývoz dovezeného zboží, služeb, licencí, technologií či autorských práv. Důvodem pro re-export bývají většinou politické překážky, kterými jsou například embarga. Lze ho také rozdělit:
 Přímý re-export: zboží je nakoupeno v první zemi a prodáno do druhé; neprojde územím třetí země.
 Nepřímý re-export: zboží je nakoupeno v první zemi, zastaví se v třetí zemí a odsud je prodáno do druhé, cílové země. Obejde se tím embargo, které první země uvalila na druhou a opačně.

Obchod s cennými papíry 
Ve vyspělých tržních ekonomikách hraje významnou roli, ovlivňující národní i globální ekonomiku, obchod s cennými papíry. Zprostředkování či realizace burzovních obchodů, ale i obchodů na volném trhu je doménou především specializovaných subjektů – obchodníků s cennými papíry, zvaných též brokeři.

Reference

Související články 
 Velkoobchod
 Maloobchod
 Barterový obchod
 Obchodní právo

Externí odkazy 
 
 
 
 
 finarea.cz: Historie obchodu (část 1/3) (Petr Blaschke)
 finarea.cz: Historie obchodu (část 2/3) (Petr Blaschke)
 finarea.cz: Historie obchodu (část 3/3) (Petr Blaschke)
Motorola 68040

Motorola 68040 je mikroprocesor architektury CISC z řady 680x0, který vyráběla firma Motorola. Jejím předchůdcem byl procesor Motorola 68030, další procesor v řadě se jmenoval Motorola 68060. Nejrychlejší procesor 68040 měl frekvenci 40 MHz a byl použit zejména v multimediálním počítači Macintosh Quadra 840AV.

Motorola 68LC040 je laciným mikroprocesorem z řady Motorola 680x0. Hlavním rozdílem mezi originálním procesorem 68040 a touto ořezanou variantou je absence FPU jednotky. Procesor 68LC040 však pořád je, v mnoha případech, výrazně rychlejší než starší procesory Motorola 68020 a Motorola 68030. Varianta Motorola 68EC040 postrádá navíc MMU jednotku. Procesor 68EC040 se často používal v jednoúčelových embedded systémech.

Externí odkazy 
 
 MC68040 Product Summary Page (anglicky)
 MC68040V Third-Generation 32-Bit Low-Power Microprocessor (PDF - anglicky) 
 M68040 Microprocessors User's Manual (PDF - anglicky) 

Procesory Motorola
Šemík

Šemík je bájný kůň z českých historických pověstí. Jeho pánem byl Horymír, vladyka neumětelský, kterého Šemík zachránil před jistou smrtí odvážným skokem se skály u Vyšehradu. Poté Horymíra dovezl do Neumětel a podlehl zraněním, které si způsobil skokem. Podle pověsti byl Šemík pohřben v Neumětelích, kde dodnes stojí jeho hrobka – nad kamenem ve tvaru koňské hlavy.

Hrobka 

V roce 1813 se kámen ve tvaru koňské hlavy pokusili odvalit ruští vojáci, jež pod ním hledali poklad. Střetli se kvůli tomu se zbraní v ruce s místními, a tak se odvalení kamene zdařilo až ve druhé polovině 19. století správci panství Gaussauerovi; záminkou bylo rovněž hledání pokladu, nenašlo se však nic – ani koňské kosti.

Od roku 1887 je kámen chráněn antickým chrámkem, který zde nechal postavit Karel ze Schwarzenbergu. V průčelí chrámku je vytesán nápis: „V Neumětelích se věřilo a věří, že zde Šemík, věrný kůň rytíře Horymíra, zakopán leží.“

Pověst 

Postavy vladyky Horymíra ani jeho koně Šemíka nejsou spolehlivě historicky doloženy. Podobný je reálný příběh zaznamenaný ve smolných knihách, v němž vystupuje ve 14. století reálný Eppelein von Gailingen. Pověst se zde objevuje poprvé v Hájkově kronice z roku 1541. Literárně ji pak zpracoval především Alois Jirásek v knize Staré pověsti české. Základem pověsti je boj mezi snahou o dolování zlata a stříbra a honbou za penězi, což vše zastává kníže Křesomysl, a prací na poli, spojenou s produkcí potravy, již hájí vladyka Horymír. V pozadí pověsti zaznívá svár mezi tradičním a novým zřízením společnosti a také pnutí mezi místním obyvatelstvem českým a přistěhovaleckým německým.

Původ jména 
Šemík se odvozuje od slova šemný, což znamená ošemetný, nebo z německých slov Skemming a Schemig, v germánské mytologii označujících bájného koně hrdiny Witegeho, syna kováře Wielanda. Je možné, že pověst o Horymírovi je ovlivněna germánskými ságami o Witegovi a Dietrichovi z Bernu, případně příběhem o Tristanovi a Isoldě.

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 

České legendy a pověsti
Mytičtí koně
Slavná zvířata z Česka
Neumětely
Pevnost Vyšehrad
Horymír (vladyka)

Horymír je postava ze starých českých pověstí. Horymír byl podle nich neumětelský vladyka, který byl knížetem Křesomyslem odsouzen k smrti za ničení dolů a dalšího zařízení kovkopů dolujících zlato a stříbro v tehdejších Čechách. Před smrtí ho zachránil jeho věrný kůň Šemík hrdinským skokem ze skály na Vyšehradě, kde bylo knížecí sídlo. Udivený kníže udělil Horymírovi milost. Kůň Šemík však skok nepřežil a je pochován v Neumětelích, sídle vladyky Horymíra, kde stojí dodnes jeho hrobka.

Pověst se objevuje poprvé v Hájkově Kronice české (a události jsou tam řazeny do let 846 a 847). Literárně ji zpracoval především Alois Jirásek v knize Staré pověsti české.

Teorie 
Podobný je reálný příběh zaznamenaný ve smolných knihách, v němž vystupuje ve 14. století reálný Eppelein von Gailingen. Většina historiků považovala pověst o Horymírovi a Šemíkovi za vymyšlenou Hájkem z Libočan. To by ji vyřazovalo z okruhu starých pověstí, poprvé zaznamenaných už u Kosmy, a kladlo její vznik až do 16. století. Proti tomu vystoupil Vladimír Karbusický (známý kontroverzním pokusem o čtení jmen mytických pohanských knížat). Analyzoval ji, a připomněl řadu paralel a shodných motivů se západoevropskými rytířskými legendami, především s Tristanovým skokem z legendy o Tristanovi a Izoldě. Pak by šlo o počeštěnou variantu této pověsti, kterou lidové podání vztáhlo k Neumětelům a Vyšehradu, Hájek z Libočan by ji jen zaznamenal a pravděpodobně upravil.

Jméno Horymír se v kalendáři vyskytuje 29. února.

Reference

Literatura 
 HÁJEK Z LIBOČAN, Václav. Kronyka Czeská. Digitalizovaný exemplář (vydání 1819) – Kramerius, digitální knihovna Národní knihovny ČR , XLVa–XLVIa

Externí odkazy 
 

Postavy českých pověstí
Neumětely
Pevnost Vyšehrad
Fiktivní Češi
Fiktivní šlechtici
Limonádový Joe

Sousloví Limonádový Joe může označovat:

 Limonádový Joe (kniha) – humoristicko-recesistický román Jiřího Brdečky, poprvé vyšel časopisecky na pokračování v r. 1940
 Limonádový Joe (divadelní hra) – divadelní hra na motivy románu Jiřího Brdečky
 Limonádový Joe aneb Koňská opera – český film režiséra Oldřicha Lipského a scenáristy Jiřího Brdečky
 Rádio Limonádový Joe – bývalá česká rozhlasová stanice
 Klub Joe (Velmi jemný klub Limonádový Joe) – pražský hudebně divadelní klub v paláci Kotva
Andrzej Zaucha

Andrzej Zaucha (* 1967 Zakliczyn) je novinář a spisovatel literatury faktu, od 1997 korespondent v Moskvě, nejprve Gazety Wyborcze a v současné době rozhlasové stanice RMF FM.

Zaucha je absolvent Fakulty žurnalistiky a politických věd Jagellonské univerzity v Krakově. Proslavil se reportážemi z Ruska, hlavně z Čečenska a Sibiře. Jeden z nejznámějších polských rozhlasových novinářů. Autor významné knižné reportáže Moskva. Nord-Ost vydané v roce 2003, věnované dodnes neobjasněnému útoku teroristů na moskevské Divadlo na Dubrovke v říjnu 2002.

Narození v roce 1967
Žijící lidé
Polští spisovatelé
Polští novináři
Muži
Maastrichtská smlouva

Smlouva o Evropské unii čili Maastrichtská smlouva je smlouva posilující významně evropskou integraci a federalizaci a zakládající Evropskou unii. Byla podepsána v Maastrichtu 7. února 1992 a vstoupila v platnost 1. listopadu 1993. Smlouva zavedla nové oblasti spolupráce členských zemí a vytvořila strukturu sestávající z tzv. „tří pilířů EU“.

Schvalování 

Smlouva byla schválena na summitu Evropské rady v Maastrichtu konaném 9.–10. prosince 1991. Dne 7. února 1992 byla podepsána ministry zahraničí, hospodářství a financí 12 členských zemí. Evropský parlament ji schválil 7. dubna 1992, následovala ratifikace v jednotlivých členských zemích. V Irsku a Francii byla smlouva schválena v referendu. V dánském referendu byla odmítnuta, a proto byly dojednány a ke smlouvě doplněny dodatky zohledňující dánské požadavky. Takto doplněná smlouva již byla v opakovaném dánském referendu schválena.

Obsah 
Přidáním nových oblastí mezivládní spolupráce ke stávajícímu „systému Společenství“ vytvořila Maastrichtská smlouva novou politickou a zároveň hospodářskou strukturu sestávající z tzv. „tří pilířů“ – Evropskou unii (EU).
 Stávající Evropská společenství tvoří tzv. první pilíř.
 Jako druhý pilíř byla nově zavedena Společná zahraniční a bezpečnostní politika
 Jako třetí pilíř spolupráce v oblasti spravedlnosti a vnitřních věci (od Amsterodamské smlouvy už jen Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech).

Významnou novinkou byl plán zavedení jednotné měny v rámci hospodářské a měnové unie, obsahující konvergenční kritéria, známá též jako Maastrichtská kritéria, pro její přijetí. Dále smlouva navrhovala evropské občanství, rozšířila hlasování kvalifikovanou většinou v Radě, posílila pravomoci Evropského parlamentu a vytvořila Výbor regionů. Smlouva také zavedla princip subsidiarity.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

 Konsolidované znění Smlouvy o Evropské unii (2009, PDF)

Evropské dědictví
Euro
Evropská integrace
Evropská komise
Evropský parlament
Měnová politika
Smlouvy Francie
Smlouvy Německa
Smlouvy Itálie
Smlouvy Nizozemska
Smlouvy Portugalska
Smlouvy Španělska
Smlouvy Spojeného království
Petr Forman

Petr Forman (* 23. srpna 1964 Praha) je český herec, divadelník a loutkoherec, syn režiséra Miloše Formana a zpěvačky Věry Křesadlové.

V letech 1983 až 1987 studoval na DAMU obor loutkoherectví. Vystupoval v divadelních souborech Pedluke Padluke. S bratrem (dvojčetem) Matějem hráli ve formacích Tuju a Akabal a stáli u zrodu divadelních poutí. Mezi nejúspěšnější představení Divadla bratří Formanů patří barokní opera Sedlák, čert a Bárbán nebo Prodaná nevěsta. Další projekty bratří Formanů, které vyvolaly poprask na kulturní scéně, se jmenovaly Bouda a Loď tajemství.

Rodina 

Se svou ženou Klárou (* 1965, dcera scenáristy Jiřího Stránského), scenáristkou a psychoterapeutkou, vychovává dcery Josefínu, Emilku a Toničku. Dcera Antonie (* 1998) režírovala studentský film Martin (2016) a hrála ve filmech Dukla 61 a Balada o pilotovi.

Filmy 
 1965 Zločin v dívčí škole 
 1969 Ecce homo Homolka
 1970 Hogo fogo Homolka
 1972 Homolka a tobolka
 1989 Vojtěch, řečený sirotek
 1994 Akumulátor 1
 1997 Zdivočelá země
 2000 Duna
 2000 The Summer of My Deflowering
 2001 Bez tváře
 2001 Nachové plachty
 2002 Brucio nel vento
 2003 Mazaný Filip
 2004 Horem pádem
 2004 Vaterland – lovecký deník
 2005 A tou nocí nevidím ani jedinou hvězdu
 2005 Kousek nebe
 2006 Pusinky
 2008 U mě dobrý
 2010 Rodinka
 2013 Bella Mia

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 
 

Čeští divadelní herci
Čeští filmoví herci
Čeští loutkoherci
Čeští dětští herci
Absolventi DAMU
Narození v Praze
Narození 23. srpna
Narození v roce 1964
Žijící lidé
Dvojčata z Česka
Muži
Seznam prezidentů České republiky

Seznam prezidentů České republiky představuje chronologický přehled osob působících v nejvyšší ústavní funkci České republiky, kterou je prezident republiky.

Od vzniku samostatné České republiky v roce 1993 do změny ústavy v roce 2012 probíhala volba hlavy státu nepřímo na společné schůzi obou komor Parlamentu (do ustavení Senátu v roce 1996 pak na schůzi Poslanecké sněmovny). Od roku 2013 se volba koná přímo dvoukolovým systémem. Délka funkčního období prezidenta republiky je pět let, nikdo nemůže být zvolen více než dvakrát za sebou.

Chronologický přehled

Časová osa 

Následující graf ukazuje prezidenty podle věku (žijící prezidenti zeleně), roky jejich prezidentování jsou modře.

Odkazy

Reference

Související články 
 Volba prezidenta České republiky
 Inaugurace prezidenta České republiky
 Seznam prvních dam České republiky
 Seznam premiérů Česka
 Seznam vlád Česka
 Seznam představitelů českého státu
 Seznam prezidentů Československa

Externí odkazy 
 
 Prezidenti v minulosti, hrad.cz

 
 
Česká republika
Prezidenti
Prezident České republiky