alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Černí baroni (film)

Černí baroni je česká filmová komedie z roku 1992 režiséra Zdeňka Sirového natočená na motivy stejnojmenné knihy Miloslava Švandrlíka.

Film představuje „pétepáky“ – příslušníky Pomocného technického praporu (Ondřej Vetchý, Václav Vydra, Boris Rösner aj.) – praporu, tvořeného lidmi označovanými jako třídní nepřátelé komunismu v Československu padesátých let 20. století. Mezi ně se řadili intelektuálové, lidé buržoazního původu, sedláci, věřící – režimu nepřátelské „reakcionářské“ živly. Jejich veliteli byli nevzdělaní zato politicky aktivní důstojníci (Pavel Landovský, Jiří Schmitzer, Miroslav Donutil, Bronislav Poloczek, Alois Švehlík). Ze vzájemných střetů obou skupin vznikaly absurdní situace parodující poměry tehdejší doby.

Citáty 

 „Bože môj, oni mi tuná jebú.“ (major Haluška při inspekci cel)
 „Boha jeho, zase jebú.“ (major Haluška při inspekci kamenolomu nachytá vojína Jasánka se svazačkou)
 „Já, soudruzi, já ale nesouložil...“ (vojín Jasánek se obhajuje před komisí důstojníků)
 „Čo bolo, to bolo, terazky som majorom.“ (major Haluška kapitánu Ořechovi)
 „Jestlipak si myslíte, soudruzi, že to přežil? No přežil, protože mu to politicky myslelo, vy šmejdi!“ (poručík Troník)
 „...samopal má kadenci: ta ta ta ta ta, a někdy i mnohem rychlejší....“ (poručík Troník)

Externí odkazy 
 
 Černí baroni na Filmová místa.cz
 
 

České filmové komedie
Filmy z roku 1992
České filmy natočené podle knižní předlohy
Černý Petr (film)

Černý Petr je český černobílý film režiséra Miloše Formana z roku 1964 natočený ve Filmovém studiu Barrandov. Film se z větší části natáčel v létě 1963 v Kolíně. V roce 1964 film získal hlavní cenu Zlatý leopard na Mezinárodním filmovém festivalu v Locarnu.

Děj 
Film vypráví o dospívání učně Petra (Ladislav Jakim), pasivně přijímajícího život i poučky dospělých – především svého otce (Jan Vostrčil) – a zároveň hledajícího si své místo mezi vrstevníky (kamaráda Čendu hrál známý Vladimír Pucholt).

Obsazení

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 

České hořké filmové komedie
Filmy z roku 1964
Filmy Miloše Formana
Čtyři vraždy stačí, drahoušku

Čtyři vraždy stačí, drahoušku je česká filmová komedie režiséra Oldřicha Lipského z roku 1970 s Lubomírem Lipským v hlavní roli. Film je doplněn komiksovými kresbami Káji Saudka.

Děj 
Cestující ve vlaku si čte komiks. V němž se v bytě nic netušícího učitele literatury George Camela (Lubomír Lipský) začnou objevovat mrtvoly, kdykoli otevře dveře. Jedná se o zavražděné oběti souboje dvou zločineckých gangů z Michaga a ze San Boniga o šek na milion dolarů. Neschopná policie - policista Brooks (Jan Libíček) a komisař Sheridan (František Filipovský) - z vražd nejprve obviní učitele Camela. Ale vraždy pokračují, i když je hlavní podezřelý v policejní cele. Masakr pokračuje poté, když je učitel policií propuštěn, aby odhalila skutečného vraha. Oba gangy i policie povolají do města Springtownu posily, což vede jen k dalšímu masakru. Nakonec se oba gangy v boji o šek navzájem vyvraždí a detektiv Sheridan navrhne, aby v celé zemi (Bonzánie) byla policie zrušena, protože pokud je tam George Camel, je policie úplně zbytečná.

Čtenář s uspokojením odloží komiks otevře dveře kupé ... a vypadne na něj mrtvola.

Hlavní postavy 
učitel Georg Camel.......................Lubomír Lipský

redaktorka Sabrina.......................Jiřina Bohdalová

Kate Draxlová, šéfka gangstrů.....Iva Janžurová

bytná Harringtonová.....................Marie Rosůlková

detektiv Sheridan..........................František Filipovský

policejní komisař Brooks..............Jan Libíček

Gogo............................................Josef Hlinomaz

prostitutka Peggy..........................Stella Zázvorková

majitel baru Kovarski....................Karel Effa

policisti..........................................Vlastimil Hašek, Lubomír Kostelka

gangster........................................Josef Kemr

a další...

Externí odkazy 
 
 
 

České filmové komedie
Filmy z roku 1970
Filmy Oldřicha Lipského
Filmy studia Barrandov
Daleká cesta

Daleká cesta je český film režiséra Alfréda Radoka uvedený v roce 1949 a posléze zařazen na seznam trezorových snímků. Film ukazuje osud židovské rodiny za druhé světové války – od dusné atmosféry čekání na odsun do koncentračního tábora, přes stísněný život v terezínském ghettu, až po transport smrti.

 Námět: Erik Kolár
 Scénář: Erik Kolár, Alfréd Radok
 Hudba: Jiří Sternwald
 Kamera: Josef Střecha
 Režie: Alfréd Radok
 Hrají: Otomar Krejča, Blanka Waleská, Zdeňka Baldová, Viktor Očásek, Eduard Kohout, Jaroslav Seník
 Další údaje: černobílý, 108 min, drama
 Výroba: Československý státní film Praha, 1949

Externí odkazy 
 
 
 
 

České dramatické filmy
Filmy z roku 1949
Filmy o holokaustu
Démanty noci (film)

Démanty noci je český film natočený režisérem Janem Němcem v roce 1964. Snímek vypráví o dvou židovských chlapcích (Ladislav Janský, Antonín Kumbera) uprchlých z transportu do koncentračního tábora. Chlapci se snaží dostat domů, cesta je však nebezpečná. Film byl natočen podle námětu ze stejnojmenné knihy Arnošta Lustiga. Film vyrobilo Filmové studio Barrandov.

Obsazení 
 Ladislav Janský
 Antonín Kumbera
 Ilse Bischofová
 Jan Říha
 Ivan Aič

Externí odkazy 
 
 
  
 

České dramatické filmy
Filmy z roku 1964
Československé černobílé filmy
České filmy natočené podle knižní předlohy
Filmy Jana Němce
České válečné filmy
Filmy inspirované dílem Arnošta Lustiga
Filmy o holokaustu
Jupiter

Slovo Jupiter může znamenat:
 Jupiter (mytologie) – římský bůh; o podobné postavě z řecké mytologie pojednává článek Zeus.
 Jupiter (planeta) – planeta sluneční soustavy
 Jupiter-C – americká suborbitální raketa
 Bristol Jupiter – britský hvězdicový motor
 PGM-19 Jupiter – americká balistická střela středního dosahu
 Woodford machine Jupiter – britské lidskou silou poháněné letadlo
 Symfonie č. 41 Wolfganga Amadea Mozarta zvaná "Jupiter"
 Jupiter – první disk alba Stadium Arcadium od skupiny Red Hot Chili Peppers.
 Jupiter (továrna) – továrna na Ukrajině, poblíž města Pripjať

Externí odkazy
Dobré světlo

Dobré světlo je československé filmové psychologické drama s erotickými scénami režiséra Karla Kachyni z roku 1986 natočeného podle námětu Karla Čabrádka ve Filmovém studiu Barrandov. V hlavní roli se představí Karel Heřmánek.

Děj 
Viktor Průcha (Karel Heřmánek), architekt ve středních letech, prožívá na malém městě období, kdy má dost svého usedlého života, manželství i ústupků v práci a chce se vrátit ke své zálibě z mládí – fotografování. Jednání ostatních lidí i své vnímá jako pokrytecké. Na oslavě svých 40. narozenin se fyzicky pustí do Karase, svého do té doby „přítele“. Vyčítá mu jednání pouze ve svůj prospěch místo pro blaho města. Jádrem sporu je parcela, kterou si nárokuje vlivná skupina lidí, kteří by zde měli rádi garáže.

Průcha se odstěhuje do starého ateliéru, kde se začne opět věnovat fotografování. V tom jej podporuje jeho skutečný přítel, malíř Dušek a také místní fotograf Přemek. Důvodem skoncovat s dosavadním způsobem života byla i nehoda malé holčičky, kterou srazil před školkou automobil. On v minulosti podepsal souhlas s výstavbou školky v blízkosti frekventované silnice.

V mládí fotil Viktor akty, mj. i svou ženu Soňu, která ale pro jeho návrat ke své vášni nemá pochopení. Viktor při fotografování u jezu narazí na mladičkou romskou dívku Aranku, která se mu stane předlohou pro akty. Aranka po Viktorovi touží, ale ten si ji drží od těla, což se mu později vyplatí (je kvůli stykům s ní vyšetřován policií). Do přízně Viktora se loudí i Karasova manželka Majka. Průcha si domluví v místním divadle výstavu svých aktů. Většina návštěvníků má předsudky a umělecké dílo odsuzuje. Příznivých ohlasů je málo, výstava mu navíc uškodí v jeho zaměstnání.

Ze špatné nálady jej dostává Majka, která mu vleze do postele. Slíbí, že se rozvede s Karasem. Viktor se hodlá také rozvést. Oba se spolu domluví, že si pro rozvodové formuláře zajdou společně. Když se Majka neobjevuje, jde Průcha ke Karasovi domů. Chce slyšet vysvětlení. Karas mu říká, že pro ni není dobrá partie, s ním by neměla nic jistého. Viktor to chce slyšet od ní. Když ji najde v kuchyni, stačí mu pohled na ni a je mu jasné, že její slova byla jen do větru. Mlčky odchází.

Přítelem se ukáže být i jeho tchán dr. Tomášek, který jej vezme na ryby a sdělí mu, že ohledně věku Aranky se nemusí trápit. Jakožto právník dokázal zjistit, že už měla 17 let.

V závěru filmu se Viktor loučí na vlakovém nádraží se svou manželkou Soňou. Neodolal puzení opustit zajeté životní koleje. Soňa mu říká, že na něj bude čekat maximálně rok. Vlak se rozjíždí a na nádraží se objeví i Aranka, která utíká za Viktorem. Potěšený Viktor bere do ruky fotoaparát a snímá energií a nespoutaností překypující Aranku.

Citáty 
 Je to zlodějka. Ukradla u nás v čekárně z kabátu pět stovek. – Viktorova žena Soňa žárlí na Aranku.
 Já znám větší zloděje. – Viktorova odpověď

Obsazení

Odkazy

Reference

Související články 
 Fotografie aktu

Externí odkazy 
 
 
 
 

České dramatické filmy
České erotické filmy
Filmy z roku 1986
Filmy Karla Kachyni
Ducháček to zařídí

Ducháček to zařídí je česká filmová komedie z roku 1938 režiséra Karla Lamače. Hlavním hrdinou je vykutálený, ale loajální účetní (Vlasta Burian), jenž se snaží dostat z finančních i osobních problémů svého šéfa, advokáta zadlužené rodiny.

Děj filmu 
Jan Ducháček (Vlasta Burian) je velmi schopným šéfem advokátní kanceláře dr. Jiřího Fauknera (Ladislav Hemmer): Dokázal vyřešit rozvod manželů Rabasových (Václav Trégl a Marie Blažková), také vyřešil žalobu statkáře Josefa Zmoka (Alois Dvorský), jen na hlavní klienty kanceláře – šlechtice z Rispaldiců je krátký, doktor Faukner se zamiloval do jejich dcery Julie – Žili (Adina Mandlová) a právník kvůli tomu tajně pomáhá s finanční stránkou rodiny. Rodina je zchudlá, nemá žádné peníze, jen dluhy. Měsíční paušály, ze kterých rodina žije, platí Faukner ze své kapsy, oni to však nevědí. Ducháčka to velmi rozčiluje. Julie odmítne Fauknerův návrh k sňatku. Juliina matka (Milada Gampeová) chce 25 tisíc na dluh svého syna Ervína (Karel Máj), doktor odmítne, rodina se dozví, i dědeček korvetní kapitán (Čeněk Šlégl), jak na tom jsou a musí uspořádat aukci. Mezitím Ducháček pomáhá dr. Fauknerovi slečnu Julii usmířit. Ducháček se snaží získat 25 tisíc jinou cestou, ale marně. Na zámek přijde bankéř Zámoszki (Theodor Pištěk) se směnkou, kterou Ervín podepsal, díky lsti Ducháčka se bankéř podřekne, že i stará hypotéka, kterou rodinu tížila byla dána omylem. Byla zrušena i směnka Ervína a rodině zase mohl doktor vyplácet rentu. Faukner se s Julií žení a Ducháček odjíždí na zaslouženou dovolenou do hor…

Poznámka 
Jde o jednu z nejproslulejších a nejznámějších rolí Vlasty Buriana. Dobrá je i zápletka rozvodu manželů Rabasových. Je to také jeden z mála filmů, kde Burian nezpíval. Originální je i úvod filmu, místo obvyklých titulků vidíme tváře autorů a herců. Snímek se stal také největší rolí Ladislava Hemmera.

Film byl natočen na motivy divadelní hry Rudolfa Österreichera a Rudolfa Bernauera o třech dějstvích "Konto X", kterou uvádělo Burianovo divadlo počátkem 30. let. Doktora Mautnera (ve filmu hrál postavu dr. Fauknera Ladislav Hemmer) hrál J. Sviták, bankéře Zámoského Theodor Pištěk a ředitele kanceláře Ducháčka Vlasta Burian.

Autorský tým 
 Námět: Rudolf Bernauer, Rudolf Österreicher (divadelní hra „Konto X“)
 Scénář: Václav Wasserman
 Režie: Karel Lamač
 Kamera: Otto Heller
 Hudba: Eman Fiala
 Výroba: Metropolitan Film Company

Technické údaje 
 Rok výroby: 1938
 Premiéra: 3. června 1938
 Zvuk: zvukový
 Barva: černobílý
 Délka: 85 minut
 Druh filmu: komedie
 Země původu: Československo
 Jazyk: čeština
 Natočeno:v ateliéru a Praze

Herecké obsazení

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 

České filmové komedie
Filmy z roku 1938
Československé černobílé filmy
Filmy Karla Lamače
Filmy natočené podle divadelních her
Dům pro dva

Dům pro dva je český barevný film režiséra Miloše Zábranského z roku 1988.

Obsah 
V jednom domě žijí dva bratři, starší je tichý, skromný, poctivý a věřící (Jiří Schmitzer), mladší je jeho pravý opak, halasný, furiantský, svůdník (Ondřej Vetchý), dělající bratrovi naschvály. Když starší bratr tragicky zemře, uvědomí si mladší z bratrů, že ztratil svou velkou životní oporu a začne se chovat odpovědněji.

Externí odkazy 
 
 
 
 

České dramatické filmy
Filmy z roku 1988
Uran

Slovo uran nebo Uran má více významů:
 Uran (planeta) – planeta Sluneční soustavy
 uran (prvek) – chemický prvek
 uranová ruda – obecný termín pro některé horniny obsahující uran
 Úranos (také Uranos či Uranus) – bůh z řecké mytologie (původ jména)
 Tesla 4141A „Urán“ – československý typ televizoru 
 Uran (magnetofon) – značka přenosného československého magnetofonu (jemu podobný byl magnetofon Pluto)
 OD Uran – obchodní dům Uran (později Banco) na náměstí Dr.Edvarda Beneše v České Lípě z roku 1984 od Emila Přikryla
 OD Uran – obchodní dům Uran v Plzeňské ulici v Příbrami

Související články 
 Malý Uran – přírodní památka v okrese Rakovník v České republice
 Malý Uran (řeka) – řeka v Orenburské oblasti v Rusku
 Velký Uran – řeka v Orenburské oblasti v Rusku

Externí odkazy
Ecce homo Homolka

{{Infobox - film
 | název = Ecce homo Homolka
 | obrázek = 
 | velikost obrázku = 
 | popisek = 
 | žánr = komedie
 | námět = Jaroslav Papoušek
 | délka = 79 minut
 | země = 
 | jazyk = čeština
 | studio = Filmové studio Barrandov
 | distribuce = Ústřední půjčovna filmů
 | premiéra = 8. března 1970
 | rozpočet = 
 | tržby = 
 | ocenění = 
 | režie = Jaroslav Papoušek
 | produkce = 
 | scénář = Jaroslav Papoušek
 | hudba = Karel Mareš
 | kamera = Jozef Ort-Šnep
 | střih = Jiřina Lukešová
 | zvuk = Adolf Böhm
 | architekt = Karel Černý
 | hrají = Josef ŠebánekMarie MotlováFrantišek HusákHelena RůžičkováPetr FormanMatěj Forman
 | posloupnost = 
 | předchozí = 
 | následující = Hogo fogo Homolka  (1970)
 | imdb = 0132935
 | čsfd = 7101
 | kinobox = 7231
 | fdb = 
}}Ecce homo Homolka je česká filmová komedie režiséra Jaroslava Papouška z roku 1969. Název filmu se dá přeložit jako „Ejhle, člověk Homolka“. Film ukazuje obyčejný život obyčejné rodiny Homolkových, která se vypraví na obyčejný výlet, který se však nezdaří.

Film je součástí volné trilogie, do které patří další dva snímky Jaroslava Papouška Hogo fogo Homolka (1970) a Homolka a tobolka'' (1972).

Obsazení

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 

České filmové komedie
Československé černobílé filmy
Filmy z roku 1969
Filmy Jaroslava Papouška
Filmy odehrávající se v Praze
Extase (film)

Extase je mezinárodně nejpopulárnější český film předválečného období. V roce 1932 jej natočil režisér Gustav Machatý. Film upoutal pozornost svými uměleckými hodnotami, zároveň však způsobil svými erotickými scénami skandál. Diváky i kritiku nejvíce vzrušovala, ale i pobuřovala delší scéna s nahou hlavní představitelkou. Tato scéna byla jedním z prvních případů ženské nahoty ve filmu. Pro tehdejší společnost to byl takový šok, že film odsoudil dokonce papež Pius XII. Adolf Hitler jej v Německu dokonce zakázal. Ve většině kopií (amerických i evropských) byly vybrané scény s nahou herečkou vystřiženy.

Děj filmu vypráví o vztahu mladé vdané ženy (Hedy Kieslerová), jejíž manžel ji nedovede uspokojit, a mladého inženýra (Aribert Mog), se kterým mladá žena konečně prožije milostné vzrušení. Jejich vztah končí po manželově sebevraždě. Východisko z nastalé krize nachází žena v mateřství a její milenec v prospěšné práci.

Další údaje 
 Černobílý film
 Výroba: Gustav Machatý, 1932
 Metráž: česká verze 2391 metrů, německá verze 2010 metrů
 Další názvy: Extáze; Ecstasy; My Ecstasy; Rhapsody of Love; Symphonie der Liebe (název zkrácené německé verze)

Odkazy

Reference

Literatura 
 Jaroslav Brož, Myrtil Frída: Historie československého filmu v obrazech 1930–1945, Orbis, Praha, 1966, str. 50, 60, 99, 164, 244, foto 112–118

Externí odkazy 
 
 
 
 Jiří Horníček: MACHATÉHO EXTASE Historie vzniku filmu a některé aspekty jeho prezentace  - podrobnější pojednání o filmu

České dramatické filmy
Filmy z roku 1933
Československé černobílé filmy
Filmy Gustava Machatého
České romantické filmy
Fantom Morrisvillu

Fantom Morrisvillu je český film z roku 1966 natočený režisérem Bořivojem Zemanem s Oldřichem Novým v dvojroli a Waldemarem Matuškou v hlavní roli.

Jedná se o filmovou parodii na sešitovou brakovou literaturu. Nevytížený hráč na bicí nástroje v divadelním orchestru si během divadelního operního představení Carmen krátí chvíle čekání na svůj part četbou tajemného detektivního příběhu, který pak sám ve své fantazii během divadelního představení prožívá, nedává pozor a hru orchestru touto četbou kazí. Samotný detektivní příběh pak probíhá v tajemném staroanglickém zámku (exteriéry byly natočeny v prostorách Místodržitelského letohrádku v Praze), jenž je protkán tajnými chodbami a v němž žije žárlivý zámecký pán, anglický lord, člen britské horní sněmovny.

Základní údaje 
 Námět: František Vlček
 Scénář: František Vlček, Bořivoj Zeman
 Hudba: Julius Kalaš
 Texty písní: Ivo Fischer
 Architekt: Bohumil Pokorný
 Kostýmy: Jan Skalický
 Kamera: Jiří Tarantík
 Režie: Bořivoj Zeman
 Hrají: Oldřich Nový, Květa Fialová, Vít Olmer, Jana Nováková, Waldemar Matuška, Jaroslav Marvan, František Filipovský, Jan Skopeček, Lubomír Kostelka, Vlasta Fabianová
 Další údaje: černobílý, 89 min., detektivní komedie, parodie na brakovou literaturu
 Výroba: ČSSR, Filmové studio Barrandov, 1966

Obsazení

Zajímavost 
 Exteriéry na zámku ve filmovém Morrisvillu byly natáčeny v areálu Místodržitelského letohrádku v Praze-Bubenči.

Externí odkazy 
 
 

České filmové komedie
České filmové parodie
Československé černobílé filmy
Filmy z roku 1966
Filmy Bořivoje Zemana
Farářův konec

Farářův konec je český černobílý film z roku 1968 natočený režisérem Evaldem Schormem na námět Josefa Škvoreckého ve Filmovém studiu Barrandov. Obnovená premiéra filmu byla 1. října 1990.
Natáčel se v obci Počepice v okrese Příbram ve Středočeském kraji.

Děj 
Kostelník z města (Vlastimil Brodský) se stane falešným farářem ve vesnici. Pomáhá všem vesničanům, ale nelíbí se místnímu ateistickému učiteli (Jan Libíček). Nakonec je odhalen, prosí však biskupa o přijetí do semináře, aby se knězem skutečně mohl stát. Den poté tragicky umírá na útěku před tajnou policií, které ho udá učitel.

Obsazení

Námět a scénář 
Autorem námětu je Josef Škvorecký. Spolu s Evaldem Schormem pak napsali scénář, který je datován „Praha 1965–1968“. Tento text vyšel v knihách Farářův konec: Podklad pro celovečerní tragikomedii, Kruh, Hradec Králové, 1969 a v souboru Zločin v šantánu a jiné filmové povídky a scénáře (spisy Josefa Škvoreckého, svazek 28, Literární akademie, Praha 2007). Kromě toho ještě existují dva texty uložené v Národním filmovém archivu: literární scénář z ledna 1967 a technický scénář z roku 1968, který společně napsali režisér Evald Schorm s kameramanem Jaromírem Šofrem.

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 

České hořké filmové komedie
Josef Škvorecký
Filmy z roku 1968
Filmy Evalda Schorma
Československé černobílé filmy
Faunovo velmi pozdní odpoledne

Faunovo velmi pozdní odpoledne je český film z roku 1983 režisérky Věry Chytilové.

Film je příběhem stárnoucího muže (Leoš Suchařípa), starého mládence, který znalecky proplouvá životem, rád si ještě nezávazně užije, ale do něčeho většího se už nepouští. Námětem je povídka Faunovo značně pokročilé odpoledne ze stejnojmenné povídkové knížky Jiřího Brdečky z roku 1966.

Externí odkazy 
 
 

České filmové komedie
Filmy z roku 1983
Filmy Věry Chytilové
Jiří Brdečka
České filmy natočené podle knižní předlohy
Hej rup!

Hej rup! je česká komedie Martina „Mac“ Friče z roku 1934. Film ukazuje těžký úděl nezaměstnaných (Jan Werich a Jiří Voskovec), kteří si spolu s dalšími založí mlékárenské družstvo, a tím se jim vrátí životní optimismus.

Žánr filmu lze definovat přibližně jako sociální komedii.

Výprava a architekt filmu byli Guido Lagus a Rudolf Wels, výroba: Meissner.

Děj 
Továrník Jakub Simonides (Jan Werich) je svým konkurentem Worstem (Josef Skřivan) na pět dnů a pět nocí „uklizen“ do ústraní v baru Pokker Club. Během těchto pěti dnů se akcie jeho podniku propadnou natolik, že Simonides končí na dlažbě. Setkává se s nezaměstnaným dělníkem Filipem (Jiří Voskovec), se kterým si zkoušejí neúspěšně vydělat peníze jako zahradníci či cestáři. Při žehlení kalhot parním válcem jim válec ujede. Při honičce za ním se setkávají s mladou ženou Martou (Helena Bušová), která dělala barmanku v podniku, kde Simonides strávil oněch pět dní. Ta posléze předá Simonidesovi jeho ztracenou peněženku, ve které nachází dopis, že mu zůstává jedna parcela i s domem.

Společně se chystají přestěhovat do onoho domu, který je ale pouze nedostavěnou hrubou stavbou. Simonides s Filipem začínají s dostavbou, přidávají se k nim další nezaměstnaní a společnými silami dostaví dům, pořídí krávu a vybudují mlékárenské družstvo Hej Rup!.

Worst se snaží Simonidese opět zbavit, ale místo toho Hej Rup! skupují jeho akcie a přebírají jeho továrnu sami.

Zajímavosti

Při natáčení scény, kdy neřízený válec vjel mezi hosty zahradní restaurace, zahynul herec Adolf Heidrich-Marek, kterému bylo 50 let a svého času byl ředitelem jednoho z tehdejších divadel. Do komparsu se dostal náhodou, špatně chodil a při natáčení se díval do kamery. Byl kvůli tomu přesazen na jiné místo vedle dalšího statisty. Tomu se podařilo včas uskočit, na Heidricha-Marka měla ale údajně spadnout plátěná kulisa, spadl přímo pod parní válec a byl na místě mrtev. Tato scéna nebyla do filmu z pochopitelných důvodů zařazena. Při následujícím soudním řízení byl režisér Martin Frič obviněn z nedostatečných bezpečnostních opatření a byl odsouzen na pět měsíců s odkladem na podmíněnou dobu dvou let. Později byl za oběť nehody občas uváděn Vladimír Heidrich-Marek, jeho bratr a nevlastní sourozenec herečky Xeny Longenové (rod. jméno Polyxena Marková), který ve filmu rovněž hrál (člena správní rady kujícího s ostatními pikle), avšak ten zemřel až roku 1939.

Odraz v kultuře 
Film dal v roce 1936 jméno stejnojmennému levicovému týdeníku Hej rup, který vydával komunistický Svaz mladých.

Odkazy

Reference

Literatura 
 Brož, Jaroslav a Frída, Myrtil. Historie československého filmu v obrazech 1930–1945. 1. vyd. Praha: Orbis, 1966. 293, [3] s. Filmové publikace., str. 75–77, 245, foto 183–188

Externí odkazy 
 
 
 

České filmové komedie
Filmy z roku 1934
Filmy Martina Friče
Československé černobílé filmy
Hordubalové

Hordubalové je český film z roku 1937, který natočil režisér Martin Frič podle novely Hordubal Karla Čapka. Film vypráví o návratu slovenského emigranta z Ameriky (Jaroslav Vojta) na svůj statek ke své ženě a dcerce. Žena kromě peněz však už o něj nemá zájem, intimně žije s čeledínem, což skončí tragicky.

Základní údaje 
 Námět: Karel Čapek
 Scénář: Karel Čapek, Karel Hašler
 Hudba: Miloš Smatek
 Kamera: Jaroslav Blažek
 Režie: Mac Frič
 Hrají: Jaroslav Vojta, Suzanne Marwille, Mirko Eliáš, Palo Bielik, Eliška Kuchařová, Vlasta Součková, Gustav Hilmar
 Další údaje: černobílý, drama
 Výroba: Lloyd, 1937

Související články 
 Hordubal – knižní předloha

Externí odkazy 
 
 

České dramatické filmy
Filmy z roku 1937
Filmy Martina Friče
České filmy natočené podle knižní předlohy
Československé černobílé filmy
Filmy inspirované dílem Karla Čapka
Hoří, má panenko

Hoří, má panenko je česko-italský hraný film režiséra Miloše Formana z roku 1967.

Výroba 
Původně se měl film natáčet na černobílý filmový materiál, Formanovi však bylo nabídnuto točit na barevný, čehož Forman využil. Postavy vystupující ve filmu jsou ztvárněny převážně neherci z řad vrchlabských hasičů. Ve Vrchlabí v Podkrkonoší se také natáčelo. Místní společenský sál, ve kterém byl film natočen, zde stojí dodnes. Jedná se o poslední film Miloše Formana natočený v Československu před jeho emigrací do USA.

Hrají 
 Jan Vostrčil, Josef Kolb, Josef Valnoha, Josef Šebánek, František Debelka, Jan Stöckl, Stanislav Holubec, Alena Květová, Antonín Blažejovský

Děj 
Děj se odehrává na hasičském bále, kde se baví vesničtí lidé. Jako zpestření je pro ně připravena tombola, která je však rozkradena, a rovněž volba miss, která však také skončí neslavně.

Obnovená premiéra 
Film byl jako druhý český film v pořadí po Marketě Lazarové digitálně restaurován za podpory Nadace české bijáky. Uveden byl v roce 2012 na MFF v Karlových Varech a v září 2012 v distribuci kin.

Ocenění 
Film byl nominován na Oscara v kategorii nejlepší cizojazyčný film.

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 
 
 Hoří, má panenko na webu České televize

České filmové komedie
Italské filmové komedie
Filmy z roku 1967
Filmy Miloše Formana
Filmy o hasičích
Housata

Housata je český barevný film natočený režisérem Karlem Smyczkem v roce 1979. Film vypráví o dospívajících děvčatech z internátu. Jedna z nich má kluka, s kterým si dopisuje, ale její dopisy píše za ní kamarádka. Když kluk přijede, dozví se pravdu.

Externí odkazy 
 

České dramatické filmy
Filmy z roku 1979
Filmy Karla Smyczka
Hra o jablko

Hra o jablko je český barevný hraný film z roku 1976 režisérky Věry Chytilové. Film vyprodukovala společnost Krátký film Praha.

Děj 
Film vypráví o vztahu muže a ženy, konkrétně o vztahu lékaře – starého mládence (Jiří Menzel), který je zároveň milencem vdané ženy, k mladé zdravotní sestřičce (Dagmar Bláhová), kterou se snaží svést, ale po hlubším vztahu netouží.

Lékař a sukničkář John se schází s atraktivní ženou kolegy Arnošta Rýdla a zároveň flirtuje s mladou sestrou Annou. Pracuje na kandidátské práci a doufá, že do ní nebude muset investovat příliš námahy. Po společné návštěvě vinárny se vyspí s Annou. Ta ho poté přiměje k výletu do přírody. John se domnívá, že je Anna těhotná a proto jí málem požádá o ruku. Anna mu sdělí, že těhotná není. John je přistižen Arnoštem in flagranti, jeho vědecký výzkum je kvůli nedostatkům zrušen a za čas dostává i výpověď. Odchází do venkovské porodnice, kde se opět setkává s Annou, která předtím znechucená z pražské porodnice odešla a je ve vysokém stupni těhotenství.

Obsazení

Externí odkazy 
 
 
 
 

České hořké filmové komedie
Filmy z roku 1976
Filmy Věry Chytilové
Indiánské léto (film)

Indiánské léto je český barevný autorský film režiséra Saši Gedeona z roku 1995. Vznikl jako jeho absolventský film na FAMU v koprodukci Reininger Production, České televize a F. F. I. C. S. (Japonsko - finanční cena za předchozí Gedeonův film). Snímek má stěží celovečerní stopáž, ale na začátku roku 1995 byl uveden v kinech a stal se jedním z nejúspěšnějších českých filmů roku.

Děj je velmi volně inspirován povídkou Francise Scotta Fitzgeralda Berenika si stříhá vlasy, ovšem odehrává se na současné české vesnici, jejíž atmosféra je živě prokreslena (kapela Brutus, jež ve filmu hraje, je ztělesněním „tancovačkového rocku“). Vrcholná scéna, ve které se Klára pokouší utopit ve vaně plné jablek, měla velký úspěch u pedagogů FAMU i divácké veřejnosti; rovněž byla využívána v propagaci filmu.

Děj 
Dospívající dívka Klára (Klára Issová) s malým sebevědomím přijíždí na prázdniny k babičce. Spolu se svou energičtější sestřenicí (Tatiana Vilhelmová) zažívá pravou vesnickou zábavu i navazování známostí s místními chlapci.

Obsazení

Ocenění 
 Nejlepší debut „Naguib Mahfouz prize”; Káhira 1995
 Hlavní cena Zlote Grone; Lagow, Polsko 1995
 Hlavní cena Trieste per la pace; Terst 1996
 Findlingspreis. Druhá cena a cena filmových kritiků; Chotěbuz 1995
 Zvláštní cena FIPRESCI; Karlovy Vary 1995 
 Cena českých kritiků Kristián; Praha 1995
 Hlavní cena Zlatý ledňáček; Finále Plzeň 1995
 Hlavní cena Zlatý debut; Těrlice 1995
 Český lev: 5 nominací  v kategoriích nejlepší film, režie, výtvarný počin (Ondřej Nekvasil, architekt), ženský herecký výkon v hlavní i vedlejší roli; neproměněna žádná

Zajímavosti 
V ději filmu se objeví narážka na Klářiny vlasy, které připomínají indiánskou dívku Nšo-či z populárních románů Karla Maye, resp. jejich zfilmování; název pochází zřejmě odtud, jelikož se děj odehrává před začátkem skutečného období tradičně označovaného jako indiánské léto.

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 

České hořké filmové komedie
Filmy z roku 1995
Filmy Saši Gedeona
Intimní osvětlení

Intimní osvětlení je český film, natočený v roce 1965 režisérem Ivanem Passerem jako jeho dlouhometrážní debut. Film byl natáčen v reálných interiérech s hrajícími neherci, což mu přineslo velkou míru autentičnosti. Postupně se stal význačným filmem české nové vlny, byl přijat pozitivně domácí i zahraniční odbornou kritikou.

Děj ukazuje dva dny běžného života obyčejné rodiny na vesnici, kde žije pospolu několik generací, které staví dům, amatérsky muzicírují a vedou hovory o všem, během kterých rodinu navštíví otcův starý přítel. Tato návštěva dává možnost k bilancování života.

Film byl digitálně zrestaurován za podpory Nadace české bijáky. Uveden byl v obnovené premiéře v roce 2015 na MFF v Karlových Varech.

Externí odkazy 
 
 Intimní osvětlení: komika a lyrika banality – text Jiřího Voráče ve formátu PDF

Filmy Ivana Passera
České filmové komedie
České dramatické filmy
Československé černobílé filmy
Československé filmy
Filmy z roku 1965
Jak svět přichází o básníky

Jak svět přichází o básníky je česká filmová komedie z roku 1982 a první díl básnické hexalogie režiséra Dušana Kleina.

Děj 
Dospívající gymnazista (Pavel Kříž) s básnickým talentem a jeho kamarád (David Matásek) s talentem naopak hudebním se domluví, že napíšou a nacvičí divadelní muzikál. Ve hře účinkuje spousta známých postaviček z jejich malého města, mezi jinými dívka Borůvka (Miroslava Šafránková), s níž přijde hlavní hrdina na konci filmu o panictví.

Filmový štáb a obsazení 
 Námět: Ladislav Pecháček
 Scénář: Dušan Klein
 Hudba: Zdeněk Marat
 Kamera: Emil Sirotek
 Střih: Jiří Brožek
 Režie: Dušan Klein
 Hrají: Pavel Kříž, David Matásek, Miroslava Šafránková, Josef Somr, František Filipovský, Oldřich Navrátil, František Ringo Čech, Jiří Císler, Lenka Kořínková, Míla Myslíková
 Další údaje: barevný, 90 min, komedie
 Výroba: ČSSR, Krátký film Praha, 1982

Externí odkazy 
 
 
 
 

České filmové komedie
Filmy z roku 1982
Filmy Dušana Kleina
České filmy natočené podle knižní předlohy
Filmová série o básnících
Filmy o natáčení
Já, truchlivý bůh

Já, truchlivý bůh je český černobílý film, natočený v roce 1969 režisérem Antonínem Kachlíkem (děj se odehrává v Brně). Kunderovský příběh Směšné lásky vypráví zkušený sukničkář Adolf (Miloš Kopecký), kterého odmítá dívka Jana (Hana Lelitová; mluví Alena Procházková), a on si usmyslí, že se jí pomstí. Dohodí jí svého přítele Apostolka (Pavel Landovský), který se vydává za řeckého dirigenta, protože děvče se chce dostat k opeře. Příběh se ale zvrátí nečekaným směrem.

Externí odkazy 
 
 

České filmové komedie
Filmy z roku 1969
Filmy inspirované dílem Milana Kundery
Filmy odehrávající se v Brně
Jára Cimrman ležící, spící

Jára Cimrman ležící, spící je česká filmová komedie režiséra Ladislava Smoljaka, natočená v roce 1983. Hlavní roli českého génia Járy Cimrmana ztvárnil Zdeněk Svěrák.

Film pojednává o životě a díle Jaroslava Cimrmana, největšího génia českých dějin všech dob. Ve filmu jsou ukázány ty nejdůležitější události, které údajně formovaly jeho osobnost, ale dokonce také ty, které formoval on sám.

Film (s výjimkou spojovacího děje Exkurze v Cimrmanově muzeu) člení Cimrmanův život do několika kapitol:
 Jára Cimrman – školní léta, Praha 18??
 Jára Cimrman, inspirující
 Jára Cimrman, pozdě přicházející
 Jára Cimrman, tvořící, Praha 1897
 Jára Cimrman, bořící, Konopiště 1909
 Jára Cimrman, Pacov 1911
 Jára Cimrman, Liptákov 1914
 Jára Cimrman, ležící, spící

Osoby a obsazení 
(Seznam je členěn podle kapitol filmu. Tučně jsou uvedeni členové Divadla Járy Cimrmana.)

 Exkurze v Cimrmanově muzeu

 Jára Cimrman – školní léta

 Jára Cimrman, inspirující

 Jára Cimrman, pozdě přicházející

 Jára Cimrman, tvořící

 Jára Cimrman, bořící

 Jára Cimrman, Pacov

 Jára Cimrman, Liptákov

Zajímavosti 
V 1., 2. a 5. díle zábavného pořadu Veselé příhody z natáčení vyprávějí Ladislav Smoljak a Zdeněk Svěrák mystifikační historky ze zákulisí vzniku filmu.

Externí odkazy 
 
 
 

České filmové komedie
Filmy Ladislava Smoljaka
Jára Cimrman
Filmy z roku 1983
Filmy studia Barrandov
Jízda (film)

Jízda je český film, který natočil režisér Jan Svěrák v roce 1994. Děj filmu se odehrává na okresních silnicích jižních Čech, na které se v kabrioletu vydali v létě dva kamarádi (Jakub Špalek a Radek Pastrňák). Cestou přiberou stopařku (Aňa Geislerová), užívají si a řeší vzniklé vztahy. Celkovou náladou film vzdává hold americkému filmu Bezstarostná jízda.

Film je také zajímavý tím, že je patrně nejlevnějším celovečerním českým filmem. Náklady na jeho výrobu nepřesáhly 1 milion korun, byl natočen během prázdnin 1994 a na jeho výrobě se podílelo pouze devět lidí.

Snímek vyhrál hlavní soutěž na MFF v Karlových Varech 1995, kde získal Křišťálový glóbus. Dále získal dvě ocenění Český lev za nejlepší kameru (F. A. Brabec) a hudbu (Radek Pastrňák a Buty).
Výroba: Luxor.

Externí odkazy 
 
 
 

České road movie
Filmy z roku 1994
Filmy Jana Svěráka
Kam, pánové, kam jdete?

Kam, pánové, kam jdete? je československý barevný film natočený režisérem Karlem Kachyňou v roce 1987 na námět Milana Ležáka ve Filmovém studiu Barrandov. V hlavní roli architekta procházejícího krizí středního věku se představí Karel Heřmánek.
Filmová alegorie reflektuje náladu v československé společnosti 80. let 20. století stižené tehdejší šedou realitou a bezútěšností.

V úvodu filmu (a pak ještě dále v ději) hraje na koncertě skladba Co s tím sklem hudební skupiny Tango, ve filmu se objeví i část videoklipu Karel nese asi čaj od Jiřího Korna.

Děj 
Architekt ve středních letech Jan Kolvara se potýká s krizí středního věku, odcizením od manželky a klade si otázku, jak naložit se životem, který jej nutí k mnoha kompromisům. Jeho nejbližší okolí ho považuje za dobráka a slušného člověka.
Společně s mladším kolegou Robertem dostal před časem od svého šéfa Vladimíra Crhy nabídku na projekt rehabilitačního sanatoria. Oba na tom tvrdě pracovali, ale postupně zjišťovali, že odvést kvalitní práci, navíc ve výsledku nepředraženou, je z mnoha důvodů nemožné. Crha ani nemá zájem je nechat projekt dokončit podle jejich představ a za jejich zády ho svěří své milence a podřízené Šárce Vaňkové, která jde na ruku dodavatelům a investorům.

Kolvara se neshodne ani doma s manželkou Madlou. Jednoho dne se rozhodne vzepřít a vydá se v nevhodném oblečení a obuvi na stokilometrový dálkový pochod, kterého se účastní i Robert s přítelkyní Eliškou a Crha se svou milenkou a Kolvarovou kolegyní Vaňkovou. Během pouti, která je metaforou jeho dosavadního života, se mu vynořují vzpomínky na rodinu, zaměstnání, dokončenou rekonstrukci vilky ke spokojenosti majitele i jeho invalidní paní. Na 85. kilometru mu docházejí síly. Srovnává své účty s Crhou, když si na něm vybije svou naštvanost. Během odpočinku v oné vilce, kde Kolvarova rekonstrukce napomohla k zotavení manželce majitele, která již ztrácela smysl života, Crha slíbí, že bude své architekty podporovat. Celá skupinka přítomných lidí se baví, když se Jan objeví v televizi, kde ho reportéři zachytili vysíleného během pochodu. Ten mezitím nepozorován odchází rozhodnutý dosáhnout svého cíle...

Obsazení

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 

České hořké filmové komedie
Filmy z roku 1987
Filmy Karla Kachyni
Kladivo na čarodějnice

Název Kladivo na čarodějnice má více děl:

Malleus maleficarum – latinská kniha z roku 1486
Kladivo na čarodějnice (román) – historický román Václava Kaplického z roku 1963
Kladivo na čarodějnice (film) – film Otakara Vávry z roku 1969
Kladivo na čarodějnice 1986–1989 (album) – album české black metalové skupiny Törr z roku 1993
Plazma (rozcestník)

Plazma může být:

fyzika
 plazma – ionizovaný plyn, čtvrté skupenství hmoty

biologie
 krevní plazma – tekutá část krve 
 plazmatická membrána (plazmalema) – cytoplazmatická membrána buněk
 plazmatické proteiny – bílkoviny obsažené v krevní plazmě
 protoplazma – živá hmota vyplňující vnitřní část buňky

technika
 Plasma (KDE), redesign desktopového prostředí KDE pro UNIX-like operační systémy
 plazmová obrazovka – zkrácený název typu televizní obrazovky

ostatní
 plazma (chalcedon) – temně zelená odrůda chalcedonu

Externí odkazy
Kopytem sem, kopytem tam

Kopytem sem, kopytem tam je český film z roku 1988 natočený režisérkou Věrou Chytilovou. Film představuje partu mladých lidí, kteří si užívají života na mejdanech a nezávazného sexu. Zapomínají ovšem na nebezpečí onemocnění nevyléčitelnou chorobou AIDS, která nakonec jednoho z nich skutečně postihne.

Externí odkazy 
 
 
 

České dramatické filmy
Filmy z roku 1988
Filmy s tématem HIV/AIDS
Filmy Věry Chytilové
Filmy studia Barrandov
Krakatit (film)

Krakatit je český film natočený režisérem Otakarem Vávrou v roce 1948 podle stejnojmenného románu Karla Čapka.

Děj filmu 
Hlavní hrdina filmu – inženýr Prokop (Karel Höger) vynalezne výbušninu neobyčejné síly. Z tohoto důvodu se o něj začne zajímat představitel státu, který chce nově objevenou trhavinu využít k ovládnutí světa. Inženýra pozve na své území a různými způsoby se jej snaží přesvědčit k vydání objevu. Ten však odmítá, neboť si uvědomuje, k čemu by to vedlo.

Drama ukazuje na možnost zneužití vědy proti lidem.

Zajímavosti 
V roce 1980 natočil Otakar Vávra dobově upravený remake svého vlastního filmu pod názvem Temné slunce.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 

České dramatické filmy
České sci-fi filmy
Filmy z roku 1948
České filmy natočené podle knižní předlohy
Filmy inspirované dílem Karla Čapka
Československé černobílé filmy
Filmy Otakara Vávry
České filmové thrillery
Kristián (film)

Kristián je česká filmová komedie z roku 1939 natočená režisérem Martinem Fričem.

Děj 

Hlavní hrdina filmu – drobný úředník z cestovní kanceláře Alois Novák (Oldřich Nový) – se každý měsíc na jeden večer stane váženým hostem v nóbl podniku a neodolatelným svůdcem krásných žen. Pak se vždy vrací k manželce a ke svému skromnému životu. Jednou však narazí na mondénní dívku Zuzanu (Adina Mandlová), která se jeho svůdným hlasem oklamat nedá a začne po něm pátrat. Tím se rozběhne celá řada komických i tragikomických situací, na jejímž konci mizí Kristián – a zůstává Alois Novák – nikoli již „putička bez energie“, ale sebevědomý muž, milující svou manželku (Nataša Gollová).

Zajímavosti 
Film vznikl (7 natáčecích dní) podle populární divadelní hry Yvana Noého, v níž hrála Zuzanu Nataša Gollová, s níž se původně počítalo i do filmové verze. V divadelní hře o Zuzanu soupeřili celkem tři muži různých povolání (boxer, ...). Scenáristé však tuto změť figur sjednotili do jedné, kterou hrál Raoul Schránil; do postavy jeho tajného soka byl obsazen Bedřich Veverka.

Sekvence, v níž je Kristian zobrazen jen záběrem na jeho kráčející nohy, byla pečlivě připravena a spočítána na sekundu přesně. Záměrem bylo co nejvíce oddálit zobrazení tajemného hosta - ostatně i jeho tvář se poprvé objevuje v zrcadle, ne přímo. Scénu vytvořil architekt Jan Zázvorka, otec herečky Stelly Zázvorkové; podle jeho vzpomínek byl na pohled nákladný bar postaven za necelý týden z náhražkových materiálů.

Po roce 1945 nebyl film zařazen do filmové distribuce kvůli obsazení Adiny Mandlové a Nataši Gollové. V roce 1954 se mohl do kin vrátit, zkrácený však o výstupy emigrovavšího Járy Kohouta (střihy provedl sám Martin Frič a film tím paradoxně získal na tempu).

Oldřich Nový chtěl společně s Martinem Fričem natočit pokračování Kristiánových dobrodružství v šedesátých letech. K obnovení spolupráce však nedošlo. Ani po smrti Maca Friče a Oldřicha Nového se od nápadu neupustilo, v devadesátých letech došlo znovu k úvahám o "reinkarnaci" Kristiána – podle článku Pavla Taussiga již byli několikrát vybráni představitelé rolí (Karel Gott, Jiří Lábus) , nikdy však k realizaci nedošlo.

Odkazy

Reference

Literatura 
 Jaroslav Brož, Myrtil Frída: Historie československého filmu v obrazech 1930 – 1945, Orbis, Praha, 1966, str. 184–5, 200, 201, 251, foto 492–3
 Vašák, Čestmír, Zelenka, Bedřich a Boušová, Kateřina: Kristián: cesta do historie. Vyd. v této podobě 1. Praha: XYZ, 2005. 216, [5] s. .

Externí odkazy 
 
 
 

České filmové komedie
Filmy z roku 1939
Československé černobílé filmy
Filmy Martina Friče
Krysař (film, 1985)

Krysař je český dramatický loutkový film Jiřího Barty z roku 1985 natočený na námět pocházející z klasické německé pověsti. Jde o adaptaci středověké legendy o krysaři, který za svou práci (vyhubení krys ve městě Hameln) nedostane od chamtivých měšťanů zaplaceno.

Zpracováním se jedná o klasickou animaci kombinovanou v některých scénách s hranými partiemi. Ve filmu vystupují živá zvířata (poznámka: mají to být krysy, ve skutečnosti ale jde o potkany), které v jedné závěrečných scén padají do skutečné vody. Loutky velmi expresivního výrazu – divák okamžitě pozná, jaké povahové vlastnosti má ta která postava – jsou vyrobeny ze dřeva, stejně jako většina kulis (některé jsou pouze dvourozměrné, malované). K působivosti filmu přispívá i výrazná hudba: v tragických pasážích drsné kytarové rify Kocába a Pavlíčka; v klidnějších partiích a v usmiřujícím závěru jemná Stivínova flétna.

Film vyrobily Krátký film Praha – Studio Jiřího Trnky, TV 2000 a Südwestfunk Baden-Baden v roce 1985 a záhy se dočkal mnoha ocenění na mezinárodních filmových festivalech. Dnes se řadí mezi základní filmová díla v oblasti animované tvorby.

Ocenění 
 1986 – Bilbao International Festival of Documentary and Short Films: cena Golden Mikeldi za animaci pro Jiřího Bartu
 1986 – Newcastle: hlavní cena festivalu
 1986 – Royan: hlavní cena v kategorii, cena za nejlepší hudbu
 1986 – Chicago: Zlatá plaketa (Golden Plaque) za nejlepší animovaný film
 1986 – Espinho: nejlepší animovaný film
 1986 – San Sebastian: FIPRESCI Special Mention, CIGA Special Mention
 1987 – Madrid: cena za animaci
 1987 – São Paulo: nejlepší režie, nejlepší kamera
 1988 – Salerno: hlavní cena v kategorii
 1989 – Alençon: „Alençon Lace“

Externí odkazy 
 
 České filmové nebe – Krysař
 Trailer filmu Krysař na webu Films de Paradoxe 

České animované filmy
České pohádkové filmy
Filmy z roku 1985
Filmy Jiřího Barty
Křik

Křik je český černobílý film režiséra Jaromila Jireše z roku 1963. Mladému páru (Josef Abrhám, Eva Límanová) se narodí dítě. Zatímco maminka je s dítětem v porodnici, tatínek – opravář televizí, prožívá zvláštní den. Chodí do domácností opravovat a rozmlouvá s lidmi o zrození života.

Externí odkazy 
 
 

Filmy z roku 1963
Filmy Jaromila Jireše
Československé černobílé filmy
Filmy studia Barrandov
České romantické filmy
Kyvadlo, jáma a naděje

Kyvadlo, jáma a naděje je český film režiséra Jana Švankmajera z roku 1983. Film je zčásti hraný a zčásti animovaný, a je pomyslně rozdělen na tří části: první dvě inspiroval děj povídky Jáma a kyvadlo od Edgara Allana Poea, tato část je v závěru rozvita Nadějí od Augusta Villierse de l'Isle-Adama, čímž hrdina ztrácí možnost utéct svému osudu. Film zachycuje zvůli moci a oproti tomu zoufalou vůli člověka po životě.

Pro režiséra není tento film prvním setkáním s dílem Poea, již v roce 1981 natočil film Zánik domu Usherů, a ani ne poslední, jeho film Šílení je též inspirován dílem amerického romantika.

Děj 
Příběh začíná rozsudkem a nesením odsouzence chodbou do kobek. Následuje citát z Jámy a kyvadla: 

Následně začíná kamera, která snímá z pohledu odsouzeného, poněkud nejistě sledovat místnost. Zabírá kostru vymalovanou po celé kobce, složité mechanismy spouštěcího zařízení a ruku hrdiny.

Poté, co se odsouzený osvobodí, začne se k němu přibližovat stěna z plechu s pohyblivými výjevy zatracení a pekelných bytostí, zpoza kterých šlehají plameny. Z této smrtelné pasti odsouzenému nepomůže generál Antoine Lasalle jako v literární předloze, ale dostane se sám z cely pryč, když se schová ve studni a celý mechanismus přes něho přejede.

Poté uteče do chodeb, kde opět hraje důležitou roli roztřesená kamera zabírající detaily rukou, nebo výjev mučení v jiné cele. Odsouzený je na své cestě na svobodu zadržen postavou inkvizitora a film končí citátem z l'Isle-Adama:

Ocenění 
 1984 – Cena poroty v Montrealu
 1984 – Cena FICC v Krakově
 1985 – Hlavní cena a Cena FIPRESCI v Oberhausenu
 1985 – Zvláštní uznání poroty a kritiky v Portu

Reference

Externí odkazy 
 
 

České dramatické filmy
Československé černobílé filmy
České krátké filmy
Filmy Jana Švankmajera
České hororové filmy
Filmy inspirované dílem Edgara Allana Poea
České filmy natočené podle knižní předlohy
Filmy z roku 1983
Knoflíkáři

Knoflíkáři je český barevný film z roku 1997 režiséra Petra Zelenky natočený podle jeho vlastního námětu a scénáře Českou televizí. Film obsahuje šest povídek:
 Štěstí z Kokury
 Taxíkář
 Civilizační návyky
 Poslední slušná generace
 Pitomci
 Duch amerického pilota

Děj 
V několika navzájem provázaných povídkách jsou ukázány různé typy lidiček a jejich životní osudy – od taxikáře s nevěrnou ženou, přes psychologa s každodenními rituály, pitomce, který umí doplivnout na lokomotivu, až k lidem, kteří pomocí umělého chrupu v zadnici ucvakávají knoflíky z gaučů (ve filmu nazývaní Tverpové). Ale především je tento film o atomové bombě.

Obsazení

Externí odkazy 
 
 
 
 

České hořké filmové komedie
Povídkové filmy
Filmy z roku 1997
Filmy Petra Zelenky
Držitelé Českého lva za nejlepší film
Filmy o dysfunkčních rodinách
Lásky jedné plavovlásky

Lásky jedné plavovlásky je český černobílý film režiséra Miloše Formana z roku 1965.

Film byl nominován na Oscara za nejlepší cizojazyčný film a Zlatý glóbus za nejlepší cizojazyčný film. Britský filmový časopis Empire ho v roce 2010 zařadil mezi 100 nejlepších cizojazyčných filmů.

Děj 
Hlavní hrdinkou filmu je mladá dělnice z malého města (Hana Brejchová), která hledá pravou lásku. Jednou ji na místní zábavě zaujal mladý muzikant (Vladimír Pucholt), se kterým ještě téže noci skončila v posteli. Později za ním přijela do Prahy a ubytovala se u jeho překvapených rodičů. Její milý o ni však už nejevil zájem. Příběh se odehrává ve městě Zruč nad Sázavou.

Obsazení

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

České hořké filmové komedie
Filmy Miloše Formana
Filmy z roku 1965
Filmy studia Barrandov
Československé černobílé filmy
Filmy odehrávající se v Praze
Lásky mezi kapkami deště

Lásky mezi kapkami deště je český film režiséra Karla Kachyni, natočený v roce 1979. Film ukazuje život v pražském Žižkově v 30. letech 20. století, jako místo svérázných lidiček, klukovských part, poetických starých krámků, ale i místo tíživých dopadů nezaměstnanosti. Hlavní hrdinka filmu prožívá první lásku s hodným synem obuvníka, ale později mu ji přebere jeho přímočařejší bratr.

Hrají

Externí odkazy 
 
 
 
 

České hořké filmové komedie
Filmy z roku 1979
Filmy Karla Kachyni
Filmy studia Barrandov
Filmy odehrávající se v Praze
Malá mořská víla (film, 1976)

Malá mořská víla je česká filmová pohádka režiséra Karla Kachyni, natočená v roce 1976. Mořská víla – dcera krále moří, se nešťastně zamiluje do pozemského prince a musí se rozhodnout, zda kvůli lásce opustí vodní prostředí nebo zůstane nesmrtelnou. V hlavní roli mořské víly se ztvárnila Miroslava Šafránková, sestra Libuše Šafránkové, která ve snímku také vystupuje a je své sestře velmi podobná.

Základní údaje 
 Námět: Hans Christian Andersen
 Scénář: Ota Hofman, Karel Kachyňa
 Hudba: Zdeněk Liška
 Kamera: Jaroslav Kučera
 Režie: Karel Kachyňa
 Hrají: Miroslava Šafránková, Radovan Lukavský, Petr Svojtka, Marie Rosůlková, Milena Dvorská, Libuše Šafránková,Jiří Ornest, Dagmar Patrasová, Jiřina Krejčíková, Alexej Okuněv, Jaroslava Schallerová, Milan Hein, Jana Švandová, Jan J. Vágner, Jiří Světlík, Andrea Čunderlíková, Petr Skarke, Petr Svoboda, Šizuka Išikava, Dana Kubálková, Venuše Samešová, Milena Steinmasslová, Jaroslav Heyduk, Vladimír Pospíšil, Jindřich Narenta, Hana Talpová, Josef Vondráček, Karel Anderle, Pavel Vlasák, Jiří Flíček, Miroslav Krejča, Milan Pěkný, Pavel Robin, Miloš Švarc, Jan Pohan, Inka Čekanová, Pavel Jiras, Jan Gottlieb, Pavel Šmok, Bert Schneider, Karel Engel, Miroslav Jíra, Jaroslav Klenot, Jiří Klenot, Zdeněk Srstka, Ivana Maříková, Marta Richterová, Vladimír Fürst, Klára Frydrychová, Peter Bamidele Jzirein, Joseph Ig Nigeria Eboreime, Pavel Rímský, Jaroslav Sus, Eva Chaloupková, Zdeněk Boubelík, Petr Novák, Karel Schumpeter, Luděk Munzar 
 Další údaje: barevný, 84 minut, pohádka
 Výroba: ČSSR, Filmové studio Barrandov, Mosfilm, 1976

Externí odkazy 
 
 
 

České pohádkové filmy
Filmy z roku 1976
České filmy natočené podle knižní předlohy
Filmy Karla Kachyni
Filmy inspirované dílem Hanse Christiana Andersena
Fiktivní princezny