alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Vysokorychlostní telegrafie

Vysokorychlostní telegrafie (zkr. HST z angl. High speed telegraphy) - disciplína radioamatérského sportu. Spočívá ve vysílání a příjmu značek Morseovy abecedy na čas a bez použití podpůrných prostředků jako dekódovací software apod.

Systém soutěží je postupový, v České republice se skládá z oblastních přeborù a mistrovství republiky. Dalším stupněm jsou potom mezinárodní závody a mistrovství světa. V oblastních přeborech se soutěží ve zjednodušených disciplínách a v nižších rychlostech v příjmu.

Závodníci se dělí do šesti kategorií:
A juniorky, B junioři, C ženy, D muži, E seniorky a F senioři.

Soutěží se ve třech disciplínách:

 Příjem na rychlost - přijímají se texty dlouhé jednu minutu. Texty jsou složeny z písmen, číslic a v mezinárodních závodech se přijímá smíšený text, složený z písmen, číslic a interpunkčních znamének.
 Vysílání na rychlost - vysílají se písmena, číslice a případně smíšený text po dobu 1 minuty.
 Practising - skládá se z testu za pomocí dvou počítačových programů. Program PED vysílá volací značku, závodník ji musí zachytit bez chyby a potom s touto „stanicí“ navázat spojení. Program sám vypočítá výsledek. Program RUFZ vysílá 50 volacích značek a cílem je zapsat tyto značky za co nejkratší dobu s co nejméně chybami. Program opět vyhodnotí výsledek. Součet bodů z obou programů tvoří výsledek disciplíny.

HST je mezi radioamatérskými sporty jediný, který je uznán naším státem jako reprezentační, a proto je jeho reprezentace podporována účelovou dotací ministerstva školství.
Reprezentace České republiky se na mistrovství světa umisťuje mezi 16-18 státy v první polovině.

Amatérské rádio
Hostilianus

Gaius Valens Hostilianus Messius Quintus ( – léto 251 Řím) byl římský císař vládnoucí roku 251 jako spoluvládce Treboniana Galla. Jeho otcem byl císař Decius (249–251), matkou Herennia Cupressenia Etruscilla. Hostilianus měl staršího bratra Herennia Decia a snad i sestru (údajnou manželku pozdějšího císaře Volusiana).

Hodnost caesara udělil Hostilianovi jeho otec Decius asi v září roku 250. Podle portrétů na mincích byl princ v té době patrně nezletilý. Po Deciově smrti v bitvě u Abrittu (červen 251) nový císař Trebonianus Gallus Hostiliana adoptoval a současně povýšil na augusta, mladý panovník však již po několika týdnech zemřel, pravděpodobně na mor, i když nelze vyloučit ani politickou vraždu.

Poznámky a reference

Literatura

Externí odkazy 
 
  Biografie Decia mladšího a Hostiliana

Vojenští císařové
Úmrtí v roce 251
Oběti moru
Muži
Enkulturace

Enkulturace je část socializačního procesu, během něhož se například původně neutrální a nekulturní novorozenec stane integrální součástí společnosti, jejíž kulturu přejímá. Jedná se o neukončený celoživotní proces. Pojem zavedl M. J. Herskovits, který do pojmu enkulturace zahrnoval všechny projevy naučeného chování a získávání znalostí a dovedností. 

Enkulturace, tedy zkráceně proces včlenění jedince do kultury, neznamená přímo socializaci (začlenění jedince do systému společenských vztahů, ovládnutí základních pravidel "hry sociálních rolí"); enkulturace tedy stojí nad socializací. Probíhá v různých sociálních skupinách a za účasti různých sociálních institucí; může probíhat vědomě a cíleně skrze výchovu a vzdělávání či nevědomě skrze nápodobu.. V dětství jsou nejdůležitější primární skupiny (rodina), v pozdějším věku nabývají na významu skupiny sekundární.

Enkulturace:
 vrůstání jedince do kultury dané společnosti
 interiorizace významů/hodnot, které v dané společnosti tvoří její kulturu
 podstata procesu přeměny jedince z biotické bytosti v bytost společenskou a kulturní

Reference

Související články 
 Ontogeneze člověka

Sociologie kultury
Sociologie
Vlasy

Termín vlasy má více významů:

 vlas – zrohovatělá organická látka, která je součástí hlavy
 Vlasy (muzikál) – americký muzikál z roku 1967
 Vlasy (film) – film režiséra Miloše Formana z roku 1979
Estonská hymna

Hymna Estonska je píseň Mu isamaa, mu õnn ja rõõm (). Slova písně napsal Johann Voldemar Jannsen, známý estonský národní buditel. Hudba je založena na melodii finské hymny, kterou složil německo-finský skladatel Fredrik Pacius v roce 1843.

Premiéru píseň měla během Prvního všeobecného festivalu písní v roce 1869, na který přijelo více než 20 tisíc Estonců. Festival se stal první manifestací estonské jednoty. Hrány byly skladby německé a dvě estonské: „Mu isamaa“ a píseň na slova Lydie Koiduly s hudbou složenou Alexandrem Kunileidem. Obě si získaly velkou oblibu. První z nich byla od roku 1896 estonskou hymnou, druhá „Má vlast, má láska“ národní písní, neoficiální hymnou v době sovětské okupace, kdy byla oficiální estonská hymna zakázána.

Stejnou melodii má i státní hymna sousedního Finska (obě země byly tehdy pod carskou mocí), avšak s jiným textem. Finsko má oficiální hymnu od svého osamostatnění v roce 1917, Estonsko o tři roky později, od roku 1920.

Za sovětské okupace byla zakázána a odvážlivci, kteří ji zpívali, byli deportováni na Sibiř.

Text a doslovný český překlad

Odkazy

Reference

Související články 
 Estonská vlajka
 Státní znak Estonska
 Finská hymna

Externí odkazy 
 

Hymna
Estonsko
Hymna
Finská hymna

Finská hymna má dvě jazykové verze – finskou Maamme a švédskou Vårt land.

Původní text hymny byl napsán švédsky J. L. Runebergem, který je Finy považován za národního básníka. V tisku se ukázal v roce 1846 jako báseň předcházející sbírku 35 povídek o hrdinech z dob války proti Rusku (1808-1809). Soudí se, že báseň byla inspirována "druhou" maďarskou hymnou Szózat autora Mihálye Vörösmartyho z roku 1836. Obliba básně vzrostla, když ji o dva roky později Paavo Cajander přeložil do finštiny. Skladba s hudbou Němce Fredrika Pacia byla poprvé veřejně předvedena 13. května 1848 během slavností v Gumtaktu. Na stejnou melodii vznikla později i estonská hymna.

Někteří hudební kritici upozorňují, že hudba sama není nijak zvlášť hudebně kvalitní a jedná se vlastně jen o přepracování staré německé pijácké písně. Podobně je terčem kritiky i fakt, že Pacius byl Němec a slova byla Runebergem napsána nejprve švédsky. Také fakt, že za svou považují píseň i Estonci, vedl v minulosti k návrhům, aby se finskou hymnou stala Sibeliova Finlandia. K ní slova napsal na sklonku 30. let 20. století básník Veikko Antero Koskenniemi.

Není bez zajímavosti, že píseň Maamme není oficiálně potvrzenou hymnou Finska. Jako hymna se používá pouze jako tradice.

Text a český překlad

Poslech

Související články 
 Finsko
 Finská vlajka
 Státní znak Finska
 Estonská hymna

Externí odkazy 
 
 150th Anniversary of the Finnish National Anthem (anglicky)

Finsko
Hymna
Hymna
Paralogie

Obecně paralogie znamená neúmyslně chybný úsudek. Tímto pojmem se zabýval v některých svých spisech, například ve spisku Postmoderní situace zejména J. F. Lyotard, který jej však z hlediska své filosofie nevnímal jako něco a priori neužitečného.

Paralogie je způsob komunikace, jejímž cílem není dosažení konsenzu, nýbrž sdílení protichůdných názorů a myšlenek. Ty nemusejí být zcela nutně „správné“. Platnost či pravdivost není totiž v postmodernistickém pojetí tím nejpodstatnějším - největší hodnotu má to, co podněcuje vznik nových myšlenek, idejí a úhlů pohledu. 

Lyotard odmítá vůdčí postavení univerzálního konsenzu ve vědě. Konsensus v sobě obsahuje jistou míru autoritativnosti, která potlačuje odlišnosti. Kritizuje posedlost jednotou a performativitou, na nichž je moderní vědění založeno. Zastává se plurality různých "řečových her" - je třeba překonat nostalgickou perspektivu jednoty a posedlost výkonností, postmoderní věda má usilovat o vytváření nových idejí, ne o co nejúčinnější aplikaci známých faktů.

„V čem může spočívat legitimnost po zániku metanarativních příběhů? Kritérium výkonnosti je kritériem technologickým, neplatí pro posuzování toho, co je pravdivé a spravedlivé. Konsensus, k němuž se dospěje diskusí, jak soudí Habermas? Tento konsensus znásilňuje heterogennost řečových her. A k invenci nového dochází vždy uprostřed názorové různosti. Postmoderní vědění není pouze nástrojem moci. Zjemňuje naší vnímavost pro různosti a stupňuje naši schopnost snášet nesouměřitelné. Svoji rozumnost nenachází v homologii expertů, nýbrž v paralogii vynalézajících.“ (La Condition Postmoderne, 1979; česky in O postmodernismu, 1993

(český název dotyčné knihy je zavádějící, Lyotard nikdy nemluví o "postmodernismu", jen (v některých spisech) o "postmodernitě", či "postmodernu" a "postmoderním". Explicitně zdůrazňuje, že nejde o žádný "-ismus" a neoznačuje se za "postmodernistu". (Označení "postmoderní" použil ve spisu Postmoderní situace přejímaje je od amerických sociologů a kritiků a později se k němu několikrát vrátil, zejména aby lépe objasnil, co měl tehdy na mysli.))

Filozofie
en:Homology (biology)#Paralogy
Beaufortova stupnice

Beaufortova stupnice slouží k odhadu rychlosti větru podle jeho snadno pozorovatelných projevů na moři či souši. Byla vytvořena počátkem 19. století kontradmirálem Francisem Beaufortem. Beaufortova stupnice má dvanáct stupňů.

Beaufortova stupnice

Historie Beaufortovy stupnice 

Beaufortovu stupnici „pro moře“ vytvořil kontradmirál britského námořnictva irského původu sir Francis Beaufort v roce 1805. Původně nesloužila pouze k odhadu rychlosti větru, ale byla dvanáctibodovou škálou vztahující se k vhodnosti pro plavbu s určitým počtem plachet. Pro nenámořní použití byla upravena v roce 1850, kdy byla též přibližně určena rychlost větru u různých stupňů pomocí anemometru. Standardizována byla v roce 1923. Od roku 1969 se vyskytuje i v 16stupňové podobě, když byla nastavena o 5stupňovou Saffirovu–Simpsonovu stupnici hurikánů (SSSH). První stupeň SSSH je v takovémto případě roven 12. stupni BS, 2. stupeň SSSH odpovídá 13. stupni BS a tak dále.

Související články 
 Vítr
 Větrná smršť

Externí odkazy 
 
 Beaufortova stupnice síly větru (archiv) 
 Measuring the wind  

Meteorologie
Vítr
Stupnice
Rychlost větru
Bouře
Větry
Skupina Jima Robertse

Skupina Jima Robertse, či Bratří (v originále Brethren) nebo Bratři a Sestry (Brothers and Sisters), či eventuálně Pojídači odpadků (překlad anglického Garbage Eaters) jsou označení náboženského hnutí, kterou založil letniční kazatel Jim Roberts počátkem 70. let 20. století v USA. Sama pro sebe nemá žádný zvláštní název, někdy používá označení Církev (The Church). 

Tvoří ji polokočovné skupiny, vedené služebně starším mužským příslušníkem („Starší“), v nichž ženy jsou podřízeny mužům a osoby, které jsou v sektě nové, těm, kdo v ní jsou již delší dobu. „Starší“ konzultuje své kroky s reverendem Robertsem, který také rozhoduje o přeložení členů mezi skupinami. Jeho souhlas potřebují členové ke sňatku.

Bydlí často v opuštěných domech, předem si vyžádají svolení majitele, kterému za to přislíbí, že tam provedou opravy. Potraviny vybírají často z popelnic, obcházejí restaurace a žádají je o zbytky jídel. 

Oblékají se velmi skromně, muži nosí krátké vlasy a dlouhé nepěstěné vousy, ženy dlouhé vlasy, které si nikdy nestříhají, nikdy se nelíčí. Jako dopravní prostředek používají často jízdní kola, ale také autostop.

Po vstupu se zřeknou veškerého majetku, který předají hnutí, a po několika dopisech přerušují veškeré kontakty s rodinou. 
Žijí přísně podle biblických příkazů, vykládaných Jimem Robertsem, a věří, že mimo jejich skupinu není možná spása. Obdivují ortodoxní židy, o nichž se domnívají, že se v posledních dnech světa usmíří s Ježíšem Kristem.

Používají výhradně bibli v překladu krále Jakuba.
Zásadně používají pouze přírodní medicínu, odmítají lékařskou a dentální péči a nikdy nenosí brýle. 
Žijí velmi puritánským životem, odmítají alkohol, drogy a sex. 
V sektě přijímají židovská a biblická jména. 

Mnoho času věnují snaze rekrutovat další členy, typicky mladé inteligentní lidi, často je vyhledávají v prostředí vysokých škol, knihoven a koncertů. Typický nový člen je starý 17 až 21 let.
Členy často vylučují při neposlušnosti vůči „starším“ nebo pokud mají psychologické nebo fyzické problémy. Někdy se tyto osoby potulují poblíž skupiny a doufají, že budou přijaty zpět a dosáhnou spásy.

Externí odkazy 
 The Roberts Group Parents Network
 The Jim Roberts' group

Nová náboženská hnutí inspirovaná křesťanstvím
Jim Roberts

Jim Roberts (5. června 1939 Paris, Tennessee, USA – 6. prosince 2016) byl zakladatelem a vůdčí osobností náboženského hnutí známého jako Bratři (Brethren) nebo Skupina Jima Robertse. Mezi lety 1958 – 1961 sloužil u námořní pěchoty.

Externí odkazy 
 The Roberts Group Parents Network
 The Jim Roberts' group

Narození v roce 1939
Narození 5. června
Křesťanští náboženští vůdci
Úmrtí v roce 2015
Úmrtí 6. prosince
Muži
Letniční
Mezinárodní asociace exorcistů

Mezinárodní asociace exorcistů je katolická organizace založená světoznámým římským exorcistou Gabrielem Amorthem v roce 1993, která sdružuje ty, kteří se věnují službě exorcisty. 

Počet členů v této organizaci je omezen a členství je výběrové. Kněz pro vstup do organizace musí získat souhlas svého biskupa. Organizace pořádá uzavřené setkání jednou ročně. 

Gabriele Amorth založil organizaci ve snaze zvýšit počet exorcistů po světě. Do své smrti byl čestným předsedou asociace, současným předsedou je Francesco Bamonte.

Související články 
 Exorcismus
 Seznam exorcistů

Externí odkazy 
 Mexičané bojují proti satanismu na národním setkání exorcistů (anglicky)

Exorcismus
Joseph de Tonquedec

Joseph de Tonquedec (* 27. prosince 1868, Morlaix, Francie – 21. listopadu 1962 ) byl jezuita, katolický kněz a v letech 1924 – 1962. oficiální exorcista (vymítač ďábla) města Paříž.

Reference 

Francouzští exorcisté
Narození v roce 1868
Úmrtí v roce 1962
Muži
Francouzští jezuité
Amatér

Amatér (franc. amateur [amatör], milovník; pův. z lat. amator, milovník od amare milovat) je ten, kdo se věnuje něčemu (umění, vědě, technice, sportu aj.) ze záliby, ne z povolání (opakem je profesionál).

Člověk, který určitou činnost dělá ze zájmu ve svém volném čase, nikoli jako zaměstnání (profesionálně) – ať již proto, že je činnost jeho koníčkem (hobby), nebo proto, že by ho činnost v dané společnosti neuživila (viz např. Henri Rousseau, původní povolání řady českých zpěváků populární hudby – Lucie Bílá, Waldemar Matuška, Marta Kubišová, Karel Gott aj.).

Být amatér neznamená být laik (neodborník, člověk neškolený v určitém oboru). Amatér může být v daném oboru odborníkem (vzděláním, praxí, obojím), může být autodidakt, a přesto oceňován profesionály atp. (Heinrich Schliemann, Henri Rousseau aj., obecně řada sběratelů-entomologů aj.). Stejně tak může svou amatérskou aktivitu profesionalizovat (optimálně postupným zdokonalováním a souvis. zájmem trhu, ovšem proces přeměny amatéra v profesionála nemusí být přijímán jako pozitivní sociální jev, protože bývá spojen s komercializací příslušné činnosti, např. přeměna sportovců, sběratelů umění aj. v profesionály).

Příklady 
 amatérský sportovec (Před rokem 1989 museli být v Československu všichni sportovci amatéry. V praxi to znamenalo, že museli být oficiálně zaměstnáni. Někteří se stali vojáky z povolání, a tedy členy tělovýchovné jednoty Dukla.)
 radioamatér
 amatérský speleolog (podle nich byla např. pojmenována i Amatérská jeskyně v Moravském krasu)
 ochotník – amatérský divadelní herec
 amatérský meteorolog (meteoamatér)
 amatérský astronom
 amatérský fotograf

Další význam 
Podle ASCS má pojem „amatér“ i druhý význam – amatérem lze pejorativně nazvat člověka, který „neovládá dokonale nějakou odbornou činnost“.

Odkazy

Reference

Literatura 
 Akademický slovník cizích slov. Praha: Academia, 1997. 834 s. .
 NOHEJL, Tomáš. Sportovci... tehdy amatéři, dnes profesionálové. Deník.cz [online]. 19. 9. 2009 [cit. 27. 12. 2018]. Dostupné z: https://www.denik.cz/samet/sportovci-tehdy-amateri-dnes-profesionalove-.html
 STLOUKALOVÁ, Brigita. Profesionalismus a amatérismus v zrcadle socialistického sportu. Tělesná kultura. 2008, roč. 31, č. 1, s. 68–84. Doi: 10.5507/tk.2008.006.

Související články 
 Laik
 Samouk

Externí odkazy 
 
 amatér
 
 

Záliby
Francouzská slova a fráze
Troll

Slovo troll má více významů.

Fiktivní bytost:
 Troll (severská mytologie) – bytost ze severských bájí
 Troll (Středozemě) – literární postavy v díle J.R.R. Tolkiena
 Troll (Zeměplocha) – literární postavy v díle T. Pratchetta
 Troll (Warcraft) – postava v sérii počítačových her a knih

Příjmení:
 Karl Troll – rakouský architekt
 Walter Troll – rakouský statkář a politik (1856–1937)

Další použití slova:
 Troll (internet) – provokatér v internetové diskusi
 Troll (počítače) – programovací jazyk
 Troll (skupina) – norská black metalová kapela
 Troll metal – druh hudebního směru black metal, který je poddruhem metalu
 Troll (automobil) – malá norská továrna na výrobu automobilů
 Trollech – plzeňská blackmetalová skupina založená v roce 1999
 Trolltech – norská softwarová firma vyrábějící mimo jiné Qt (knihovna)
 Trollí most – fantasy povídka Terryho Pratchetta
 Trollové (film) - film

Místa:
 Trollhättan, Švédsko – sídlo automobilek Saab Automobile a Volvo; filmového studia Trollywood
 Troll (polární stanice)
 Fremontský troll – plastika ve čtvrti Fremont v americkém městě Seattle

Externí odkazy
Kristus

Kristus (latinsky christus, odvozeno z řeckého christos [χριστος], kalk hebrejského mašiach [מַשִׁיחַ]) znamená „pomazaný“, Mesiáš, Bohem vyvolený král. V křesťanství jde o jeden z nejdůležitějších titulů Ježíše z Nazareta, který jej označuje za Bohem slíbeného a židy očekávaného spasitele.

Vývoj použití titulu 

Řecké christos je v překladu Starého zákona ekvivalentem pro hebrejské mašiach a znamená „pomazaný“ v tom nejširším smyslu, především však jako trojí úřad kněze, krále, nebo proroka, což byly úřady, do nichž se vstupovalo skrze pomazání olejem. V pozdějším starozákonním židovství se mašiach (počeštěně mesiáš) stal eschatologickým očekávaným „Božím pomazaným“ ve smyslu ideálního krále, proroka a velekněze.

Pro křesťanské věřící je tímto očekávaným mesiášem Ježíš z Nazareta. Proto mu od počátku přisuzují tento titul, který v Novém zákoně najdeme v řecké podobě christos, počeštěně Kristus. Za pomazání u Ježíše většina křesťanů považuje jeho křest v Jordánu, kdy na něho sestoupil Duch Svatý v podobě holubice.
S tím ovšem rozhodně nesouhlasí pravoslavní, kteří tvrdí, že Ježíš se jako Kristus čili Pomazaný již narodil. Každopádně je však výraz Kristus jako Ježíšův titul používán na různých místech Nového zákona. Od tohoto titulu je odvozeno i slovo křesťan, tj. „kristovec“, ten, kdo vyznává Ježíše jako Krista, Mesiáše, a svůj život podřizuje jeho učení a příkladu. Na skutečný původ tohoto jména nás může upomenout např. arabská verze, znějící iású' al-masíh, a označení křesťana jako al-masíhí, „mesiášovec“.

V epištole Filipským je jedno místo, kde se dá výraz Kristus přeložit buď jako titul („Pán Ježíš je Kristus“) nebo jméno („Pán je Ježíš Kristus“, případně „Pán Ježíš Kristus“). Tato nejistota v překladu jen poukazuje na fakt, že se z Krista coby titulu velmi rychle stala součást vlastního jména, a tak je už ve většině Nového zákona titul Kristus používán jako Ježíšovo vlastní jméno. V tomto smyslu je známe i my dnes. Tak či onak je Ježíš považován za očekávaného davidovského krále, za Božího pomazaného, ze konečného velekněze, kterého předpovídali starozákonní proroci, naplněním všech nadějí. I když by bylo podle epištoly Filipským přesnější chápat Krista jako pravý a dokonalý obraz Boží ve smyslu toho, že jeho způsob bytí náleží Bohu, je proniknut Bohem a zjevuje Boha, přesto se v dějinách hlavních křesťanských směrů začalo s učením o ontologické totožnosti Krista s Bohem.

Odkazy

Reference

Související články 
 Ježíš Kristus

Externí odkazy 
 
 
 

Ježíš Kristus
Křesťanské teologické tituly

fr:Christ#Religion
Generální konference pro míry a váhy

Generální konference pro míry a váhy (Conférence Générale des Poids et Mesures, zkratka CGPM) se schází každé čtyři roky v Paříži. Je tvořena zástupci vlád členských států a pozorovateli přidružených států. Každá konference na základě zprávy a doporučení Mezinárodního výboru pro váhy a míry, rozhoduje o případných změnách SI.

Poprvé se konference konala v roce 1889, byl na ní schválen prototyp metru a kilogramu navržený Mezinárodním úřadem pro míry a váhy. Čtyřletý cyklus konferencí začal až v roce 1960.

CGPM sdružuje 60 stálých a 42 přidružených členů.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 http://www1.bipm.org/fr/convention/member_states/

Konference
Soustava SI
Maastricht

Maastricht (limbursky Mestreech) je nejstarší nizozemské město a hlavní město provincie Limburk. Žije zde  obyvatel. Město leží na jihovýchodě země, mezi Belgií a Německem. Rozkládá se na obou březích řeky Mázy. Jméno města pochází z latinského Mosae Traiectum, podle mostu, který nechal na tomto místě postavit římský císař Augustus.

Zajímavosti 
Podle pozdně křídových hornin v okolí města byl geology pojmenován nejsvrchnější stupeň druhohorního období (Maastricht, trvající zhruba posledních 6 milionů let druhohor, tedy asi před 72-66 mil. let). V roce 1764 byly v podzemních křídových lomech u Maastrichtu objeveny první zkameněliny mosasaurů - velkých mořských plazů z konce éry dinosaurů.

V centru města se nachází protestantský kostel Sint-Janskerk (kostel svatého Jana).

Budova radnice 

V Maastrichtu stojí radnice, která byla postavena architektem Pieterem Postem v polovině 17. století. Stavba reprezentuje typickou nizozemskou architekturu.

Partnerská města

Související články 
 Maastrichtská smlouva

Externí odkazy 
 
 
 Oficiální stránky

Reference 

 
Města v Nizozemsku
Obce v provincii Limburg
Komutativita

Komutativita je v matematice, zejména v algebře, vlastnost binární operace spočívající v tom, že u ní nezávisí na pořadí jejích operandů.

Definice 
Budeme-li uvažovat grupoid , potom binární operace  definovaná na  se nazývá komutativní, jestliže platí

 

pro všechna . Zároveň jestliže pro  platí , potom říkáme, že tyto dva prvky spolu komutují.

Je-li tato operace nad  zároveň asociativní, tj.  tvoří pologrupu, potom tuto operaci většinou nazýváme násobením, které značíme . Ve speciálním případě, kdy  vzhledem k této operaci tvoří komutativní grupu, tuto operaci nazýváme sčítáním.

Příklady komutativity 
Nejznámější příklady komutativní binární operace jsou sčítání (značíme ) a násobení (značíme ) přirozených čísel.

 (v obou případech je výsledek 5)
 (v obou případech je výsledek 21)

Další ukázky komutativních binárních operací jsou například: sčítání a násobení komplexních čísel, průnik a sjednocení množin v potenční množině , operace maximum a minimum na uspořádaných množinách.

Mezi binární operace, které nejsou komutativní, patří například odčítání, dělení, umocňování, tj. , nebo vektorové násobení, které je antikomutativní, tj. liší se pouze o znaménko.

Důležitým příkladem nekomutativního násobení je násobení matic nad prostorem komplexních čtvercových matic . Jako jednoduchý protipříklad se nabízí

.

Tato vlastnost matic (a obecněji lineárních operátorů) je důležitá v kvantové fyzice, ve které jsou např. poloha a hybnost částice popsané nekomutujícími operátory a nelze je proto určit zároveň s libovolnou přesností (viz princip neurčitosti). Měření těchto veličin je nekomutativní, což znamená, že záleží na tom, zda měříme první polohu či hybnost.

S pojmem komutativity úzce souvisí tzv. komutátor, který definujeme nad libovolným okruhem  ve tvaru

 .

Z definice komutátoru je zřejmé, že dva prvky spolu komutují, jestliže je jejich komutátor nulový, tudíž lze hrubě říci, že komutátor v určitém smyslu "měří" míru nekomutativity.

Komutátor je zajímavý především z toho důvodu, že libovolná asociativní algebra vzhledem ke komutátoru tvoří Lieovu algebru, přičemž každou Lieovu algebru  lze vnořit do nějaké asociativní algebry, s čímž souvisí univerzální obalová algebra .

Odkazy

Související články 
 Algebraická struktura
 Aritmetika
 Asociativita
 Distributivita
 Komutátor

Externí odkazy 
 
 

Algebra
Tango

Tango může znamenat více věcí:

Tanec 
 Tango
 Argentinské tango
 Uruguayské tango
 Finské tango

Jiné 
 Tango (hudba) – hudební styl, hudba na kterou se tančí tango
 Tango (skupina) – česká rocková skupina
 Tango (nápoj) – britský lehký nápoj
 Tango (film)
Tango (počítačová hra)
 Provincie Tango – provincie v Japonsku
 Tango (programování) – standardní knihovna jazyka D
 Tango Desktop Project
 písmeno T v hláskovací abecedě NATO
 třída Tango – v kódovém označení NATO třída sovětských ponorek Projekt 641B
 Tango (míč) – značka fotbalového míče firmy Adidas, poprvé použitý na MS 1978 v Argentině

Externí odkazy
Kancelářský balík

Kancelářský balík je v informatice označení pro skupinu kancelářského software prodávaného nebo pronajímaného jako celek, který nabízí určitý stupeň propojení jednotlivých aplikací v balíku. Jeho součástí obvykle bývá textový procesor, tabulkový procesor, prezentační program či databázový systém. Někdy se v balíku též objevují grafické editory či systémy pro podporu spolupráce (groupware).

Velmi rozšířený je kancelářský balík Microsoft Office, který se stal de facto standardem. Proto se stala schopnost číst soubory Microsoft Office nutnou podmínkou pro kterýkoli kancelářský balík, jež mu chce konkurovat. Tyto soubory však byly ukládány do proprietárních formátů (od verze Office 2007 pak do OpenXML).

Oblibu získal svobodný a otevřený kancelářský balík LibreOffice. Jde o nástupce balíku OpenOffice.org, u kterého došlo vzhledem k neshodám mezi vývojáři, ke stagnaci ve vývoji.

Na rozdíl od Microsoft Office, jsou oba kancelářské balíky (LibreOffice a OpenOffice) dostupné zdarma a pro všechny hlavní operační systémy, tedy např. pro Microsoft Windows, macOS, Linux a BSD.

Některé kancelářské balíky mohou mít menší rozsah služeb a nedostatečnou lokalizaci, tj. neúplně počeštěné prostředí, jak při přímém používání, tak v nápovědě.

S nástupem Web 2.0 služeb se objevila celá řada online kancelářských balíků, příkladem je svobodný a otevřený Libreoffice Online nebo uzavřené Google dokumenty nebo také uzavřené Office (od společnosti Microsoft).

Některé kancelářské balíky

Současné 

 Microsoft Office (Word, Excel, Access, PowerPoint, Publisher, Outlook, OneNote), proprietární balík pro operační systémy Windows a macOS od firmy Microsoft
 LibreOffice (textový procesor, tabulkový procesor, nástroj na prezentace, nástroj na malování, databázový systém, nástroj na tvorbu matematických vzorců) multiplatformní kancelářský svobodný a otevřený balík, oddělený od OpenOffice.org vyvíjený nadací The Document Foundation
 OpenOffice.org (Writer, Calc, Draw, Impress, Base, atd.), multiplatformní kancelářský svobodný a otevřený balík
 Lotus Symphony, kancelářský balík založený na OpenOffice.org od IBM

 Corel WordPerfect Office (WordPerfect, Quattro Pro atd.), proprietární multiplatformní kancelářský balík od firmy Corel
 GNOME Office, kancelářský balík grafického prostředí GNOME.
 Calligra, multiplatformní svobodný kancelářský balík, nástupce KOffice, vyvíjený komunitou KDE
 Apple iWork, kancelářský balík pro macOS

Online 
 LibreOffice Online
 Google dokumenty
 Office
 Zoho Office Suite (částečně dostupný v češtině)
 ThinkFree Office (k lednu 2020 není dostupný v češtině)

Historické 
 Lotus SmartSuite (Lotus Word Pro, Lotus 1-2-3 atd.), proprietární kancelářský balík od firmy IBM. Nejnovější verze z roku 2008.
 Framework, od fy Aston Tate.
 KOffice, kancelářský balík grafického prostředí KDE
 StarOffice, proprietární verze OpenOffice.org od firmy Sun Microsystems
 602Office, proprietární verze OpenOffice.org od firmy Software602
 602PC Suite, proprietární kancelářský balík od firmy Software602, předchůdce balíku 602Office

Reference

Externí odkazy 
 

Kancelářské balíky
Podnikový software
Mensura (hudba)

Pojem mensura (lat., česky míra, měření) má poněkud odlišné významy u různých typů hudebních nástrojů:
 Strunné nástroje
 mensura v užším smyslu slova znamená délku chvějících se strun, tedy vzdálenost od nultého pražce po kobylku
 mensura v širším smyslu slova jsou základní rozměry strunných nástrojů, např. délka krku, výška lubů apod.
 U dechových nástrojů a varhanních píšťal znamená mensura poměr mezi průměrem a délkou trubice

Externí odkazy 
 

Stavba a příslušenství hudebních nástrojů
1301



Události 
 6. leden Jindřich I. z Rožmberka se stává nejvyšším komorníkem českého království
 14. leden – smrtí uherského krále Ondřeje III. po meči vymírají Arpádovci
 27. srpen – Václav III. korunován na krále uherského
 15. října – převrat ve Florencii

Narození 
 23. července – Ota Habsburský, vévoda rakouský, štýrský a korutanský († 17. února 1339)
 ? – Andrea Corsini, italský biskup a světec († 6. ledna 1374)
 ? – Ingeborg Norská, regentka Norska a Švédska († 1361)
 ? – Jan Aragonský, syn aragonského krále Jakuba II., arcibiskup a kazatel († 19. srpna 1334)
 ? – Nitta Jošisada, japonský samurajský velitel († 1338)

Úmrtí 
 14. ledna – Ondřej III.,uherský král (* 1265)
 6. září – Řehoř Zajíc z Valdeka, pražský biskup (* 1235)
 9. listopadu – Boleslav I. Surový, svídnicko-javorský kníže
 17. listopadu – sv. Gertruda Veliká, řeholnice benediktinského řádu (* 6. ledna 1256)
 19. listopadu – Jan III. Romka, sedmnáctý vratislavský biskup (* ?)
 Violanta Aragonská, kastilská královna jako manželka Alfonse X. (* 1236)

Hlava státu 
Jižní Evropa
 Iberský poloostrov
Portugalské království – Dinis I. Hospodář
 Kastilské království – Ferdinand IV. Pozvaný
Navarrské království – Johana I.
 Aragonské království – Jakub II. Spravedlivý
 Apeninský poloostrov
 Papežský stát – Bonifác VIII.
Benátská republika – Pietro Gradenigo
Neapolské království – Robert I. Moudrý
Milánské panství – Matteo I. Visconti
Západní Evropa
 Francouzské království – Filip IV. Sličný
 Anglické království – Eduard I. Dlouhán
Bretaňské vévodství – Jan II. Bretaňský 
Severní Evropa
 Norsko – Haakon V. Magnusson
 Švédsko – Birger Magnusson
 Dánsko – Erik VI. Menved
Střední Evropa
 Svatá říše římská – Albrecht I. Habsburský
České království – Václav II.
Braniborské markrabství – Ota IV.
Rýnské falckrabství – Rudolf I. Falcký
 Hrabství holandské – Jan II. Holandský
Meklenburské knížectví – Jindřich I. Meklenburský
 Hrabství henegavské – Jan II. Holandský
 Polské království – Václav I. Český
 Uherské království – Ondřej III. – Ladislav V. Český
Východní Evropa
 Litevské velkoknížectví – Vytenis
 Moskevská Rus – Daniil Alexandrovič
 Bulharské carství – Teodor Svetoslav
 Byzantská říše – Andronikos II. Palaiologos
 Osmanská říše – Osman I.

Externí odkazy 
 

 
14. století
1302



Události 
 papež Bonifác VIII. vydává bulu Unam Sanctam
 Dante Alighieri byl vypovězen pro svoji politickou činnost z rodné Florencie, kam se již nikdy nevrátil.
 Jičín povýšen na město
 v Bruggách byli povraždění všichni Francouzi (byli rozpoznáni podle toho, že neuměli se správným přízvukem vyslovit schild en vriend, tj. „štít a přítel“). Toho využil francouzský král Filip IV. Sličný a poslal do Flander trestnou výpravu za účelem podmanění bohatých flámských měst. Elitní francouzské vojsko však zažilo 11. července v „bitvě zlatých ostruh“ ponižující porážku od milicí městských komun
 Kunhuta Přemyslovna vstoupila do kláštera benediktinek na Pražském hradě
 11. července – francouzsko-flámská bitva u Courtrai
27. července – Bitva u Baphea, v tuto dobu vzniká první písemná zmínka o životě Osmana I., zakladatele Osmanské říše

Narození 
 Jan V. Braniborský, braniborský markrabě († 24. března 1317)

Úmrtí 
 2. ledna – Jindřich I. Meklenburský, kníže meklenburský (* 1230)
1. února – Andrea Conti, italský řeholník a františkán (* asi 1235) 
 3. března – Roger Bernard III. z Foix, hrabě z Foix (* 1243)
 9. dubna – Konstancie Sicilská, aragonská a sicilská královna jako manželka Petra III. (* okolo 1249)
 2. května – Blanka z Artois, navarrská královna jako manželka Jindřicha I. (* cca 1248)
 11. července
 Robert II. z Artois, hrabě z Artois (* 1250)
 Geoffroy Brabantský, pán Aerschotu (* 1250)
 Rudolf II. z Clermontu, francouzský konetábl (* ?)
Jan I. z Aumale, španělský hrabě z Aumale (* ?) 
Jan III. z Brienne, hrabě z Eu a Guînes (* ?)
Pierre Flotte, francouzský legista a strážce velké pečeti (* ?) 
 srpen – Jolanda Aragonská, vévodkyně z Kalábrie (* 1273)
 26. prosince – Valdemar I., král Švédska (* 1243)
10. října – Dětřich z Hradce, olomoucký biskup (* ?) 
31. prosince – Fridrich III. Lotrinský, lotrinský vévoda (* 1240) 
 ? – Arnolfo di Cambio, italský architekt a stavitel († 1245)
 ? – Balian z Ibelinu, kyperský senešal (* okolo 1240)
 ? – Jindřich III. z Baru, hrabě z Baru (* 1250)
 ? – Jindřich II. z Plavna, nejstarší syn plavenského fojta Jindřicha I. (* ?) 
 ? – Sancha Portugalská, portugalská infantka a dcera krále Alfonse III. (* 2. února 1264)

Hlavy států 
Jižní Evropa
 Iberský poloostrov
 Portugalské království – Dinis I. Hospodář
 Kastilské království – Ferdinand IV. Pozvaný
 Aragonské království – Jakub II. Spravedlivý
 Itálie
 Papež – Bonifác VIII.
Západní Evropa
 Francouzské království – Filip IV. Sličný
 Anglické království – Eduard I. Dlouhán
Severní Evropa
 Norské království – Haakon V. Magnusson
 Švédské království – Birger Magnusson
 Dánské království – Erik VI. Menved
Střední Evropa
 Svatá říše římská – Albrecht I. Habsburský
 České království – Václav II.
 Hrabství henegavské – Jan II. Holandský
 Polské království – Václav I. Český
 Uherské království – Ladislav V. Český
Východní Evropa
 Litevské velkoknížectví – Vytenis
 Moskevská Rus – Daniil Alexandrovič
 Bulharské carství – Teodor Svetoslav
 Byzantská říše – Andronikos II. Palaiologos
Blízký východ a severní Afrika
 Osmanská říše – Osman I.
 Kyperské království – Jindřich II. Kyperský
Afrika
 Habeš – Ouédem-Arad

Externí odkazy 
 

 
14. století
Telex

Slovo Telex může znamenat:

 Dálnopis – dnes již překonané telekomunikační zařízení umožňující bezobslužný datový přenos textových zpráv po speciálních nebo i telefonních linkách
 Telex (česká hudební skupina) – strakonická punková kapela
 Telex (belgická hudební skupina) – belgická synthpopová kapela
Telex (maďarský zpravodajský web) – maďarský zpravodajský web, který vznikl v roce 2020
DC

Spojení písmen D a C může mít různé významy:

DC
 DC. – zkratka jména biologa Augustina Pyrama de Candollea v Mezinárodním rejstříku jmen rostlin
 CO-DC – kód ISO 3166-2 pro departement Bogotá D.C.
 bývalá SPZ okresu Děčín
 Davis Cup (anglicky Davisův pohár) – tenisový turnaj
 stejnosměrný proud (z anglického direct current)
 Direct Connect – výměnné sítě 
 Dublin Core – standard pro metadatový popis
 axiom závislého výběru – anglicky dependent choice
 DC Comics – komiksové nakladatelství
 DC Shoes – výrobce obuvi
 Democrazia Cristiana – křesťanskodemokratická strana v Itálii

D. C.
 Washington, D.C. (District of Columbia) – federální distrikt v USA
 stejnosměrný proud (z anglického direct current)
 od začátku, opakovat (z italského da capo) – hudební termín

dc
 dc (programovací jazyk)

Zkratky
Značky
Teorie

Teorie je poznatek či soubor poznatků o nějakém předmětu, k nimž se dospělo pomocí uvažování. Opakem či doplňkem teorie je tedy praktické, empirické poznání, fakt. (Teorie samozřejmě má z dostupných faktů vycházet, ale důležité je, že je pomocí myšlení zpracovává do pokud možno uchopitelného a koherentního celku.) Teorie se může týkat prakticky libovolného předmětu poznání, například existuje teorie šachových zahájení, teorie kontrapunktu v hudbě, teorie grup v matematice, teorie vědy ve filozofii nebo teorie mezinárodních vztahů. Zvláštní význam má teorie v přírodních vědách, která umožňuje rozvoj poznání a ovládání přírody.

Slovo teorie pochází z řeckého slova θεωρέω. Původně to byl θεωρός/theoros, tedy divák, který jako vyslanec pozoroval hry a festivaly s náboženskou tematikou a vedl duchovní a teoretický život. Bylo to božské poslání, o čemž svědčí i slovní příbuznost s θεός/theos/bůh.

Různé teorie 
 evoluční teorie
kvantová teorie
 teorie automatů
 teorie ceny
 teorie cla
 teorie grup
 teorie her
 teorie informace
 teorie literatury
 teorie míření
 teorie množin
 teorie mzdy
 teorie peněz
 teorie pole
 teorie poznání
 teorie pravděpodobnosti
 teorie proudění
 teorie relativity
 teorie růstu
 teorie strun
 teorie všeho
teorie 1. řádu
teorie 2. řádu

Reference

Související články 

 Teorie (logika) – matematickologická formalizace pojmu teorie

Externí odkazy 
 
 
 

 Hendl Jan, Kvalitativní výzkum, , ukázka online: Vědecká teorie

 
Vědecká metoda
Filozofické pojmy
Křižák

Slovo křižák má více významů:

pavouci
Křižák – české označení pro několik rodů pavouků z čeledi křižákovití
 Acacesia 
 Acanthepeira 
 Aculepeira 
 Agalenatea
 Agatostichus 
 Alpaida
 Araneus – např. křižák obecný (Araneus diadematus)
 Araniella 
 Argiope 
 Cyclosa 
 Larinioides 
 Mecynogea 
 Nuctenea 
 Panagaeus

členové skupin
 křižák (rytíř) – účastník křížové výpravy
 člen Českého červeného kříže
 člen řádu německých rytířů

konstrukce
 křižák (parní stroj) – součást parního stroje, která zajišťuje rovný posun pístní tyče a její spojení s ojnicí
 křižák (filmová kamera) – součást filmové kamery nebo filmového promítacího přístroje, která zajišťuje přerušovaný posun filmového pásu
 křížový ovladač - joystick, používaný pro dálkové ovládání (např. v modelářství)

příjmení osob
 Jiří Křižák – český fotbalista, otec Petra
 Petr Křižák – český fotbalista, syn Jiřího

název vrchu nebo hory
 Křižák (České středohoří) (450 m) – vrch v Českém středohoří u obce Libčeves v okrese Louny
 Křižák (České středohoří) (387 m) – vrch v Českém středohoří u osady Charvatec v okrese Louny
 Malý Křižák (375 m) – vrch v Českém středohoří u osady Charvatec v okrese Louny

Související články 
 křižáci (rozcestník) – více různých významů
 křížovník
 křižovník
 křižník

Externí odkazy
Klokánkovití čtyřprstí

Klokánkovití čtyřprstí, či pouze klokánkovití (Potoroidae), jsou dvojitozubí vačnatci, kteří jsou úzce spjati s klokanovitými, občas jsou tyto dvě čeledi tříděny jako podčeledi jedné jediné čeledi. Za samostatnou čeleď jsou pokládáni klokánkovití pětiprstí (Hypsiprymnodontidae), s jediným žijícím druhem klokánek pižmový. Vyskytují se v Austrálii.

Stavba těla a pohyb 
Stejně jako klokanovití jsou i klokánkovití syndaktilní a diprodontní. Mají také zvětšené zadní tlapy a velmi silné zadní končetiny. Ve velkých rychlostech jsou to zdatní skokani, v nižších rychlostech se pohybují spíš jako zajíc, přistávají s váhou rovnoměrně rozloženou mezi přední a zadní končetiny, poté přenesou váhu na zadní končetiny, připraveni k dalšímu skoku. Zadní nohy jsou větší než přední, nicméně tento rozdíl není tak velký jako u klokanů. Čtvrtý prst na zadní tlapě je nejdelší a nejsilnější. Ocas je polochápavý. Recentní druhy dosahují hmotnosti nejvýše 4 kg a délky těla do 50 cm.

Potrava 
Klokánkovití jsou všežravci nebo býložravci, krmí se především houbami a hlízami. Nepohrdnou však ani semínky a drobným hmyzem. Mají vyvinutou, ze předu se otevírající kapsu.

Rody a druhy 
Na základě 

rod Aepyprymnus 
 Klokánek rudohnědý (Aepyprymnus rufescens)

rod Bettongia 
 Klokánek Gaimardův (Bettongia gaimardi)
 Klokánek zemní (Bettongia lesueur)
 Klokánek králíkovitý (Bettongia penicillata)
 Klokánek tropický (Bettongia tropica)

rod Caloprymnus 
 Klokánek pouštní (Caloprymnus campestris) – vyhynulý 

rod Potorous
 Klokánek dlouhoprstý (Potorous longipes)
 Klokánek malý (Potorous platyops)
 Klokánek krysí (Potorous tridactylus)
 Klokánek Gilbertův (Potorous gilbertii)

Reference

Externí odkazy 
 

 
Dvojitozubci
Aureolus

(Marcus Aelius?) Aureolus byl uzurpátor římského trůnu, který se v roce 268 n. l. vzbouřil proti císaři Gallienovi v Miláně.

Aureolus, původem z Dácie, dosáhl za vlády Valerianovy a Gallienovy hodnosti dux equitum, což z něj učinilo jednoho z nejvýznamnějších vojevůdců říše. Roku 260 přispěl jako Gallienův podřízený velitel k porážce uzurpátora Ingenua u Mursy, roku 261 řídil již bez císařovy osobní účasti operace proti uzurpátorovi Macrianovi v Illyriku. Později se usadil v Miláně, kde byl zřízen hlavní stan těžké jízdy, jež mu od sklonku padesátých let podléhala.

Počátkem roku 268 přešel Aureolus nečekaně na stranu vzdorocísaře Postuma, dal pro něj v Miláně razit mince a vyprovokoval tak novou občanskou válku. Císař Gallienus musel rychle přerušit válku s Góty, vtrhl s početnou armádou do Itálie, během obléhání Milána však jeho velitelé Heraclianus, Claudius a Aurelianus zosnovovali spiknutí, které ho stálo život. Nový císař Claudius II. pak nechal Aureola, který asi v srpnu nebo v září 268 přijal císařský titul, se souhlasem vojáků zlikvidovat.

Prameny 
 Historia Augusta, Vita Claudii 4, 4; 5.
 Historia Augusta, Tyranni triginta 10, 14; 11; 12, 2; 12, 13–14; 14, 1; 15, 4; 18, 1; 18, 3; 30, 23.
 Historia Augusta, Vita Gallieni 2, 6–7; 3, 1; 3, 3; 4, 6; 5, 6; 7, 1; 9, 1; 14, 6–7; 21.
 Zonaras 12, 24.
 Zosimos 1, 41.

Externí odkazy 
 
  Aureolovy mince

Římští uzurpátoři
Úmrtí ve 3. století
Muži
Wilhelm Maybach

August Wilhelm Maybach (9. února 1846 Heilbronn – 29. prosince 1929 Stuttgart) byl německý vynálezce, konstruktér a výrobce automobilů.

Život a dílo 
V osmi letech osiřel a vyrůstal v sirotčinci v Reutlingenu, kde se také setkal s ředitelem místní strojírny Gottliebem Daimlerem a stal se jeho asistentem. Roku 1873 s ním nastoupil jako hlavní konstruktér do továrny na plynové motory Deutz v Kolíně nad Rýnem, kde dovedl Ottův spalovací motor do sériové výroby.

Od roku 1882 pracoval společně s Gottliebem Daimlerem v malé dílně v Canstattu u Stuttgartu, kde vyvinuli lehký rychloběžný motor, který se hodil k pohonu vozidel, a karburátor, který umožnil pohon na benzín. V roce 1885 postavil první motocykl (s dřevěným rámem), 1886 motorizovali dostavník, který dosáhl rychlosti 10 km/h a v říjnu 1889 předvedli v Paříži první automobil. S licencemi na jejich motory začínaly první automobilky: Panhard-Levassor a Peugeot ve Francii (1890), Steinway v USA (1891), DMC ve Velké Británii (1896) a Austro-Daimler v Rakousku (1899).

Jako technický ředitel Daimler-Motoren-Gesellschaft měl velký podíl na vývoji automobilismu. Podstatně zdokonalil motor, vynalezl voštinový chladič a zavedl ozubené převodovky. Roku 1900 zkonstruoval na podnět rakouského obchodníka Emila Jellinka závodní automobil Mercedes-Simplex s čtyřválcovým motorem o výkonu 35 HP. Název dostal podle Jellinekovy desetileté dcerky Mercedes. Roku 1904 následoval šestiválec o výkonu 70 HP a roku 1906 dokonce 120 HP.

Od roku 1909 vyráběl se svým synem Karlem ve vlastní továrně luxusní automobily, závodní motory a motory pro Zeppeliny.

Wilhelm Maybach až do své smrti bydlel své vile v Bad Cannstattu, která dodnes stojí na ulici Freiligrathstraße. Zde také 29. prosince 1929 zemřel. Maybach byl pochován v bezprostřední blízkosti svého přítele Gottlieba Daimlera na cannstatském hřbitově.

Odkazy

Literatura 
 Max J. B. Rauck: Wilhelm Maybach. Der große Automobilkonstrukteur. Rauck, Baar 1979
 Harry Niemann: Mythos Maybach. 4. Auflage. Motorbuch, Stuttgart 2002, 
 Harry Niemann: Maybach. Der Vater des Mercedes. 3. Auflage. Motorbuch, Stuttgart 2000, 
 Harry Niemann: Wilhelm Maybach, König der Konstrukteure. Motorbuch, Stuttgart 1995, 
 Kurt Rathke: Wilhelm Maybach. Anbruch eines neuen Zeitalters. Gessler, Friedrichshafen 1953
 Dokument Wilhelm Maybach - König der Konstrukteure

Související články 
 Karl Maybach
 Karl Benz
 Gottlieb Daimler

Externí odkazy 
 

Průkopníci automobilismu
Narození v roce 1846
Úmrtí v roce 1929
Úmrtí ve Stuttgartu
Němečtí podnikatelé
Muži
Narození 9. února
Úmrtí 29. prosince
Narození v Heilbronnu
Klokánek dlouhoprstý

Klokánek dlouhoprstý (Potorous longipes) je drobný vačnatec, žijící v lesích jihovýchodní Austrálie. Spíše než klokana připomíná krysu. Dospělý klokánek váží 2–4 kg a od ostatních klokánků se liší prodlouženými chodidly na zadních končetinách. Srst na těle je šedohnědá, břicho je světlejší, pánevní končetiny naopak černé.

Klokánek dlouhoprstý je samotářský, aktivní v noci. Ve dne se ukrývá ve vegetaci, po setmění shání potravu, kterou vyhrabává kratšíma, ale silnýma předníma nohama. Pohybuje se po čtyřech, při rychlém pohybu poskakuje po zadních. Živí se převážně houbami, plodnice hub tvoří přibližně čtyři pětiny jeho potravy, celkově se živí asi 30 různými druhy, mimoto pojídá ještě hmyz a zelené části rostlin.
 
Březost trvá 38 dní, rodí jedno mládě, které pak ve vaku saje mléko po dobu až pěti měsíců a s matkou zůstává ještě další dva až tři měsíce.

Reference

Externí odkazy 
 

Klokánkovití čtyřprstí
Endemity Austrálie
Vombatovití

Vombatovití (Vombatidae) je čeleď zahrnující mohutné vačnatce se zavalitým tělem, kteří si hloubí pod povrchem rozsáhlé komplexy prostorných chodeb a doupat. Patří do příbuzenstva koaly. Vymřelý předek vombatů, Phascolonus gigas, dorůstal hmotnosti kolem 100 kg. Dnes žijící druhy vombatů mívají nejvýše 40 kg, ale i tak jsou po klokanech největšími vačnatci. Stavbou chrupu i způsobem života se podobají hlodavcům. Jejich 24 zubů nemá kořeny. Stejně jako u hlodavců jim zuby stále dorůstají a musejí být obrušovány. Nohy jsou statné a krátké, opatřené silnými drápy, nápadná je mohutná hlava a krátký ocas. V končetinách mají vombati velkou sílu, a pokud jsou zaskočeni v podzemních prostorách, velmi urputně se brání. Jsou známy případy, kdy zlomili člověku ruku nebo udusili dotírající lovecké psy.

Tato čeleď má již jen tři žijící druhy vombatů, což jsou jediní vačnatci, kteří mají mnoho společného s placentálními hlodavci (Rodentia). Známější vombat obecný je druh vyskytující se převážně v australských státech Viktoria a Nový Jižní Wales. Jeho méně známý příbuzný je vzácný vombat chluponosý, který se vyskytuje poblíž Velkého australského zálivu. Posledním žijícím druhem je vombat Krefftův, který je kriticky ohrožený, žije již posledních 70–100 kusů. Vombatovití jsou typická noční býložravá zvířata. Vombat obecný žije v lesích a na travnatých loukách. Zajímavé je, že v létě, při opravdu vysokých teplotách i v nočních hodinách, upadá do letního spánku. Všechny 3 druhy vombata dorůstají délky až jednoho metru a váží od 20 do 35 kg.

Zajímavostí je trus vombatovitých, který má hranatý tvar.

Rody 
 Lasiorhinus
 vombat Krefftův (Lasiorhinus krefftii)
 vombat chluponosý (Lasiorhinus latifrons)
 Vombatus
 vombat obecný (Vombatus ursinus)

Do čeledi vombatovitých se také řadí vymřelé rody Rhizophascolomus, Phascolonus, Warendja a Ramasayia.

Externí odkazy 
 

 
Dvojitozubci
Marius

Marcus Aurelius Marius byl uzurpátor římského trůnu spravující v letních měsících roku 269 Galii, Británii a část Hispánie. Datum narození a bližší biografické údaje o jeho osobě nejsou známy.

Marius byl nástupcem prvního galského uzurpátora Postuma, jehož v květnu nebo v červnu 269 zavraždili v Mohuči (Moguntiacum) vojáci. Byl prý původem kovář a na trůně se udržel jen několik měsíců, než byl za nejasných okolností zabit. Zda se stal obětí osobní msty, jak tvrdí některé prameny, je sporné, jeho vražda spíše souvisela s vrtkavými náladami vojáků. Zprávy antických autorů, že vládl jen tři dny, jsou zcela jistě nesprávné, neboť stihl vyrazit velké množství mincí. Po jeho smrti převzal moc v Galii Victorinus.

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
  Mariova biografie
  Článek o galském císařství 

Římští uzurpátoři
Úmrtí ve 3. století
Zavraždění panovníci
Muži
Vakoplšíkovití

Do čeledi vakoplšíkovití (Acrobatidae) řadíme pouhé dva druhy, rozdělené do dvou rodů. Jedním z létavých vačnatců je vakoplšík létavý, který je velký přibližně jako myš a žije v západní Austrálii, zatímco vakoplšík péroocasý žije výhradně na Nové Guineji. Oba druhy jsou klasifikovány nižším rizikem ohrožení.

Druhy 
 rod Acrobates
 vakoplšík létavý (Acrobates pygmaeus)
 rod Distoechurus
 vakoplšík péroocasý (Distoechurus pennatus)

Externí odkazy 
 
 

 
Dvojitozubci
Vakoplchovití

Vakoplchovití (Burramyidae) se nacházejí v Austrálii a v Nové Guiney.

Jsou to převážně hmyzožravci, ale krmí se také nektarem a někdy i ještěrkami. Jsou to noční zvířata a rádi žijí na stromech. Vakoplch trpasličí, který žije vysoko v horách, je jediný známý vačnatec, jehož zimní spánek trvá až 7 měsíců.

 Rod Burramys
 vakoplch trpasličí (Burramys parvus)

 Rod Cercartetus
 vakoplch dlouhoocasý (Cercartetus caudatus)
 vakoplch západní (Cercartetus concinnus)
 vakoplch tasmánský (Cercartetus lepidus)
 vakoplch drobný (Cercartetus nanus)

Externí odkazy 
 

 
Dvojitozubci
Vakoveverkovití

Vakoveverkovití (Petauridae) jsou čeledí malých býložravých vačnatců, žijících převážně na stromech.

Druhy 
 rod Dactylopsila
 vakoveverka velkoocasá (Dactylopsila megalura)
 vakoveverka dlouhoprstá (Dactylopsila palpator)
 vakoveverka fergussonská (Dactylopsila tatei)
 vakoveverka páskovaná (Dactylopsila trivirgata)
 rod Gymnobelideus
 vakoveverka bezblaná (Gymnobelideus leadbeateri)
 rod Petaurus
 vakoveverka černoocasá (Petaurus abidi)
 vakoveverka žlutobřichá (Petaurus australis)
 vakoveverka létavá (Petaurus breviceps)
 vakoveverka mahagonová (Petaurus gracilis)
 vakoveverka větší (Petaurus norfolcensis)

Externí odkazy 
 

 
Dvojitozubci