alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Česká a Slovenská Federativní Republika

Česká a Slovenská Federativní Republika, zkráceně ČSFR, byl v letech 1990 až 1992 federativní stát ve střední Evropě, poslední historická podoba Československa před jeho zánikem. Oficiální název ve slovenštině zněl Česká a Slovenská Federatívna Republika. Česká a Slovenská Federativní Republika byla federací skládající se z České republiky a Slovenské republiky. Původní název byl po dobu jednoho měsíce od 29. března do 23. dubna 1990 Československá federativní republika. V tomto období také ČSFR ještě užívala státní znak ČSSR.

Název Československa 

Po pádu komunistického režimu v Československu byla Československá socialistická republika přejmenována od 29. března 1990 na Československá federativní republika. Po vypuknutí sporu o název společného státu (viz pomlčková válka)  byla Československá federativní republika přejmenována na Česká a Slovenská Federativní Republika  a slovensky Česká a Slovenská Federatívna Republika od 23. dubna 1990. 

Název je pravopisně nesprávný a vznikl kvůli dalšímu ze sporů pomlčkové války, sporu o velké „S“. Část slovenských představitelů po listopadu 1989 požadovala také velké písmeno „S“ u „Slovenská“, ale zejména čeští zástupci nechtěli na tuto verzi přistoupit.

Tato část sporu se tehdy vedla o označení „Česká a Slovenská federativní republika“ vs. „Česká a slovenská federativní republika“. Podle českého i slovenského pravopisu se přídavná jména vytvořená z vlastních jmen píší malým písmenem. Zároveň se u víceslovných názvů píše velké písmeno pouze u prvního slova (pokud další slova neobsahují jiné vlastní jméno). Jako „šalamounský“ kompromis byl nakonec název „Česká a Slovenská Federativní Republika“ schválen Federálním shromážděním jako ústavní zákon o změně názvu Československé federativní republiky, i když odporoval pravopisu obou jazyků.

Zánik Československa   

Po dlouhých jednáních Česká a Slovenská Federativní Republika zanikla 31. prosince 1992 přijetím ústavního zákona Federálního shromáždění o zániku České a Slovenské Federativní Republiky.

Reference

Externí odkazy 
 
 Česká a Slovenská Federativní Republika. Zdá se vám, že vidíte pravopisnou chybu?

Československo
Zaniklé státy na území Česka
Zaniklé státy na území Slovenska
Zaniklé federace
Sametová revoluce

es:Checoslovaquia#República Federal Checa y Eslovaca (1990-1992)
Jiřina Šedinová

Jiřina Šedinová (* 21. dubna 1946, Praha) je hebraistka a přední česká překladatelka moderní izraelské literatury, historička židovské kultury a vysokoškolská pedagožka.

Život 
Maturovala roku 1964 na Střední všeobecně vzdělávací škole v Praze 4. Dále vystudovala v letech 1964–1969 obor historie - hebraistika na Filozofické fakultě Univerzity Karlovy. Roku 1973 získala titul PhDr. a roku 1990 obhájila vědeckou práci a získala titul CSc. V letech 1969–1990 působila jako odborná pracovnice a 1991–1995 jako vědecká pracovnice Židovského muzea v Praze. V letech 1995–1999 vyučovala na Státní jazykové škole. Roku 1999 obhájila na FF UK aspiranturu, stala se docentkou a dvě desetiletí vedla obor hebraistiky na Filozofické fakultě Univerzity Karlovy, kde přednášela židovské dějiny, kulturní dějiny a literaturu. Na tuto oblast hebraistických a judaistických studií se soustředila již při práci v Židovském muzeu. V rámci vědeckého úkolu Hebraica Bohemica zpracovávala hebrejskou historiografickou literaturu (kroniky, drobnou historiografickou a memoárovou prózu, náboženskou poezii historického obsahu). Výsledky své práce publikovala v odborných judaistických časopisech. Překládá z hebrejské literatury starší i současné, jak poezii, tak prózu. V oblasti starší literatury se zaměřuje především na středověké, renesanční a barokní literární památky vzniklé v českých zemích. Současnou hebrejskou literaturu v jejích překladech reprezentují díla izraelských autorů. Do roku 2013 vedla obor hebraistika v Ústavu Blízkého východu a Afriky na Filozofické fakultě Univerzity Karlovy, kde dosud přednáší. Externě vyučuje také na Husitské teologické fakultě Univerzity Karlovy.

Vlastní publikace 
 Židé. Dějiny a kultura (2005)
 Dialog myšlenkových proudů středověkého judaismu (2011)
 Židovské dějiny, kultura a náboženství (1992)
 David Gans – Pražský renesanční židovský historik (2016)

Překlady (výběr) 
 Amos Oz – Černá skříňka (Mladá fronta, 1993)
 Kroměřížská selicha – k 26. červnu 1643. El male rachamim ve – chesed azur (Roš chodeš – Věstník Židovské náboženské obce, červen 1993)
 Amos Oz – Mír, láska a kompromis (Mladá fronta, 1997, spolu s Milanem Macháčkem)
 Písek a hvězdy. Výbor moderní hebrejské poezie (Mladá fronta, 1997)
 Jehuda Amichai – Svícen v poušti (Baronet, 1998)
 Amos Oz – Fima (Mladá fronta, 1998)
 Amos Oz – Panter ve sklepě (Mladá fronta, 1999)
 Aharon Appelfeld – Sebeklam (Academia, 2000)

Související články 
 Eva Kosáková

Externí odkazy 
 
 
 Jiřina Šedinová v databázi Obce překladatelů
 Jiřina Šedinová na stránce Databáze českého uměleckého překladu
 Jiřina Šedinová na stránkách Ústavu Blízkého východu a Afriky FF UK

Čeští překladatelé
Čeští hebraisté
Pedagogové na Filozofické fakultě Univerzity Karlovy
Absolventi Filozofické fakulty Univerzity Karlovy
Čeští překladatelé z hebrejštiny
Překladatelé do češtiny
Narození v roce 1946
Narození 21. dubna
Narození v Praze
Žijící lidé
Ženy
Turingova cena

Cena A. M. Turinga () je ocenění udělované každoročně Asociací výpočetní techniky (ACM) jednotlivcům za jejich technický přínos v oboru informatiky. Přínos by měl mít trvalou a výraznou důležitost pro celý obor. Většina oceněných osobností byli informatici.

Cena je pojmenována po Alanu Mathisonovi Turingovi (1912–1954), britském matematikovi, který je považován za jednoho ze zakladatelů moderní informatiky. Turingova cena je někdy označována za „Nobelovu cenu informatiky“, neboť je nejdůležitějším oceněním v tomto oboru.

Turingovu cenu sponzoruje společnost Google Inc.; momentální výše ceny je 1 000 000 USD (dříve měla cena hodnotu 250 000 dolarů).

Seznam nositelů

Reference

Externí odkazy 
 
 

Informatická ocenění
Informatické seznamy
Informatika
Association for Computing Machinery
Ocenění založená roku 1966
Chomutovka

Chomutovka je říčka v severozápadních Čechách, levostranný přítok Ohře. Délka toku je 45,2 kilometru. Plocha povodí měří 160,4 km².

Průběh toku 
Pramení v Krušných horách zhruba 840 metrů nad mořem 2,5 km severozápadně od Hory Svatého Šebestiána v okrese Chomutov. Na některých mapách je jako Chomutovka mylně označován spojovací kanál z povodí Černé, který vede sedlem mezi Skelným a Novoveským vrchem. Na úpatí Novoveského vrchu Chomutovka na svém říčním kilometru 48,595 napájí Novoveský rybník s rozlohou 2,04 hektaru a objemem 17 600 m³. Za Horou Svatého Šebestiána obrací svůj tok k jihovýchodu a 13 km dlouhým a přes 200 metrů hlubokým Bezručovým údolím se teče dolů z Krušných hor, které opouští na severozápadním okraji Chomutova. Protéká Chomutovem a dál pokračuje k jihovýchodu, nyní již mělkým a otevřeným údolím v bezlesé krajině. Teče mimo jiné přes Údlice, Velemyšleves, Bitozeves a Postoloprty, za nimiž ústí v nadmořské výšce 181 metrů zleva do Ohře.

Větší přítoky 
Významnější přítoky jsou pouze tři: Kamenička (L) a Křimovský potok (P) u Třetího mlýna v Bezručově údolí a Hačka (P) u Hořence.

Vodní režim 
Průměrný průtok u ústí činí 1,02 m³/s.

Hlásné profily:

Mlýny 
 Postoloprtský mlýn – Postoloprty, okres Louny, kulturní památka

Galerie

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Třetí mlýn – aktuální vodní stav na stránkách Povodí Ohře
 Základní charakteristiky toku Chomutovka a jeho povodí

Řeky v Krušných horách
Řeky v Mostecké pánvi
Řeky v okrese Chomutov
Řeky v okrese Louny
 
Chomutovka
Kamenička (přítok Chomutovky)

Kamenička je potok se stejnojmennou vodní nádrží v Krušných horách v okrese Chomutov. Je dlouhý 7,2 kilometru, plocha jeho povodí měří 13,5 km² a průměrný průtok v ústí je 0,12 m³/s.

Pramení ve výšce 815 metrů nad mořem pod Jelením vrchem, tři kilometry jižně od Načetína. Vytváří hluboce zaříznuté skalnaté údolí zhruba jihovýchodního směru a ústí zleva do Chomutovky u Třetího mlýna v nadmořské výšce 390 metrů.

Horní tok Kameničky spojuje s údolím Chomutovky převáděcí tunel Dieterova štola. Slouží k odklonění přebytečné vody z horských rašelinišť. Na pravém svahu údolí se nachází přírodní rezervace Buky nad Kameničkou.

Na říčním kilometru 1,55 stojí hráz vodní nádrže Kamenička.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

Potoky v Krušných horách
Potoky v okrese Chomutov
Povodí Chomutovky
Kalek
Blatno (okres Chomutov)
Křimovský potok

Křimovský potok je vodní tok v Krušných horách na severozápadě Čech v okrese Chomutov, přítok Chomutovky. Potok je dlouhý 6,3 kilometru, plocha povodí měří 11,8 km² a průměrný průtok u ústí je 0,1 m³/s.

Pramení v  nadmořské výšce 826 m jeden kilometr jihovýchodně od Hory Svatého Šebestiána. Teče k jihovýchodu a později k východu, severně od Křimova klesá do hlubokého údolí, přijímá zleva Menhartický potok a vlévá se zprava do Chomutovky v nadmořské výšce 390 metrů u Třetího mlýna v Bezručově údolí.

Na říčním kilometru 1,21 stojí hráz vodní nádrže Křimov.

Reference

Externí odkazy 
 

Potoky v Krušných horách
Potoky v okrese Chomutov
Povodí Chomutovky
Hora Svatého Šebestiána
Křimov
Hačka

Hačka je potok v severozápadních Čechách v okrese Chomutov, pravostranný přítok Chomutovky. Potok je dlouhý 14,6 kilometru a plocha povodí měří 29,1 km².

Průběh toku 
Pramení v nadmořské výšce 615 metrů asi 0,5 km východně od Strážek v Krušných horách. Poté spadá krátkým údolím do Chomutovsko-teplické pánve, kam vstupuje na západním okraji města Chomutova. Průtok potoka je příležitostně zvyšován Podkrušnohorským přivaděčem, který mu předává část své vody a to buď přímo spojovacím kanálem, nebo nepřímo přes Uklidňující nádrž a Panský rybník u Spořic. Dále potok míří k jihovýchodu otevřenou krajinou bez větších výškových rozdílů přes Spořice, Droužkovice a Všehrdy do Hořence, kde v nadmořské výšce 267 metrů ústí zprava do Chomutovky.

Vodní režim 
Průměrný průtok u ústí je 0,1 m³/s.

Reference

Externí odkazy 
 

Potoky v Krušných horách
Potoky v Mostecké pánvi
Potoky v okrese Chomutov
Povodí Chomutovky
Křimov
Příroda v Chomutově
Spořice
Droužkovice
Všehrdy (okres Chomutov)
Nezabylice
Rok

Rok je doba odvozená od oběhu Země kolem Slunce trvajícího přibližně 365 a čtvrt dne. Pro potřeby kalendáře je rok zaokrouhlen na celé dny a nesoulad s přesnou dobou oběhu kolem Slunce je zpravidla řešen nestejnou délkou roků. Ve většině zemí (včetně Česka) používaný solární gregoriánský kalendář má běžně 365 dní a rozdíl dorovnává pravidelně vkládaným přestupným rokem o jeden den delším. Lunisolární kalendář navíc rok odvozuje od dvanácti kalendářních měsíců daných oběhem Měsíce kolem Země, které trvají přibližně 354 dní. Přestupný rok pak má stále 12 měsíců, ale o den více. Délka lunisolárního roku proto výrazněji kolísá. Lunární kalendáře užívají pevnou délku roku danou dvanácti oběhy Měsíce, je proto o víc než 11 dní kratší než  oběh Země kolem Slunce a jeho počátek se vůči němu (ročním období) cyklicky posouvá.

Rok solárního kalendáře 
 Běžný kalendářní rok má 365 dní, což je délka v celých dnech nejbližší délce tropického roku (365,242 19 dne), tedy době oběhu Země kolem Slunce.
 Přestupný rok je rok trvající 366 dní, tedy oproti běžnému kalendářnímu roku je delší o jeden, přestupný den. Přestupný rok slouží k vyrovnání rozdílu délky běžného kalendářního a tropického roku. Rozdíl přibližně čtvrtiny dne (0,242 19 dne) způsobí po čtyřech letech posun o přibližně jeden den a proto je přestupný každý čtvrtý rok (juliánský kalendář). Gregoriánský kalendář vyrovnává rozdíl přesněji vynecháním tří přestupných roků během každých 400 let.
 Střední juliánský rok je střední délka roku podle juliánského kalendáře. Trvá 365,25 dne (365 d 6 h). Používá se především v astronomii.
 Střední gregoriánský rok je střední délka roku podle gregoriánského kalendáře. Trvá 365,2425 dne (365 d 5 h 49 min 12 s).

Astronomické roky 
Rok daný dobou, která uběhne mezi dvěma opakováními události spojené s oběhem Země kolem Slunce.
 Siderický rok (též hvězdný rok) je doba, za kterou oběhne Země kolem Slunce vzhledem ke vzdáleným hvězdám. Trvá 365,256 363 051 dne (365 d 6 h 9 min 9 s).
 Tropický rok je doba mezi dvěma průchody Slunce jarním bodem. Trvá 365,242 192 129 dne (365 d 5 h 48 min 45 s). Je to také perioda se kterou se střídají roční období a jeho délka je tedy důležitá pro tvorbu kalendáře. Odlišnost od délky siderického roku je dána putováním jarního bodu způsobeným precesí zemské osy.
 Anomalistický rok je doba, která uplyne mezi dvěma průchody Země přísluním (perihéliem). Trvá 365,259 635 864 dne (365 d 6 h 13 min 53 s). Odlišnost od délky siderického roku je dána stáčením hlavní poloosy elipsy pohybu Země kolem Slunce.

Odvozené významy 

Jako „rok“ se někdy na základě podobnosti nazývají i doby oběhu jiných těles, například dalších planet Sluneční soustavy nebo i oběhu Slunce kolem středu naší galaxie (galaktický rok).

Související články 
 Letopočet

Externí odkazy 
 
 
 

 
Jednotky času
Slezská Harta

Slezská Harta může znamenat

 Vodní nádrž Slezská Harta – přehrada na řece Moravici v Moravskoslezském kraji
 Slezská Harta (Leskovec nad Moravicí) – část obce Leskovce nad Moravicí v okrese Bruntál
 Mikroregion Slezská Harta – sdružení několika obcí nacházející se kolem vodní nádrže Slezská Harta
Uhlířský vrch (Bruntálská vrchovina)

Uhlířský vrch () je jedna z nejmladších vyhaslých sopek na českém území. Leží ve Slezsku, asi dva kilometry jihozápadně od okraje města Bruntálu (v katastrálním území Bruntál-město). Má nadmořskou výšku 672 metrů.

Na vrcholu stojí barokní poutní kostel Panny Marie Pomocné. Od kostela k městu byla současně s dostavbou kostela vysázena čtyřřadová lipová alej z roku 1766, dlouhá kolem jednoho kilometru. Jižně od vrcholu se nachází opuštěný lom, chráněný jako přírodní památka.

Přírodní památka 
Na jižním svahu je opuštěný lom po bývalé těžbě tufů, který byl roku 1966 prohlášen přírodní památkou. Převážně písčité tufy obsahují větší sopečné pumy. Lávový proud vytékal původně ze sopky východním a severovýchodním směrem. Je tvořen čedičem.

Poutní kostel Panny Marie Pomocné 

Původní dřevěná poutní kaple byla postavena v roce 1653 řádovým místodržícím Oswaldem z Liechtensteina, jako daleko viditelný symbol vítězství katolické církve nad protestanty. Na místě kaple byl v letech 1755–1765 postaven krnovským architektem Jiřím Friedrichem Gansem jednolodní barokní kostel. V dřívějších dobách stával vedle kostela hostinec s dodnes dochovanou studnou, jejíž hloubka je čtyřicet metrů a je bez vody (měřeno v r. 2005).

Lipová alej 
Cesta k vrcholu kopce je lemována čtyřřadou lipovou alejí. Alej dal v letech 1766 – 1770 vysázet svobodný pán komtur von Riedheim. Roku 1973 byly stromy aleje prohlášeny za památné a o 20 let později se celý areál včetně lipové aleje stal kulturní památkou. V roce 2008 se ucházela o titul Strom roku. Ve 12. ročníku ankety Alej roku se stala Alejí roku 2022.

Křížová cesta 
Podél horní části aleje bylo v roce 1916 vztyčeno 14 stojanů s obrazy křížové cesty, které namaloval malíř Franz Templer podle předloh Gebhardta Fugela z Mnichova. Po druhé světové válce byla torza jednotlivých zastavení odstraněna.

K obnově křížové cesty došlo až v roce 2001 a zasloužil se o ni bruntálský umělecký řezbář František Nedomlel, který během čtyř let zhotovil dřevěné plastiky pro patnáct zastavení z různých druhů dřevin vyskytujících se v Nízkém Jeseníku. Na znovuvybudování křížové cesty bylo vybráno téměř dva miliony korun. Kvádrové podstavce jednotlivých zastavení byly vyrobeny z různých druhů místních hornin, na jejich čelních stranách jsou umístěny mramorové desky se jménem donátora zastavení.

Výhled a přístup 
Vrcholek vyhaslé sopky je místo dalekého rozhledu a může sloužit jako dobrý orientační bod. Otevírá se odtud pohled na okolní vrcholy Nízkého Jeseníku a v dáli je viditelný Hrubý Jeseník.

Nejlepším přístupovým místem se jeví silnice III. třídy z Bruntálu na Moravskoslezský Kočov a Valšov (vede souběžně s hlavní silnicí č. 45 na Šternberk)

Reference

Externí odkazy 
 
 Zdeněk Kukal: Mohou se probudit sopky v Čechách?, časopis 21. století. Publikováno: 19. 12. 2005.

Hory a kopce v okrese Bruntál
Hory a kopce v Nízkém Jeseníku
Přírodní památky v okrese Bruntál
Chráněná území v Nízkém Jeseníku
Chráněná území vyhlášená roku 1966
Lomy v okrese Bruntál
Sopky v Česku
Geotrasa sudetská
Příroda v Bruntálu
Venušina sopka

Venušina sopka (643 m) je vyhaslá čtvrtohorní sopka nad obcí Mezina, jižně od Bruntálu. Na vrcholu je plochý kráter a boční krátery s lávovými jeskyněmi. Sopečnou činnost zde připomíná pouze červenohnědé zbarvení půdy. Dva lávové proudy míří severovýchodním směrem. Její vrch byl v minulosti zničen těžbou popelovin. Geologicky je sopka tvořena výlevnými horninami z nichž má největší zastoupení čedič čili bazalt, které jsou pokryty sopečnými vyvrženinami charakteru tufů a tufitů s výskyty tzv. „sopečných pum“. Venušina sopka je známá i mineralogicky, neboť se v čediči hojně nachází zelený nerost olivín.

Po Bruntálských sopkách 
Již několik desítek let místní klub turistů v Bruntále pořádá na jaře (poslední dubnová sobota) turistickou akci, nazvanou „Po sopkách Bruntálska“. Nejkratší trasa vede na Uhlířský vrch (7 km), Venušinu sopku (17 km), dále na okolo Slezské Harty (25 km), Velký Roudný (50 km) a nejdelší trasa měří 50 km. Na tyto trasy také navazuje cyklistický závod Memoriál Petra Hábla.

Související články 
 Lávový proud u Meziny

Externí odkazy 
 
 FOTO: Pohled na Venušinu sopku a Velký Roudný

Sopky v Česku
Hory a kopce v Nízkém Jeseníku
Hory a kopce v okrese Bruntál
Kopce pod 1000 metrů v Česku
Mezina
Triglav

Triglav''' (2 864 m n. m.) je nejvyšší hora Slovinska, Kraňska a Julských Alp, která se nachází v Triglavském národním parku na severozápadě státu, přímo na historické zemské hranici Kraňska a Gorice a Gradišky. Hora je stylizovaně zobrazena na slovinském státním znaku i slovinské vlajce. Své pojmenování získala podle Trihlava, starodávného trojhlavého slovanského božstva.

 Prvovýstup 
Triglav byl poprvé zdolán třemi slovinskými horaly v r. 1778. Zhruba od poloviny 19. století se v rámci probouzejícího se slovinského národního povědomí stalo mezi inteligencí jakousi národní povinností vystoupit na tuto horu. Tento nepsaný zákon platí dodnes, každý Slovinec by měl na Triglav vyjít alespoň jednou za život.

 Přístup 
Turistická sezóna probíhá v Julských Alpách od června do října a v tuto dobu po třech hlavních výstupových trasách proudí spousta turistů. K pádům dochází zřídka.

Na vrchol vede několik tras různé obtížnosti. Jedna z nejběžnějších vede od chaty Aljažev dom (1015 m n. m.) po tzv. Tomiškově cestě k chatě Triglavski dom na Kredarici (2515 m n. m.) a dál na Malý Triglav (2725 m n. m.) a na samotný vrchol Triglavu (2864 m n. m.). Posledních asi 300 m výstupu je zajištěno ocelovými lany. Vzhledem k velkému převýšení i délce je obvyklý dvoudenní výstup (první den Aljažev dom - Triglavski dom a druhý den Triglavski dom - Triglav a sestup na Aljažev dom). Někteří zdatní horalové to stihnou i za jeden den.

 Severní stěna Triglavu 
K významným horolezeckým terénům patří severní stěna Triglavu, která se se svou výškou 1500 m (podle jiných zdrojů 1200 m ) a šířkou kolem 3000 m řadí k největším alpským stěnám. Poprvé byla zdolána roku v roce 1906 cestou Nemška smer (F. König, H. Reinl, K. Doménigg). Ve stěně je řada cest i té nejvyšší obtížnosti, vyhledávaná je i v zimě ("evropská Patagonie"). Nejkrásnější pohled do stěny je kousek nad chatou Aljažev dom, která je dostupná automobilem.

Mezi klasické horolezecké cesty v severní stěně patří dále Čopův pilíř (Čopov steber), Skalácká cesta (Skalaška smer), Prusik-Szálay, Krátká Německá cesta (Kratka Nemška smer) a Bavorská cesta (Bavarska smer).

 Galerie 

 Odkazy 
 Reference 

 Související články 
 Škrlatica
 Grintovec

 Externí odkazy 
 

 
 Výstupu na Triglav na HoryEvropy.cz
 Výstupu na Triglav na Turistika.cz
 Výstupu na Triglav na Treking.cz
 Triglav na SummitPost.org (anglicky)''

Hory a kopce v Julských Alpách
Dvoutisícovky ve Slovinsku
Triglavský národní park
Občina Kranjska Gora
Občina Bovec
Občina Bohinj
Horolezecké lokality ve Slovinsku
Dvoutisícovky v Alpách
Ultraprominentní vrcholy v Evropě
SSR

Zkratka SSR má více významů:

 Slovenská socialistická republika –  zkratka jedné z republik federálního Československa (dnešní samostatné Slovensko) užívaná v ČSSR letech 1969–1990 
 sovětská socialistická republika – vždy jako dodatek ke konkrétní republice, např. Kyrgyzská SSR, Ukrajinská SSR, které byly součástí Sovětského svazu
 Strana spravedlnosti a rozvoje – potenciální česká zkratka turecké politické strany AKP
 Solid State Recorder – vysokokapacitní polovodičová paměť, obdoba solid-state drive
 Secondary Surveillance Radar – sekundární přehledový radar, sekundární přehledový radiolokátor, radar
 sum of squared residuals – v matematice součet kvadrátů reziduí
 solid state relé – polovodičový spínací prvek (bezkontaktní relé)
 simple sequence repeat – též mikrosatelit, tedy úsek repetitivní DNA
 server-side rendering - v IT způsob generování HTML na straně serveru
 Strategic Scientific Reserve – fiktivní útvar pro vědu a výzkum z komiksů vydavatelství Marvel Comics. Předchůdce agentury S.H.I.E.L.D.

Zkratky iniciálové - 3 znaky
Vysoká hole

Vysoká hole (německy Hohe Heide), 1465 m, je druhá nejvyšší hora ležící v pohoří Hrubý Jeseník. Je to zároveň i druhá nejvyšší hora Moravy a také Českého Slezska; zhruba 400 metrů západně od vrcholu probíhala historická zemská hranice mezi oběma zeměmi. Je to plochý výrazný vrchol, rozsáhlý zbytek zarovnaného povrchu s minimálním převýšením. Z Vysoké hole vybíhá několik rozsoch, na severovýchodní, zvané Suť, je rozsáhlé kamenné moře. Jihovýchodní svahy spadají do ledovcového karu Velké kotliny. Vrchol i kotlina jsou součástí Národní přírodní rezervace Praděd.

Na vrcholové plošině stojí dřevěná bouda a barokní pískovcový hraniční kámen z roku 1681. V letech 1919–1922 tu československá armáda konala dělostřelecká cvičení, po nichž na jižním svahu zůstalo několik set kráterů. Koncem druhé světové války zde nacistická Luftwaffe budovala polní letiště a další vojenská zařízení. V letech 1943–1944 zde pro Luftwaffe byla Todtovou organizací vybudována radarová základna I. třídy s krycím jménem Nebelhorn („Mlhový roh“). Radar typu Würzburg Riese měl operační dosah 75 km a byl velkou hrozbou pro americké bombardovací svazy. Jediným zbytkem po těchto aktivitách jsou pozůstatky betonového soklu pro radar.

Letecká havárie 
Dne 27. února 1950 na temeni Vysoké hole havarovalo letadlo ČSA typu Douglas DC-3 pod registrací OK-WDY na trase z Ostravy do Prahy s 27 cestujícími a čtyřčlennou posádkou. Posádka za nepříznivého počasí zanedbala navigaci, působením silného větru (s jehož směrem předpověď navíc nepočítala) došlo ke snosu letounu mimo plánovanou trasu a při nedodržení minimální bezpečné výšky pro přelet hor stroj v husté mlze narazil do terénu. Přestože byl letoun zcela zničen, zahynulo pouze pět osob, z toho tři členové posádky. Příkladnou pomoc přeživším tehdy poskytli členové Horské záchranné služby ve spolupráci s vojenskými výsadkáři, kteří shodou okolností prodělávali nedaleko lyžařský výcvik.

Odkazy

Reference

Externí odkazy

Související články 
 Velká kotlina

Hory a kopce v Hrubém Jeseníku
Hory a kopce v okrese Bruntál
Hory a kopce v okrese Šumperk
Tisícovky v Česku
Malá Morávka
Loučná nad Desnou
Kamenná moře
Eris

Eris (2. pád Eridy, starořecky Έρις Eris Svár, novořecky Έριδα Erida) je řecká bohyně sporů, rivality a válečných konfliktů. Protikladem Eridy v řeckém náboženství a mytologii je bohyně Harmonia. Římskou analogií Eridy je Discordia, jejímž protipólem je Concordia. Homér Eridu ztotožňuje s řeckou bohyní války Enyo, jejíž římskou analogií je Bellona. Eris se jako bohyně chaosu, sváru a zmatku stala rovněž ústředním božstvem postmoderního náboženství diskordianismu. Jméno bohyně nese i stejnojmenná trpasličí planeta.

Obecně je pokládána za dceru Nykty, je průvodkyní Area na válečném poli, zasévá hádku a svár mezi vojáky a tím násobí jejich utrpení. Podle Homéra je sestrou Area.

Známé je především její jablko sváru, které stálo u prvopočátku Trójské války.

Eris tehdy, uražená tím, že ji ostatní bohové nepozvali na svatbu Pélea a Thetidy, vhodila mezi účastníky svatební hostiny zlaté jablko s nápisem „té nejkrásnější“ (τῇ καλλίστῃ). Tři z bohyň, Héra, Athéna a Afrodíté, se začaly přít o to, které z nich by mělo jablko náležet. Vládce bohů Zeus nechal rozhodnutí na trojském princi Paridovi. Paridův soud nakonec přiřkl jablko bohyni Afroditě.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 

Řečtí bohové
Bohyně války
Petrovy kameny

Petrovy kameny (německy Peterstein) jsou vrchol, který se nachází v pohoří Hrubý Jeseník v Pradědské hornatině. Třetí nejvyšší vrchol Hrubého Jeseníku tvoří tři mohutná skaliska vysoká sedm metrů. Skály leží ve Slezsku v těsné blízkosti historické zemské hranice s Moravou. Petrovy kameny se nacházejí v národní přírodní rezervaci Praděd v I. zóně Chráněné krajinné oblasti Jeseníky. Jsou součástí katastrálního území Malá Morávka v okrese Bruntál v Moravskoslezském kraji a Loučná nad Desnou v okrese Šumperk v Olomouckém kraji.

Geografie 
Petrovy kameny dominují hlavnímu hřebenu od Pradědu k sedlu na Skřítku, tvoří vedlejší vrchol Vysoké hole.

Geologie 
Hora je budována metamorfovanými horninami, zejména fylity a kvarcity.

Geomorfologie a pedologie 
Hřeben kolem Petrových kamenů a Vysoké hole je plochý, na východě vybíhající do rozsochy zakončené vrcholem Hradečné (1057 m). Na západě se do něj zařezává kaňon Desné (Divoké) s přítoky Sviního a Velkého Dědova potoka. Vrcholové skalisko Petrových kamenů je mrazový srub. Reliktem po době ledové jsou mrazem tříděné polygonální půdy.

Hydrologie 
Petrovy kameny leží na hlavním evropském rozvodí mezi Baltským a Černým mořem. Divoká Desná odvádí své vody do Moravy a Dunaje, Bílá Opava do Odry.

Flóra a fauna 
Petrovy kameny jsou z botanického hlediska unikátním místem evropského významu. Přežívají zde relikty z doby ledové – řada vzácných lišejníků a mechů, vrba bylinná a zejména dva jesenické endemické druhy zvonek jesenický a lipnice jesenická.

Ochrana přírody 
Petrovy kameny jsou jedna z nejcennějších botanických lokalit v ČR. Kvůli ochraně endemických druhů rostlin i živočichů je výstup na Petrovy kameny zakázán. Jelikož často dochází k nerespektování zákazu, musí Správa CHKO Jeseníky zajišťovat ostrahu lokality, aby se předešlo oslabení populací vzácných druhů.

Turistika 
Na území národní přírodní rezervace platí z důvodu ochrany přírody celoroční zákaz scházení ze značené cesty, zejména vstupu na vrcholovou skálu a do jejího okolí, což je v případě porušení strážci přírody tvrdě sankcionováno. V zimě se na svazích Petrových kamenů s jistými omezeními lyžuje (čtyři vleky), přičemž je zakázáno opouštět vyznačené sjezdovky.

Historie 
Za čarodějnických procesů v 17. století byly Petrovy kameny označovány jako dějiště čarodějnických sletů. Podle pověsti dostaly Petrovy kameny jméno po mladém kováři, který se zde ukryl se svou dívkou, dcerou správce sovineckého panství, když prchal před jejím otcem.

Reference

Externí odkazy 
 
 Petrovy kameny na Tisicovky.cz
 Petrovy kameny na Jeseniky.net
 Petrovy kameny na InfoCesko.cz

Hory a kopce v Hrubém Jeseníku
Hory a kopce v okrese Bruntál
Hory a kopce v okrese Šumperk
Tisícovky v Česku
Skalní útvary v okrese Bruntál
Skalní útvary v okrese Šumperk
Skalní útvary v Hrubém Jeseníku
Geotrasa sudetská
Loučná nad Desnou
Malá Morávka
Kosmologie

Kosmologie (z řeckého κοσμολογία nauka o světě) je odvětvím, které se zabývá vesmírem jako celkem. Předmětem studia kosmologie je vznik, vývoj a budoucí osud vesmíru. Věnuje se jí filozofie, teologie a fyzikální kosmologie. Fyzikální kosmologie využívá poznatků několika fyzikálních oborů. Nejčastěji je to obecná teorie relativity, astronomie, astrofyzika, částicová a atomová fyzika.

Počátky kosmologie 
První popisy představ o světě pocházejí z Číny z 3. tisíciletí př. n. l. (Kniha proměn), z Babylónu (Enúma eliš) a předjónského období (Hésiodova Theogonia). Je možné, že Babylónské mýty měly pak mj. vliv na další mytologické představy, mezi nimi též na biblickou představu obsaženou v knize Genesis.

Rané kosmologie měly především mytický charakter, ale už předsókratičtí filozofové začali vznik světa zkoumat kriticky (Thalés z Milétu, Anaximandros). Stejným směrem se ubírá i myšlení Démokritovo a Anaxagorovo. Důležitého posunu dějiny kosmologie nabraly s prvním doloženým systémem, který nestavěl Zemi do středu vesmíru a který jí dával kulový tvar – ten pochází od Filolaa, žáka Pýthagorova, z 5. nebo 4. století př. n. l.

Kosmologie vytváří modely k vesmíru, jimiž se snaží popsat jevy, které pozorujeme nejen v okolí naší sluneční soustavy, ale také procesy, které vedly k utváření větších vesmírných útvarů (galaxie a jejich kupy apod.). Tyto modely obvykle popisují vesmír, který se vyvíjí a neustále mění. Kosmologové pak ve spolupráci s astronomy a astrofyziky hledají experimentální potvrzení (verifikaci) nebo vyvrácení daného kosmologického modelu na základě porovnání předpovědí daného modelu s experimentálními daty a pozorováním.

Většina současných modelů vychází z tzv. kosmologického principu (někdy též z Koperníkova principu). Na základě této hypotézy se předpokládá, že ve všech bodech vesmíru platí stejné fyzikální zákony. Tato hypotéza umožňuje také zavést předpoklad o homogenitě a izotropii vesmíru (v dostatečně velkých měřítkách).

Současná kosmologie 
Velký třesk je v současné době vědecká mainstreamová teorie. Její součástí je i obecná teorie relativity a považuje gravitaci za hlavní sílu formující vesmír. Existují ale i alternativní teorie. Například plazmová kosmologie uvažuje, že zásadní roli hraje i silnější elektromagnetická síla.

Odkazy

Literatura 
 HORSKÝ, Jan; NOVOTNÝ, Jan; ŠTEFANÍK, Milan. Úvod do fyzikální kosmologie. Vyd. 1. Praha : Academia, 2004. 219 s.

Související články 
 Vznik a vývoj vesmíru
 Stvoření
 Kosmogonie

Externí odkazy 
 
 Thunderbolts of the Gods (Hromy bohů) – dokument o odnoži „elektrické“ kosmologie, produkce: Gerald Simonson, 63 minut
 Kosmologie, expanze a relativita (Kosmologie, expanze a relativita) – článek Praha, Vesmír, 1995, 0042-4544.

 
Filozofické směry
Teologické discipliny
Vesmír
Rešovské vodopády

Rešovské vodopády jsou vodopády v údolí na horním toku říčky Huntavy, asi 1,5 km od vsi Rešov, největší v Nízkém Jeseníku. Říčka zde prochází hlubokým, úzkým kaňonem přes několik vodopádů a kaskád.

Ochrana přírody 
Území je chráněno jako národní přírodní rezervace Rešovské vodopády od roku 2013 (NPP už od roku 1966), má rozlohu 71,6 ha. V kaňonovitém údolí se kolem vodopádů zachovaly původní jedlobučiny s kapradinami. Velký přírodovědecký význam mají mechová společenstva stinných skal, vlhkých balvanů a padlých kmenů.

Trasa k Rešovským vodopádům 
Turistických tras, které vedou k Rešovským vodopádům je celá řada. Vždy je důležité myslet na svou kondici a náročnost trasy. Mezi nejběžnější trasy patří:

 Turistické trasa z Horního města,
 Turistické trasa z Rešova,
 Turistické trasa z Rýmařova,
 Turistické trasa z Rudy,
 Turistické trasa z hradu Sovinec.

Reference

Literatura 
 Nejkrásnější vodopády České republiky, průvodce, strana 252, Rešovské vodopády,

Externí odkazy 
 
 Rešovské vodopády na webu Vodopády ČR

Vodopády v Moravskoslezském kraji
Vodopády v Nízkém Jeseníku
Vodstvo v okrese Bruntál
Povodí Oskavy
Horní Město
Tvrdkov
Papež (rozcestník)

Papež má více významů:

náboženství
 římský papež – hlava římskokatolické církve
 za papeže se prohlašovali vzdoropapežové
 2 alexandrijští papežové, dva ze tří alexandrijských patriarcharchů – dva nejvyšší představitelé : 1) řeckého pravoslaví v Egyptě , 2) koptské pravoslavné církve
 generál jezuitského řádu bývá tradičně označován jako „černý papež“
 kazatel a teolog John Stott je pro svůj enormní vliv na evangelikální hnutí občas označován jako evangelikální papež
 jako papež či papežka se označují všichni členové diskordiánské církve * od r. 1959 je dalším z papežů patriarcha Etiopské (pravoslavné/miafyzitní) církve

jiné
 Papež (rybník) – rybník v Dobříši
 Papež (příjmení) – slovanské příjmení

Související články 
 pope

Externí odkazy
Principia Discordia

Principia Discordia je základní posvátný text diskordianismu. Autory jsou dva Američané, Gregory Hill (pod pseudonymem Malaclypsos Mladší) a Kerry Wendell Thornley (Pán Omar Chajjám Ravenhurst). První vydání, „Principia Discordia or How The West Was Lost“ (volně „Principia Discordia aneb Jak byl odbyt Západ“) stvořili roku 1965 v New Orleans v pouhých pěti kopiích.

Kniha se skládá z krátkých textů absurdní, humorné a satirické povahy, citátů skutečných i smyšlených osob a z obrazových koláží. Od devadesátých let dvacátého století se šíří zejména na internetu, anglicky např. na PrincipiaDiscordia.com. Český překlad se nalézá na Principia Discordia česky.

Externí odkazy 
 

Diskordianismus
Zelený čtvrtek

Zelený čtvrtek () je podle křesťanské tradice pátý den Svatého týdne (počítáno od Květné neděle včetně) a předvečer velikonočního tridua. Křesťané všech denominací si připomínají poslední večeři Ježíše Krista s dvanácti učedníky a ustanovení eucharistie.

Přívlastek „zelený“ vznikl podle některých teorií v němčině zkomolením původního názvu  (tj. „lkavý čtvrtek“) na  („zelený čtvrtek“).

Římskokatolická liturgie 

V římskokatolické církvi se dopolední mše () slaví pouze v katedrálách. Sídelní biskup svolává kněze své diecéze a spolu s nimi žehná oleje katechumenů, nemocných a křižmo. Večerní mše () se slaví ve všech farních kostelech jako připomínka poslední Ježíšovy večeře, ustanovení eucharistie a ustanovení kněžské služby. Římský ritus umožňuje zařadit mytí nohou podle Ježíšova příkladu ().

Při zpěvu Gloria večerní mše zvoní zvony a pak se odmlčí až do Gloria Velikonoční vigilie – říká se, že „Zvony odletěly do Říma“. Zapovězený zvuk zvonů a zvonku je v tomto období nahrazen dřevěnými klepači nebo řehtačkami. Na konci čtvrteční večerní mše se také odnáší eucharistie mimo svatostánek na jiné, vhodně k tomu upravené místo v kostele. Znázorňuje se tak odchod Ježíše z Večeřadla do Getsemanské zahrady.

Lidové zvyky a pranostiky 
Na Zelený čtvrtek se dodržovala řada světských zvyků, mnoho z nich se vztahovalo k jídlu. Hlavní barvou jídla měla být zelená, typicky se vařily rozmanité zelené polévky a špenát. Právě v tento den by se též z čerstvých zelených jarních rostlin měla připravovat velikonoční nádivka. Ke snídani se na Zelený čtvrtek podávaly jidáše. Novou tradicí se v posledních letech stalo speciální zelené pivo, které vaří některé pivovary.
 Je-li Zelený čtvrtek bílý, tak je léto teplé.
 Na Zelený čtvrtek hrachy zasívej, na Velký pátek se zemí nehýbej!

Odkazy

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
 
 Průvodce Velikonocemi: Zelený čtvrtek – proč je zelený
 Velikonoční recepty
 Liturgická hudba Zeleného čtvrtku

Velikonoce
Čtvrtek
Pohyblivé svátky
Bílá sobota

Bílá sobota (latinsky sabbatum sanctum, magnum či luminum – tj. svatá, velká nebo světlá, světelná) je v liturgickém kalendáři den před Velikonoční nedělí, součást Svatého týdne - druhý den velikonočního tridua. Připomíná den, kdy Ježíš ležel v hrobě.

Charakteristika Bílé soboty 
Během dne se nekonají žádné obřady ani mše svatá. Výjimkou je kromě liturgie hodin obřad Efeta, kterým jsou katechumeni připraveni na samotný křest. V západní církvi je zvykem během Bílé soboty konat tzv. „bdění u Božího hrobu“. Ve východní církvi (a dnes i v některých východem inspirovaných katolických společenstvích) je také zvykem na Bílou sobotu slavit liturgii připomínající pomazání Kristova těla, uložení do hrobu a rozvíjející tajemství Kristova „sestoupení do říše mrtvých“. Bílá sobota liturgicky končí západem slunce. Nastupující noc už patří obřadům Velikonoční vigilie.

Západem slunce na Bílou sobotu končí postní doba. Podle tradice by se na Bílou sobotu měly péct mazance a beránci, barvit velikonoční vajíčka a rovněž plést pomlázky. Když je pomlázka hotová, měla by se na ni uvázat jedna bílá stuha. V tento den se lidé též oblékali do nového či slavnostního oblečení a převlékaly se peřiny. 

Svůj název den získal zřejmě od bílého roucha neofytů, kteří se po celý den intenzivně připravovali na křest o velikonoční vigilii (ta ovšem k Bílé sobotě v pojetí starokřesťanské ani dnešní liturgie nepatří). Název může také pocházet z lidových zvyků velkého úklidu a bílení, konaných tento den před nedělí Zmrtvýchvstání.

Večerem o Zeleném čtvrtku se zahajuje první den tridua Velký pátek, Bílá sobota je druhým dnem a triduum vrcholí o Velikonoční vigilií a neděli Zmrtvýchvstání Páně.

Bílá sobota navazuje na velkopáteční atmosféru půstu, hlídání a návštěvy Božího hrobu, a přináší zlom. Tmu a ticho v katolických kostelích střídá během obřadů Velikonoční vigilie světlo svící, zvonění a varhany, aby připomínka Kristova kříže a smrti vrcholila znamením jeho zmrtvýchvstání.

České pranostiky vztahující se k Bílé sobotě 

 Prší-li v noci na Bílou sobotu, bude málo třešní.
 Odkud na Bílou sobotu vítr, odtud v létě deště.

Odkazy

Reference

Související články 
 Boží hrob

Externí odkazy 
 
 
 
 Průvodce Velikonocemi: Bílá sobota – Ježíš leží v hrobě

Velikonoce
Sobota
Pohyblivé svátky
Ion

Ion nebo iont je kladně nebo záporně elektricky nabitá částice atomární velikosti (atom, molekula, někdy také skupina atomů či molekul), tedy taková, kde se celkový počet elektronů liší od celkového počtu protonů.

Slovo pochází z řeckého „ión“ – poutník.

Značení 
Ionty se označují chemickým vzorcem (značkou) částice, přičemž vpravo nahoře se uvede velikost elektrického náboje iontu.

 Kationty např. K+, Na+, Mg2+, Ca2+
 Anionty např. F−, CO32−, NO3−

Rozdělení iontů 

Rozlišují se na:
 Kationty - jsou kladně nabité ionty, obvykle atomy nebo molekuly (části molekul), které odevzdaly elektron(y), tzn. kationt má v elektronovém obalu méně elektronů než odpovídající atom. Při elektrolýze putují směrem ke katodě. Většinou vznikají z elektropozitivních prvků, například sodíku, vápníku nebo železa.
 Anionty - jsou záporně nabité ionty, obvykle atomy nebo molekuly (části molekul), které přijaly elektron(y), tzn. aniont má v elektronovém obalu více elektronů než odpovídající atom. Při elektrolýze putují směrem k anodě. Většinou obsahují elektronegativní prvky, například kyslík, síru nebo chlor.
 Zwitterionty jsou neutrální ionty nesoucí záporný i kladný náboj na různých částech molekuly

Vznik iontu 
Proces vzniku iontu se nazývá ionizací. Obrácený proces, tzn. vytvoření neutrálního atomu z iontu, se označuje jako rekombinace.

Energie potřebná k odstranění jednoho z elektronů ve vnější podslupce atomu se označuje jako ionizační energie (popř. ionizační potenciál). Ionizační energie nám říká, jak pevně jsou vnější elektrony k atomu vázány.

Přidáním elektronu k atomu určitého prvku dojde k uvolnění jisté energie, která se označuje jako elektronová afinita.

Ionty vznikají
 při rozpouštění (např. solí ve vodě), kdy se část molekul rozpouštěné látky rozštěpí na dva (nebo více iontů). Takové roztoky jsou elektricky vodivé.
 při ionizaci plynu, kdy rychle letící částice nárazem rozštěpí molekulu na ionty (viz Iontový zdroj). Ionizovaný plyn se pak stává vodivým.
 při tření (kladný náboj - sklo, záporný náboj - plast)

Využití 
Vlastnosti iontů se využívají při různých procesech, např.:
 galvanické pokovování
 akumulátory
 věrné otisky při výrobě gramofonových desek
 Wilsonova mlžná komora pro sledování dráhy částic radioaktivního záření

Související články 
 Atom
 Chemický prvek
 Iontová vazba

Externí odkazy 
 
 

Fyzika částic
Ionty
Nosič funkce

Nosič funkce je taková část jejího definičního oboru, na kterém je daná funkce nenulová. Značí se , , nebo .

Definice 
Definice nosiče funkce se liší v různých odvětvích matematiky – podstatou je, že jako nosič může být chápana nejen množina bodů, kde je funkce nenulová, ale i doplnění této množiny v rámci struktury na množině definované.

Množinová definice 
Nosičem funkce  je .

Topologická definice 
V topologii, respektive v topologickém prostoru je definice trochu širší: Nosičem funkce  nazveme uzávěr množiny .

Reference 

Teorie množin
Matematická analýza
Definiční obor

Definiční obor zobrazení  z množiny  do množiny  tvoří právě ty prvky množiny , pro něž je definován obraz v množině . Obecně nemusí být zobrazení  definováno na celé množině , v tom případě tvoří jeho definiční obor podmnožinu množiny . Definiční obor funkce  je množina všech hodnot, pro které je funkce  definována.

Definice 
V matematické notaci lze definiční obor pro zobrazení  zapsat následovně:

.

Definiční obor zobrazení  resp. funkce  se značí  resp. . Pro definiční obor se v zahraniční literatuře používá označení doména, pro obor hodnot pak označení kodoména.

Omezení definičního oboru 
Každou funkci (resp. obecněji zobrazení) je možno omezit na libovolnou podmnožinu jejího definičního oboru. Tedy máme-li funkci  a platí-li , můžeme omezit funkci  na množinu , což značíme:

.

Takto upravená funkce pak působí na prvky z množiny  stejným způsobem jako předtím na všechny prvky z množiny . Jediným rozdílem je, že už má smysl hovořit o jejích hodnotách jen na prvcích z množiny . Pro funkci  se  nazývá zúžení (restrikce)  na množinu .

Příklad 
 Definiční obor mohou kromě čísel tvořit také např. funkce. Uvažujme množinu  reálných funkcí reálné proměnné, tj. funkcí  a operátor derivace , který vezme funkci a vrátí její derivaci, tj. opět nějakou funkci, pak definiční obor operátoru derivace  tvoří ty funkce z , pro něž existuje jejich derivace. Tento příklad ukazuje zobrazení, které není definováno na celé „vstupní“ množině, protože ne všechny funkce mají derivaci.
 Uvažujme topologický prostor  a na něm definované zobrazení  zobrazující do množiny . O zobrazení  řekneme, že je hustě definované, právě když je jeho definiční obor hustou podmnožinou topologického prostoru , tj. , kde pruh nad množinou značí uzávěr této množiny.

Odkazy

Literatura

Související články 
 Obor hodnot
 Zobrazení (matematika)

Matematické relace a zobrazení
Matematické funkce
Obor hodnot

Obor hodnot zobrazení  z množiny  do množiny  je množina všech hodnot množiny , kterých zobrazení  nabývá. Obecně nemusí být zobrazení  projektováno na celou množinu , v tom případě tvoří jeho obor hodnot podmnožinu množiny . Obor hodnot funkce  je množina všech hodnot, kterých funkce  nabývá.

Definice 
V matematické notaci lze obor hodnot pro zobrazení  zapsat následovně:

.

Obor hodnot zobrazení  resp. funkce  se značí  resp. . Pro definiční obor se v zahraniční literatuře používá označení doména, pro obor hodnot pak označení kodoména.

Příklad 
 Oborem hodnot nemusí být jen čísla, lze sestrojit zobrazení, které vezme číslo a vrátí zobrazení. Uvažujme množinu  reálných spojitých funkcí reálné proměnné, tj. funkcí  a zobrazení , které vezme číslo  a vrátí zobrazení . Hodnotou zobrazení  je tedy opět nějaké zobrazení , které zobrazuje reálná čísla na kladná reálná čísla, tj. .

 Ve funkcionální analýze se zavádí pojem esenciálního oboru hodnot. Pokud je na množině  daná míra  a  je nějaká komplexní funkce definovaná na , tj. , pak esenciálním oborem hodnot funkce  rozumíme množinu , kde .

Poznámky

Odkazy

Literatura

Související články 
 Definiční obor
 Zobrazení (matematika)

Matematické relace a zobrazení
Matematické funkce
Vidkun Quisling

Vidkun Quisling (18. července 1887 Fyresdal – 24. října 1945 Oslo), celým jménem Vidkun Abraham Lauritz Jonssøn Quisling, byl norský důstojník a fašistický politik. Slovo quisling dnes platí v mnoha světových jazycích jako synonymum pro kolaboranta či vlastizrádce.

Život 
Narodil se v rodině protestantského pastora. V roce 1911 vstoupil do armády, kde absolvoval poměrně úspěšnou kariéru. Mezi léty 1918–1921 byl vojenským atašé v sovětském Rusku a Finsku. Následně pracoval v diplomatických službách pro Společnost národů, od roku 1927 do roku 1929 tak byl diplomatem v Moskvě. Během dvacátých let spolupracoval s Fridtjofem Nansenem na řešení hladomoru propuknuvšího v Sovětském svazu.

Ve třicátých letech se ideologicky přiblížil fašistům. V letech 1931–1933 se stal norským ministrem obrany. V roce 1933 založil Quisling a Johan Bernhard Hjortpo po vzoru německé NSDAP antidemokratickou stranu Nasjonal Samling (Národní sjednocení). Ve volbách v roce 1936 obdržela téměř 50 000 hlasů.

Po vypuknutí 2. světové války se zasazoval o to, aby se Norsko stalo německým protektorátem. Během německé invaze 9. dubna 1940 provedl Quisling puč a oznámil převzetí moci, doufal přitom v osobní podporu Adolfa Hitlera. Nicméně již za pět dní byl Německem v Norsku dosazen jako říšský komisař Němec Josef Terboven, zodpovědný přímo Hitlerovi. Terboven napjatý vztah mezi sebou a Quislingem urovnal tím, že 1. února 1942 Quislinga (který do té doby zastával funkci vedoucího norské správní rady) jmenoval ministerským předsedou národní vlády (de facto norské kolaborantské vlády). Quisling byl ovšem nadále plně závislý na rozhodnutích říšského komisaře Terbovena.

Po německé kapitulaci byl Quisling 9. května 1945 zatčen a 24. října téhož roku popraven. Tento rozsudek smrti je dodnes v Norsku považován za velmi sporný.

Quislingova manželka Marie Vasiljevna Quislingová Pasečnikovová, původem Ruska, žila v Oslu až do své smrti v roce 1980.

Odkazy v kultuře 
 Operace Vidkun – trestní řízení vedené mimo jiné proti policistům pro podezření z trestné činnosti, kterou se měli zpronevěřit svému poslání a tak vlastně „zradit“ policii.

Literatura

Externí odkazy 
 
 

Narození v roce 1887
Úmrtí v roce 1945
Norští politici
Odsouzení k trestu smrti
Popravení politici
Kolaboranti za druhé světové války
Muži
Norští vězni
Fašisté
Narození 18. července
Úmrtí 24. října
Norové dánského původu
Nasjonal Samling

Nasjonal Samling (NS) (Národní shromáždění) byla norská fašistická strana ve 30. a 40. letech 20. století, založená 13. května 1933. U jejího zrodu stáli Vidkun Quisling a Johan Bernhard. Strana byla rozpuštěna roku 1945, měla asi 50 000 členů.

Externí odkazy 
 

Fašistické strany
Zaniklé politické strany v Norsku
Dějiny Norska
Kolaborace během druhé světové války
Politické strany založené roku 1933
Politické strany zaniklé roku 1945
Nacionalistické strany v Evropě
Foday Sankoh

Foday Sankoh (17. října 1937 – 30. července 2003) byl příslušníkem kmene Temné. Nedokončil ani základní školu, roku 1956 vstoupil do armády, kde dosáhl hodnosti desátníka. Za podněcování vzpoury byl roku 1971 uvězněn. Po svém propuštění se živil jako fotograf a prospektor. Roku 1991 založil ozbrojenou organizaci Revolutionary United Front (RUF). S podporou svého spojence, liberijského diktátora Charlese Taylora uvedli Sierra Leone do deset let trvající občanské války (konec 2002), v níž usiloval o převzetí kontroly nad diamantovými poli v zemi. Povstaleci rozpoutali teror proti vládním jednotkám i civilnímu obbyvatelstvu, zajatce zabíjeli, mučili a mrzačili, mnozí rebelové včetně samotného Sankoha se dopouštěli rituáního kanibalismu, zajaté ženy drželi v sexuálním otroctví. Po skončení bojů se stal roku 1999 viceprezidentem Sierry Leone, o rok později však byl zatčen, obviněn z válečných zločinů a odsouzen k doživotnímu vězení.

Reference 

Sierra Leone
Narození v roce 1937
Úmrtí v roce 2003
Zemřelí na cévní mozkovou příhodu
Muži
Narození 17. října
Úmrtí 29. července