Václav Hanka

Václav Hanka, též Váceslav Váceslavič (podle ruského vzoru) (10. června 1791 Hořiněves – 12. ledna 1861 Praha), byl český spisovatel, básník, národní buditel, jazykovědec, slavista, literární historik, knihovník, archivář, kustod historických sbírek, publicista, překladatel, editor staročeských a staroslověnských památek, vysokoškolský pedagog a pravděpodobně také falzifikátor.

Život 
Pocházel ze skromných poměrů, byl synem vesnického řezníka. Po absolvování gymnázia v Hradci Králové (1809) odešel do Prahy studovat na univerzitu, absolvoval však jen přípravku filosofie, jež byla prvním stupněm pro další studia. V letech 1813–1814 studoval práva ve Vídni, studia ho nebavila, přerušil je a zabýval se žurnalistickou prací ve Vídeňských novinách. V Prvotinách krásného umění redigovaných jejich redaktorem Janem Nepomukem Hromádkou (1783–1850) publikoval své básnické prvotiny.

Po návratu z Vídně pokračoval ve studiích a věnoval se literatuře. V roce 1817 vydal první z několika svazků Starobylých skládání, v nichž publikoval staré slovanské texty. Od roku 1819 pracoval ve Vlasteneckém muzeu (dnešní Národní muzeum). Nejdříve zastával úřednické místo, následně se stal kustodem numismatické sbírky, správcem jeho literárních sbírek (knihovna, archiv) a s výjimkou let 1826–1831 také sbírek historických. V těchto sbírkách objevil řadu nepochybně starých literárních památek, např. tzv. muzejní zlomek česky psané básně Alexandreida, muzejní zlomek nejstarší české frašky Mastičkář nebo latinský výkladový slovník Mater verborum. Do některých starých textů a dokumentů nepochybně zasahoval (obtahoval špatně čitelná místa nebo dopisoval chybějící pasáže), což sám přiznával a v té době to nebylo považováno za nepřípustné.

Od roku 1848 až do svého skonu přednášel na pražské univerzitě jako soukromý docent staroslověnštinu, později ruštinu, polštinu a češtinu (jazyk i literaturu).

Ve své době patřil k předním představitelům české obrozenecké slavistiky, udržoval rozsáhlé korespondenční i osobní styky se slovanským zahraničím, zejména s carským Ruskem, přičemž byl kritizován za své nekritické rusofilství.

Přes odpor Františka Palackého prosadil reformu českého pravopisu (psaní v místo w, ou místo au), která se používá dodnes. Tato reforma vycházela z práce Josefa Dobrovského.

Hanka se oženil po šestileté známosti 11. února 1822 s dcerou svého bytného Františka Mádla Barborou (1800–1869) a za svědka mu byl jeho přítel, malíř František Horčička. Manželství zůstalo bezdětné. Po roce 1846 bydleli v ulici Na Příkopě (tehdy Kolowratská třída) v muzejní budově čp. 858/II (tehdejší Nostický palác, později palác Sylva-Taroucca), protože Hanka byl zároveň správcem a domovníkem.

Václav Hanka zemřel 12. ledna 1861 o šesté hodině večerní v Praze na rakovinu žaludku. Jeho pohřbu v Praze na Vyšehradském hřbitově 15. ledna předcházel pohřební průvod od Musea království Českého, za účasti velkého počtu lidí. Barbora Hanková se po manželově smrti musela vystěhovat, trpěla nouzí a rozprodávala dědictví. Kromě svatebního portrétu, který patří k nejvýznamnějším dílům Antonína Machka, není o jejím životě nic známo. Po své smrti v roce 1869 byla pohřbena na Vyšehradě vedle hrobu svého manžela.

Novinové zprávy o smrti a pohřbu V. Hanky

Literární a vědecké dílo 

Kromě vlastních veršů vydával i překlady lidové poezie ostatních slovanských národů a staré literární památky (pod názvem Starobylá skládanie). Věnoval se též práci filologické (slavistika, lexikografie, pravopis). Jeho práce dosvědčují velkou píli, ale také nedostatky v metodice a závěrech, za něž byl opakovaně kritizován mj. Jungmannem a Šafaříkem. Jeho podíl na vývoji české paleoslovenistiky je uznáván zejména v rovině popularizační a učitelské.

Poezie 
 Dvanáctero písní (1815, 1816) 
 Hankovy písně – rozšířené vydání Dvanáctera písní (1819). []

Vědecká literatura 
 Pravopis český podle základů gramatiky Josefa Dobrovského (1817)
 Mluvnice čili soustava českého jazyka podle Josefa Dobrovského (1822) 
 Petrohradská legenda o svatém Václavu (1830)
 Sbírka nejdávnějších slovníků latinsko–českých (1833) 
 České mince korunovační (1837)
 Přehled pramenů právních v Čechách (1842)
 Über den Charakter der cyrillischen Orthographie (1845)
 Analogie in der Bildung der böhmischen Zeitwörter (1845)
 Über die Grundzüge der slawischen Kirchensprache (1846)
 Počátky posvátného jazyka slovanského (1846) 
 Slovanská mluvověda i dopisy z Rus (1850)
 Mluvnice polského jazyka (1850)
 Počátky ruského jazyka (1850) 
 Obrazy dějin českých (1850)
 Stará pověst o Strojmírovi a Griseldě

Překlady 
 Prostonárodní srbská Musa do Čech převedená – překlady srbské lidové epiky (1817)
 Starobylá skládanie (1. svazek 1817, další postupně do 1823)
 Krátká historie slovanských národů (1818) 
 Gesnerovy idylly (1819) 
 Dějiny české v kamenopisně vyvedených obrazech (1820) – průřezový pohled na české dějiny tvořený složkou grafickou (litografie Antonína Machka) a složkou textovou (komentář Hankův)
 Krakováčky, aneb písně národní polské (1834)

Padělky 

Dnes je Václav Hanka znám především jako pravděpodobný padělatel několika „prastarých“ českých rukopisů.

V roce 1816 nalezl Hankův přítel, básník Josef Linda, tzv. Píseň Vyšehradskou – milostnou báseň údajně z 13. století. O rok později 16. září 1817 nalezl Hanka rukopis básní údajně ze 13. století, který byl podle místa nálezu (Dvůr Králové) nazván Rukopis královédvorský. V roce 1818 byl na zámku v Zelené Hoře u Nepomuku nalezen rukopis označovaný jako Libušin soud (dnes známější pod názvem Rukopis zelenohorský) údajně z 8. až 10. století. V roce 1819 nalezl univerzitní knihovník J. V. Zimmermann tzv. Píseň milostnou krále Václava. Roku 1827 byly nalezeny (opět za Hankovy asistence) staročeské glosy v Mater Verborum.

Dnes jsou tato díla (v případě Mater verborum zhruba tři čtvrtiny staročeských glos) považována většinou badatelů za padělky, které vytvořil Hanka společně s Josefem Lindou, případně s dalšími spolupracovníky – někdy se mluví o Františku Horčičkovi, Václavu Aloisi Svobodovi či Josefu Jungmannovi. Spor o rukopisy, v němž se měla jednoznačně dokázat pravost či nepravost těchto textů, byl jedním z nejvýznamnějších problémů v historii české literatury.

Období, v němž by Hanka mohl Rukopisy vyrobit, spadá do doby od konce srpna 1814, kdy se vrátil z Vídně do Prahy, do jejich nálezu v září (RK) resp. listopadu (RZ) roku 1817. Známá Hankova činnost v této době, kdy mu bylo kolem 25 let, zahrnuje pokračování ve studiu včetně úspěšných semestrálních zkoušek, tlumočnickou činnost, vedení kursů pro tzv. české učení, vydavatelskou činnost (1. svazek Starobylých skládání), vlastní autorskou činnost (Dvanáctero písní, Pravopis český podle základu gramatiky Dobrovského, Krátká historie slovanských národů) a překladatelskou činnost (Prostonárodní srbská múza). Pro výrobu Rukopisů by bylo potřeba mj. zajistit potřebný materiál, který by obstál v pozdějších zkouškách (pergamen, inkoust, barvy), psací a kreslící potřeby a prostory, kde by rozpracované dílo nenašel nikdo nepovolaný (Hanka tehdy bydlel v podnájmu), vymyslet a zapsat staročeský text, namalovat iniciály, provést finální úpravu díla a zahladit všechny stopy.

Podle některých historiků teze o Václavu Hankovi jako tvůrci Rukopisu královédvorského není příliš pravděpodobná a po skutečném autorovi bude třeba dále pátrat.

Zajímavost 
Jméno „Hanka“ je podobně jako jména dalších významných osobností na jedné z žulových desek pod okny Národního muzea v Praze, viz Dvaasedmdesát jmen české historie.

Odkazy

Reference

Literatura 
 
 
  Dostupné online
 
 
 HANUŠ, Josef et al. Literatura česká devatenáctého století. Díl 1. Od Dobrovského k Jungmannově škole básnické. 2. vyd. oprav. a dopl. Praha: Laichter, 1911. 922 s. [O Hankovi viz statě na str. 719–785, o rukopisných podvrzích na str. 829–876; napsal Josef Hanuš.] Dostupné online
 
 
 Lidová kultura : národopisná encyklopedie Čech, Moravy a Slezska. 1. sv. Praha : Mladá fronta, 2007. 284 s. . S. 64. 
 SRŠEŇ, Lubomír. Příspěvky k poznání osobnosti Václava Hanky. Sborník Národního muzea v Praze, řada A – Historie, sv. 63 (Praha 2009), čís. 1–4, s. 1–168. ISSN 0036-5335.
 
 SRŠEŇ, Lubomír. Zásahy Václava Hanky do Rukopisu královédvorského. Vlastivědné čtení o Královédvorsku, čís. 1 (Dvůr Králové nad Labem, červenec 2017), s. 2–7. ISSN 2570-6330.
 ŠŤASTNÝ Radko. Čeští spisovatelé deseti století : Slovník českých spisovatelů od nejstarších dob do počátku 20. století. Praha : SPN, 1974. 296 s.

Související články 
 Česká literatura v letech 1815–1918
 Seznam českých spisovatelů
 Spor o Rukopisy

Externí odkazy 
 
 
 
 
 
 
 Soupis pražských domovských příslušníků 1830-1910, Hanka, Wenzel *1791
 Václav Hanka v souborném katalogu Akademie věd ČR
 Václav Hanka na portálu Ústavu pro jazyk český AV ČR
 
 
 
 Radoslav Večerka: Biografickobibliografické medailonky českých lingvistů: bohemistů a slavistů, s. 44
 Václav Hanka v cyklu České televize Dvaasedmdesát jmen české historie

Čeští básníci
Básníci tvořící česky
Čeští spisovatelé 19. století
Preromantičtí spisovatelé
Čeští spisovatelé vědecké literatury
Spisovatelé píšící česky
Spisovatelé píšící německy
Spisovatelé píšící rusky
Čeští literární historikové
Čeští lingvisté
Čeští slavisté
Čeští bohemisté
Čeští paleoslovenisté
Čeští polonisté
Čeští rusisté
Čeští archiváři
Čeští knihovníci
Čeští lexikografové
Čeští publicisté
Osobnosti českého národního obrození
Česká obrozenecká historiografie
Editoři historických pramenů
Pedagogové na Univerzitě Karlově
Čeští překladatelé
Čeští překladatelé z němčiny
Čeští překladatelé z polštiny
Čeští překladatelé z ruštiny
Překladatelé ze srbochorvatštiny
Překladatelé do češtiny
Lidé Národního muzea
Knihovníci Knihovny Národního muzea
Členové Hornolužické společnosti věd
Čeští filologové
Nositelé Řádu svatého Vladimíra
Nositelé Řádu svaté Anny
Spor o Rukopisy
Historikové 19. století
Lidé z Prahy
Narození v roce 1791
Narození 10. června
Narození v Hořiněvsi
Úmrtí v roce 1861
Úmrtí 12. ledna
Úmrtí v Praze
Pohřbení na Vyšehradě
Muži