Děčín

Děčín (, původně ) je statutární město v okrese Děčín v Ústeckém kraji na soutoku řek Labe a Ploučnice. Zaujímá rozlohu 117,7 km² a žije zde  obyvatel. Je významným říčním přístavem, důležitou železniční křižovatkou a leží na křižovatce několika významných silničních tahů. Rozkládá se na rozhraní Českého Švýcarska a Českého středohoří. Řeka Labe, která Děčín rozděluje na dvě poloviny, dodává městu i okolí jedinečný ráz a silně ovlivňuje život jeho obyvatel. Díky své poloze se Děčín řadí mezi nejzelenější města v Česku. Na jeho okraji začíná Labský kaňon, nejmohutnější pískovcový kaňon Evropy.

Historie 
Původní osídlení bylo založeno při tehdejším labském brodu, kterým procházela významná obchodní stezka.

Na dnešní zámecké skále bylo postupně vybudováno přemyslovské hradiště, které sloužilo jako správní a obranné středisko. Ve 13. století byl na místě hradiště vybudován gotický kamenný hrad, v jehož podhradí nechal král Přemysl Otakar II. založit královské město. První písemná zmínka o Děčíně jakožto městě pochází z roku 1283.

Ve 14. století zasáhlo město několik povodní. Proto bylo jeho centrum přestěhováno o kus výše, přibližně do úrovně dnešního Masarykova náměstí. Tehdy mělo město právo obchodu, říční dopravy a rybolovu.

V období husitské revoluce bylo město postiženo několika požáry. V 16. a 17. století docházelo k častému střídání majitelů děčínského panství – vystřídali se zde tři majitelé, než je získal rod rytířů z Bünau (Bynov). Za jejich vlády nad Děčínem došlo k prudkému rozvoji obchodu a řemeslné výroby. Město provozovalo cihelny, vápenku a kamenolomy. Vlastnilo také přístaviště, loděnice a přívozy, které znamenaly významný zdroj příjmů. V majetku rodu rytířů z Bünau město zůstalo až do třicetileté války.

V roce 1628 bylo panství prodáno Thun-Hohensteinům. Po třicetileté válce význam Děčína opět poklesl. V tom období zahájili Thunové významnou přestavbu městského hradu na barokní zámek, obklopený zahradami. Další rozvoj přineslo Děčínu až 18. století, kdy došlo ke zrušení pevnostního statusu města. Thunové opět přestavěli zámek do dnešní klasicistní podoby.

Velkým stimulem pro další bouřlivý rozvoj města bylo zprovoznění železniční tratě Praha–Drážďany, 8. dubna 1851. Hlavní trať procházející po levém břehu Labe zahájila přeměnu Děčína v průmyslové město. Rozvíjet se začala zejména dosud malá vesnice Podmokly, kterou trať procházela. V roce 1874 se z Děčína stal železniční uzel. Dostavěny byly také tratě z Teplic, České Kamenice a Ústí nad Labem (po pravém břehu řeky). Vystavěn byl železniční most přes Labe. Společně se železnicí se rozvíjí také labská paroplavba. V Podmoklech rostou průmyslové podniky společně s bouřlivou bytovou výstavbou. Vesnice je v roce 1901 povýšena na město a v roce 1914 má již okolo 20 tisíc obyvatel.

Po první světové válce za hyperinflace v německých zemích (1922–1923) byly v jednotlivých městech vydávány platební poukázky, určené k ocenění při výměnném obchodu (barter). V Podmoklech - Děčíně (německy Bodenbach - Tetschen) se vydávaly poukázky v hodnotě 5 a 10 Kronen.

Ve válečném roce 1942 bylo dvojměstí Děčín a Podmokly, společně s obcí Staré Město sloučeny do jednoho města se společným názvem Děčín. Tento stav byl potvrzen i po válce v roce 1945, kdy byly k již vzniklému celku ještě přičleněny další obce (Rozbělesy, Chrochvice, Želenice, Vilsnice, Bynov, Bělá, Boletice nad Labem, Nebočady, Březiny).

V éře komunismu dále pokračovala výstavba města. Dále se rozvíjel průmysl a vlivem bytové výstavby docházelo také k dalšímu nárůstu počtu obyvatel. Od roku 1960 je Děčín centrem velmi lidnatého okresu Děčín o rozloze 909 km² a čítajícího 130 tisíc obyvatel. Velká panelová sídliště vznikala v 60.–80. letech 20. století zejména ve Starém městě, v Boleticích nad Labem, v Želenicích, v Bynově, v Březinách a v Novém městě. Touto zástavbou bylo ale velmi postiženo zejména historické jádro starého Děčína. V této době byl opět posílen význam labské plavby výstavbou moderního přístavu a překladiště v Loubí, čímž se Děčín stal nejvýznamnějším českým přístavem. Od roku 1980 jsou k Děčínu připojeny další okolní obce, např. Dolní Žleb nebo Lesná.

Přírodní poměry 

Děčín je nejníže položené město v Česku. Jeho centrum má nadmořskou výšku 135 metrů. Leží na soutoku Labe, Ploučnice (pravý přítok) a Jílovského potoka (levý přítok). Území Děčína je velmi rozlehlé a členité, rozkládá se na rozhraní 3 větších horských celků: Děčínských stěn, Labských pískovců a Českého středohoří.

Centrum Děčína je vzdáleno asi 25 km severně od Ústí nad Labem, 31 km severozápadně od České Lípy, 35 km severovýchodně od Teplic a 14 km jižně od hranice s Německem (hraniční přechod Hřensko–Schmilka). 

V okolí města se nachází oblast akumulace artéských termálních vod podmíněná tepelnou anomálií hlubokých zlomů. Teplá voda byla poprvé zjištěna v roce 1912 vrtem hlubokým 189 metrů. Zdroj vody se v té době nacházel v hloubce asi 182 metrů, ve které vrt pronikl slínovcovým artéským stropem. Voda tehdy měla teplotu 25 °C a vydatnost zdroje se pohybovala okolo padesáti litrů za sekundu. Ve stejné době byl vyvrtán vrt ve Vilsnici a v roce 1913 vrt pro státní dráhy s hloubkou 230,1 metru. Další vrty byly později vyhloubeny v labské nivě pro potřeby národního podniku Kovohutě. Od roku 1977 fungoval 563,2 metru hluboký vrt pro zásobování děčínského koupaliště s teplotou vody asi 32 °C.

Podnebí 
Město leží na severu Česka a díky své nadmořské výšce je nejníže položeným městem v zemi. Má relativně oceánický charakter klimatu, který se projevuje ve výskytu řady atlantických a subatlantických meteorologických jevů. Během podzimu jsou k ránu velmi časté husté mlhy, což je dáno hlubokým údolím a velkou vodní plochou (řeka Labe). Průměrný roční úhrn srážek činí 537,8 mm, nejdeštivějším měsícem je květen a nejméně deštivý je únor. Nejvíce srážek spadne v srpnu a nejméně v únoru. Množství sněhových srážek kolísá v důsledku střídání teplých a studených zim, v průměru se jedná o cca 30 cm. Celková průměrná teplota činí 10,1 °C.

Obyvatelstvo

Vývoj počtu obyvatel města 
Podle sčítání 1921 zde žilo v 789 domech 11 051 obyvatel, z nichž bylo 5628 žen. 1152 obyvatel se hlásilo k československé národnosti, 9104 k německé a 20 k židovské. Žilo zde 9680 římských katolíků, 897 evangelíků, 25 příslušníků Církve československé husitské a 158 židů. Podle sčítání 1930 zde žilo v 999 domech 12 535 obyvatel. 2 101 obyvatel se hlásilo k československé národnosti a 9 736 k německé. Žilo zde 10 110 římských katolíků, 949 evangelíků, 181 příslušníků Církve československé husitské a 161 židů.

Národnostní složení 
(Český statistický úřad, 2001)

 94,1 % Češi
 1,7 % Slováci
 0,9 % Vietnamci
 0,5 % Němci
 0,4 % Romové

Náboženské vyznání 
(Český statistický úřad, 2001)

 86 % bez vyznání
 14 % věřících, z toho:
 Římskokatolická církev 75 %
 Českobratrská církev evangelická 4 %
 Církev československá husitská 4 %
 Církev bratrská
 Křesťanské společenství

Ekonomická aktivita 
(Český statistický úřad, 2001)

 52 % ekonomicky aktivních, z toho:
 14 % nezaměstnaných
 24 % zaměstnaných v průmyslu
 13 % zaměstnaných v dopravě a komunikaci
 11 % v obchodních službách
 10 % ve školství, zdravotnictví a sociálních službách
 48 % ekonomicky neaktivních

Struktura populace

Obecní správa a politika 
Dnešní Děčín sestává mimo jiné ze dvou původně samostatných měst, Děčína (na pravém břehu Labe, dříve též ) spolu se Starým Městem, a Podmokel (na levém břehu, ), která byla sloučena roku 1942 do jednoho města s německým názvem Tetschen-Bodenbach. Od 1947 má město krátký český název Děčín. Statutárním městem je od 1. července 2006. Do roku 2002 byl sídlem úřadu okresu Děčín. Vrcholný orgán tvoří zastupitelstvo města Děčína.

Členění města 

V současnosti se Děčín skládá z 22 katastrálních území, na kterých leží 35 místních částí. Na jaře 2009 vznikla nová místní část Chlum z části Bechlejovic, která ležela na katastru Chlum u Děčína.

 Bělá u Děčína – Bělá, Čechy
 Boletice nad Labem – Boletice nad Labem
 Březiny u Děčína – Bechlejovice, Březiny
 Bynov – Bynov, Nová Ves
 Děčín – části Děčín, Nové Město
 Děčín-Staré Město – část Staré Město
 Dolní Žleb – Dolní Žleb
 Folknáře – Folknáře
 Horní Oldřichov – Dolní Oldřichov, Horní Oldřichov
 Hoštice nad Labem – Hoštice nad Labem
 Chlum u Děčína – Chlum, dříve část Bechlejovic
 Chrochvice – Chrochvice
 Krásný Studenec – Krásný Studenec
 Křešice u Děčína – Křešice
 Lesná u Děčína – Lesná
 Loubí u Děčína – Loubí
 Maxičky – Maxičky
 Nebočady – Nebočady
 Podmokly – Podmokly, Letná, Rozbělesy, Popovice, Václavov
 Prostřední Žleb – Horní Žleb, Jalůvčí, Přípeř, Prostřední Žleb
 Velká Veleň – Velká Veleň
 Vilsnice – Vilsnice, Chmelnice

Místní části jsou číslované. Do roku 1996 měla číslo XXXIV část Děčín XXXIV-Těchlovice (dnes obec Těchlovice), od roku 2009 má toto číslo nově vzniklá část Děčín XXXIV-Chlum. Kromě Těchlovic byly dříve součástí města i nyní samostatné obce Kámen a Ludvíkovice.

Správní území 
Děčín byl dříve okresním městem, v současnosti je obcí s rozšířenou působností a pověřeným obecním úřadem. Správní obvod obce s rozšířenou působností zahrnuje 34 obcí.

Starostové 
Přehled starostů (do 2006) a primátorů Děčína od roku 1990:

 František Eret, 1945-1946
 Josef Voráček, 1946-1948
 Svatopluk Smysl, 1948-1952
 Antonín Dvořák, 1952-1955
 Jaroslav Rajšl, 1955-1966
 Josef Gabriel, 1966-1970
 Jindřich Moleš, 1970-1979
 Jiří Sedlák, 1979-1982
 Jaroslav Svoboda, 1982-1985
 Jiří Bednář, 1985-1990
 Zdeněk Kropáček (ODS), 1990–1993
 Milan Kunc (nezávislý, později ODS), 1993–1998
 Vladimír Medek (ČSSD), 1998–2002
 Vladislav Raška (ODS), 2002–2010
 František Pelant (ČSSD), 2010–2014
 Marie Blažková (ANO), 2014–2018
 Jaroslav Hrouda (ANO), 2018–2020
 Jiří Anděl (ANO), od 2020

Znak a vlajka 
Město Děčín používá původní znak královského města – tím je v červeném poli český dvouocasý lev s korunkou, držící parmu.

Hospodářství 
Nejvýznamnějšími průmyslovými obory v Děčíně jsou strojírenství, elektrotechnika, a hutnictví barevných kovů. Největším zaměstnavateli ve městě jsou České dráhy, Česká pošta, Kabelovna Děčín-Podmokly (největší průmyslový podnik), Alusuisse (hliníkárna), Obalex a ČEZ. Do roku 2001 byla největším zaměstnavatelem ve městě společnost Československá plavba labská. Po jejím úpadku byla velká část zaměstnanců propuštěna. V roce 2002 zaniklou společnost odkoupila skupina ARGO a se sníženým počtem pracovníků, který oproti roku 2000 dosahuje pouhých 29,3 %, opět obnovila její provoz.

Doprava

Silniční doprava 
V Děčíně se střetávají silnice I. třídy I/13 a I/62. Silnice I/13 protíná celé severní Čechy a spojuje Podkrušnohorskou oblast s Libereckým krajem. Silnice I/62 vede z hraničního přechodu Hřensko přes Děčín do Ústí nad Labem. Z Hřenska do Děčína vede po pravém břehu Labe, v Děčíně řeku po Novém mostě překračuje, dále pokračuje po břehu levém.

Děčínem prochází i silnice II. třídy II/261 a II/262. Silnice II/261 je pravobřežní komunikací spojující Liběchov, Štětí, Litoměřice a Ústí nad Labem s Děčínem. Silnice II/262 je do Děčína trasována z České Lípy údolím Ploučnice.

Dříve komplikovaný průjezd městem pomohl z části vyřešit Nový most z let 1979–1985 spojující oba labské břehy a zároveň překračující i řeku Ploučnici. Na obou koncích mostu jsou mimoúrovňové křižovatky umožňující sjezd do všech směrů.

Železniční doprava 

Děčín patří mezi nejdůležitější železniční uzly v severních Čechách. Stýká se zde pět železničních tratí, prochází jím i 1. železniční koridor.

Na katastru města Děčína najdeme 15 železničních stanic a zastávek. Nejvýznamnější z nich jsou železniční stanice Děčín hlavní nádraží a Děčín východ. Budova hlavního nádraží pochází z roku 1865 a je vystavěna ve stylu německých železničních stanic. Celé hlavní nádraží prošlo v roce 2004 kompletní rekonstrukcí, při které získalo podchody. Svůj význam má také přechodová železniční stanice Dolní Žleb.

Z Děčína vycházejí následující tratě:

 Železniční trať Praha–Děčín, elektrifikovaná dvoukolejná trať s mezinárodním provozem, vedená po levém břehu Labe, součást 1. železničního koridoru.
 Železniční trať Ústí nad Labem–Střekov–Děčín, elektrifikovaná dvoukolejná trať s hustým nákladním provozem, vedená po pravém břehu Labe.
 Železniční trať Děčín–Rumburk, neelektrifikovaná jednokolejná trať.
 Železniční trať Děčín–Drážďany, elektrifikovaná, součást 1. železničního koridoru.
 Železniční trať Děčín–Oldřichov u Duchcova, neelektrifikovaná regionální jednokolejná trať, od roku 2007 bez pravidelné osobní dopravy.

Lodní doprava 

Plavba po Labi se v současnosti používá zejména pro přepravu nákladů. V děčínském Loubí se nachází největší český přístav s překladištěm. Tonáž děčínské obnovené Československé plavby labské je v současnosti 66 812 tun, společnost vlastní 102 plavidel. Nákladní dopravu po Labi ale zajišťují i jiné společnosti. Osobní pravidelná plavba na Labi v současnosti neexistuje, oblíbené jsou ale různé příležitostné plavby např. do SRN nebo do oblasti Hřenska. Pod děčínským zámkem kotví vyhlídková loď Děčín.

Městská hromadná doprava 

Městskou hromadnou dopravu ve městě zajišťuje Dopravní podnik města Děčína. Provozuje ji na 15 celodenních a 2 nočních autobusových linkách. Až do roku 1973 byla v Děčíně v provozu také trolejbusová doprava. Městská hromadná doprava je zavedena do většiny městských částí, až na Dolní Žleb, který je kvůli své nevýhodné poloze v labském údolí při hranicích odkázán pouze na železniční dopravu.

Společnost

Školy 

 České vysoké učení technické v Praze, pracoviště Děčín
 Gymnázium Děčín
 Vyšší odborná škola a Střední průmyslová škola strojní, stavební a dopravní, Děčín
 Střední škola zahradnická a zemědělská Antonína Emanuela Komerse, Děčín - Libverda
 KZŠ Nativity
 Evropská obchodní akademie
 Střední odborná škola řemesel a služeb
 Střední zdravotnická škola

a další

Kultura 
Kulturní zařízení jsou

 Zámek
 Městské divadlo
 Kino Sněžník
 Společenský dům Střelnice
 Městská knihovna

Pamětihodnosti 

Děčín leží na okraji turisticky velmi atraktivní oblasti Českosaského Švýcarska. Velká část města leží v Chráněné krajinné oblasti Labské pískovce.

Nejvýznamnější památkou ve městě je děčínský zámek umístěný na skále na pravém břehu Labe, nad soutokem Labe a Ploučnice. Do roku 1932 byl v majetku rodiny Thunů, poté ho převzal stát, který zde zřídil kasárna. Ta v areálu zámku přetrvala až do roku 1991. K zámku vede přístupová cesta Dlouhá jízda – ve skále vytesaná silnice ohraničená z obou stran vysokými zdmi. Zámecké zahrady a parky zasahují i pod skálu, kterou je jako součást cesty parkem prokopán krátký skalní tunel pokračující řetězovou lávkou přes Mlýnský náhon.

Zajímavostmi jsou děčínské mosty z 15. a 16. století - Staroměstský most přes Ploučnici a Ovčí můstek - krátké, přemostění Jílovského potoka v Podmoklech, charakteristické vysokým klenutím mostního oblouku. Na Masarykově náměstí v Děčíně najdeme také několik historicky cenných objektů barokní kašnou počínaje a měšťanskými domy konče. Nedaleko náměstí najdeme barokní kostel sv. Václava a Blažeje. Za zmínku ještě také stojí budova synagogy z počátku 20. století v Podmoklech, při cestě na Pastýřskou stěnu. Synagoga v Děčíně stojí ve čtvrti secesních vil. Dominantou celého Děčína je právě Pastýřská stěna se zoologickou zahradou a vyhlídkovou restaurací.

Mezi další památky a zajímavosti Děčína patří:

 Kostel svatého Václava a Blažeje – původně gotický, dokončený roku 1310, zničen roku 1749 a v letech 1754–1778 znovu vystavěn. Za Josefa II. zrušen a přeměněn na skladiště, roku 1878 obnoven. Barokní trojlodí s tribunami, obdélným polygonálně ukončeným presbytářem, sakristií a kaplí sv. Anny. Nad trojosým průčelím s pilastry a volutami hranolová věž. Zařízení převážně barokní, klasicistní a z 19. století. Hlavní oltář z 2. poloviny 18. století. Vedle kostela barokní kaple P. Marie Pomocné z roku 1726 se sochařskou výzdobou. Vzácné varhany z roku 1864 jsou dílem liboucheckých varhanářů Antona a Franze Fellerových. Původní umístění bylo v děkanském kostele v Teplicích, do Děčína byly přeneseny v roce 1949. V roce 2012 provedli jejich generální opravu varhanáři Petr a Peter Nožinovi; v návaznosti na dílo Jiřího Jóna, Tomáše Horáka, Víta Honyse a Joachima Žura (jz). Varhaníkem a regenschorim je od roku 1965 Jan Záhora st.(* 1951). Neméně vzácnou památkou jsou tři zvony, umístěné v chrámové věži: „Vít“ z roku 1744, zvonař Jan Jiří Kühner, hmotnost 770 kg, tón E. „JanPavel“ z roku 1744, zvonař Jan Jiří Kühner, hmotnost 621 kg, tón G. „JESUS“ z roku 1927, zvonař Richard Herold, hmotnost 358 kg, tón Fs.
 Kostel Povýšení svatého Kříže – postaven v letech 1687–1691 po požáru staršího kostela. Barokní jednolodí s bočními kaplemi a tribunami, příčnou lodí, kopulí (nad křížením) a obdélným presbytářem. Nad průčelím atika se sochařskou výzdobou. Bohatě vyzdoben freskami z legendy o svatém Kříži a na závěrné stěně presbytáře freska Povýšení svatého Kříže. Zařízení převážně barokní a rokokové. Kostel je spojen krytou chodbou se zámkem. V chrámu se nacházejí jedny z nejvzácnějších varhan v Česku, stavitelů Otto a Gustava Riegerových z Krnova z roku 1891. Opusové číslo 315. Ve světovém katalogu varhan jsou označeny (*) velké varhany. V letech 2000–2003 provedla restaurování tohoto nástroje firma Organa z Kutné Hory. Od roku 2014 o nástroj pečuje varhanář Ivan Bok z Krnova se svými spolupracovníky. Varhaníkem je zde od roku 1965 Jan Záhora (* 1951). V roce 2004 byl nástroj prohlášen Kulturní památkou ČR a je velmi vyhledáván domácími i zahraničními varhanními umělci. Na chrámové zvonici se nacházejí tři zvony: Velký z roku 1850, zvonař Wenzel Perner, hmotnost 279 kg, tón h; menší z roku 2016 s názvem MĚSTO DĚČÍN, zvonař Petr Rudolf Manoušek, hmotnost 134 kg, tón c; nejmenší (sanctus) z roku 1748, zvonař Valentin Lissiack, hmotnost 31,4 kg, tón cis.
 Kostel svatého Františka Serafínského v Podmoklech – pseudorománský z let 1856–1858. Jednolodní s polygonálním presbytářem a bočními kaplemi. Cenný zejména renesanční hlavní oltář z roku 1605. Kamenná křtitelnice přenesena ze zbořeného kostela v Krásném Studenci. Varhany stavitele Martina Zausse, které byly v roce 1953 přeneseny do tohoto kostela, byly nezodpovědným přístupem prodány na díly v roce 2000 (dnes ve Stráži pod Ralskem, plně funkční, vysvěcené 2007). Současné varhany od firmy RejnaČerný byly přeneseny z Mělníka.
 Evangelický kostel v Podmoklech – pseudorománský a pseudogotický z roku 1881. Varhany postavil v roce 1884 E. F. Walcker, přestavba proběhla v letech 1942-44 firmou Hermann Eule z Bautzenu.
 Kostel svatého Václava v Rozbělesech – postaven roku 1579 na místě staršího kostela, roku 1731 zbořen, poté stavba dnešního kostela. Barokní podélný s osmibokou lodí, obdélným presbytářem, dvouvěžovým průčelím a mansardovou střechou. Zařízení převážně z 18. století. Kamenná křtitelnice ze 17. století. Původní varhany stavitele Hausera se nacházejí na slovenské Spiši.
 Kostel svatého Františka Xaverského v Bělé – pozdně barokní z roku 1787. Jednolodní s užším a trojboce uzavřeným presbytářem, sakristií a hranolovou věží nad průčelím. Průčelí vyzdobeno sochami. Zařízení barokní a hlavní oltář pseudobarokní.
 Starokatolický kostel z počátku 30. let 20. století, v roce 1989 vyhořel, s propadlou střechou
 Kaple svatého Jana Nepomuckého – pseudogotická stavba z let 1869–1871 na místě starší stavby postavena Josefem Mockerem. Obdélné jednolodí s polygonálním presbytářem, příčnou lodí a věží. V kapli pohřbeni majitelé děčínského panství hrabata z Thun-Hohensteinu. V současnosti ostatky přeneseny do krypty chrámu Povýšení sv. Kříže. Torzo zdevastovaných varhan je od liboucheckého varhanáře Fellera.
 Barokní výklenková kaple při bráně na Dlouhou jízdu.
 Kaple Nejsvětější Trojice – barokní z 1. poloviny 18. století.
 Barokní výklenková kaple na Starém Městě.
 Kamenný most přes Ploučnici – renesanční z let 1564–1569 se sousoším svatého Jana Nepomuckého, Václava a Víta od Michala J. J. Brokofa.
 Ovčí most v Podmoklech – snad ze 17. století.
 Kašny – pozdně barokní osmiboká kašna při kostele svatého Václava a Blažeje a kašna na Masarykově náměstí z roku 1907.
 Stará radnice – pseudogotická z roku 1842 (dnes okresní soud).
 Městský dům – pseudogotický z roku 1844 (dnes okresní soud).
 Domy – zejména původně renesanční čp. 81 se zachovaným renesančním portálem ve stylu saské renesance. Dále původně většinou renesanční nebo barokní domy čp. 83, 165, 12 (bývalý špitál z roku 1673), 14 a 234. Dále dům čp. 163 s rokokovým portálem s reliéfem Boha Otce a empírový dvoupatrový dům čp. 21 z roku 1819.
 Domy v Podmoklech – zejména v Teplické ulici a na Husově náměstí, Městské divadlo Děčín v Teplické ulici.
 Muzeum – původně lovecký zámeček z roku 1735, přestavěný a rozšířený v 1. polovině 19. století. Jednopatrová čtyřkřídlá budova.
 Zámek v Bynově – z 2. poloviny 16. století, rozšířený 1605, od roku 1835 v něm byla přádelna. Jednopatrová dvoukřídlá budova s mansardovou střechou a renesančním portálem z roku 1605.
 Restaurace Pastýřská stěna z roku 1905.
 Výtah na Pastýřskou stěnu – Děčín měl jako jediné město v České republice v rámci MHD výtah na Pastýřskou stěnu (dnes není v provozu).
 Zoologická zahrada
 Pivovar Děčín

Zaniklé památky 
Loretánská kaple – stála na děčínském náměstí. Roku 1667 ji dal postavit Maxmilián hrabě Thun. Santa casa, která měla charakter rodové pohřební kaple, byla zbořena roku 1885 při úpravách náměstí.

Sport 

Nejúspěšnějším sportovním klubem v Děčíně je basketbalový BK Armex Děčín, jehož mužský oddíl postoupil v sezóně 1992/93 do nejvyšší české soutěže a od té doby ji neopustil. Nejlepšího výsledku dosáhl v sezónách 2014/15, 2015/16, 2016/17 a 2018/19, kdy skončil na druhém místě. Vystoupání na úplný vrchol českého basketbalu pokaždé zabránil tým Nymburka, jehož hegemonie v českém basketbalu stala se takřka absolutní. Ve FIBA EuroCup Challenge došel Děčín v sezóně 2004/05 do čtvrtfinále. Své domácí zápasy hraje v ČEZ Sportcentru v Maroldově ulici s kapacitou 1200 diváků (od rekonstrukce v roce 2005), nicméně při výjimečných příležitostech, jako bylo například druhé utkání finálové série NBL s Nymburkem v roce 2015, je palubovka natažena na zimním stadionu. 4850 diváků na tomto utkání tehdy vytvořilo nový divácký rekord Národní basketbalové ligy. Klub má již starší tradici, pod názvem Lokomotiva strávil tři sezóny v československé lize (1974/75, 1986/87, 1988/89).

Hokejový klub HC Děčín působí ve třetí nejvyšší soutěži, jejímž účastníkem je od jejího vzniku v sezóně 1993/94. Odchovancem klubu je reprezentant Petr Tenkrát. Ženský tým hrál tři roky nejvyšší domácí soutěž. Domovským stánkem HC Děčín je Zimní stadion Děčín v Obloukové ulici, s pětitisícovou kapacitou.

Nejtradičnější děčínský fotbalový klub, založený roku 1921 jako SK Podmokly, za socialismu známý především jako Kovostroj, jehož poslední název zněl FK Pelikán Děčín, zanikl v roce 1998 kvůli finančním problémům. Před krachem z něj byla vyčleněna mládežnická družstva, aby byla zachráněna, a ta od té doby hrají pod značkou FK Junior Děčín. V roce 2007 Junior získal i družstvo dospělých (od Ludvíkovic). Město na to reagovalo tím, že klubu dalo k dispozici Městský stadion, který za tím účelem částečně rekonstruovalo. V roce 2011 zahájil Junior spolupráci s Fotbalovou akademií Petra Voříška, do které byla přeřazena všechna družstva přípravek. Tým dospělých působí v krajském přeboru.

Rodáci 

 Balthasar Resinarius (1485–1544), hudební skladatel
 Anton Kern (1709–1747), věhlasný malíř, autor především náboženských a historických námětů, označovaný jako „benátský mistr saského a českého rokoka“
 Leopold Leonhard Raymund z Thun-Hohensteinu (1748–1826), pasovský biskup
 Leopold Lev z Thun-Hohensteinu (1811–1888), šlechtic a politik
 Franz z Thun-Hohensteinu (1847–1916), šlechtic a politik, dlouholetý místodržitel v Čechách, ministerský předseda Předlitavska
 Miroslav Tyrš (1832–1884), profesor na Karlově univerzitě, spoluzakladatel organizovaného tělovýchovného hnutí v Čechách, zejména Sokola
 Johann Radon (1887–1956), matematik
 Julius Arigi (1895–1981), rakouské stíhací eso v první světové válce
 Helmut Preidel (1900–1980), severočeský archeolog, historik, konzervátor a pedagog
 Egon Klepsch (1930–2010), německý politik, předseda Evropského parlamentu (1992–1994)
 Wolfgang Jeschke (1936–2015), německý spisovatel
 Hans Ticha (* 1940), německý grafik, malíř a ilustrátor
 Jiří Bartoška (* 1947), český herec a filmový organizátor
 Jan Záhora (* 1951), děčínský varhaník, do roku 1965
 Jaroslava Fabiánová (* 1965), sériová vražedkyně
 Tomáš Midgi Řezníček (* 1969), básník
 Petr Kolínský (* 1953), architekt, scénograf, malíř, grafik, pedagog
 Lenka Kny (* 1962), režisérka a scenáristka
 Vladimír Šmicer (* 1973), fotbalista
 Tomáš Kraus (* 1974), akrobatický a sjezdový lyžař, reprezentant ve skikrosu
 Jaroslav Halíř (* 1975), trumpetista, člen České filharmonie
 Petr Tenkrát (* 1977), hokejista, reprezentant v hokeji a mistr světa v inline hokeji z roku 2011
 Petr Voříšek (* 1979), fotbalista
 Jiří Maryško (* 1980), český herec
 Karolína Kurková (* 1984), modelka
 Tomáš Hradecký (* 1984), historik a vysokoškolský pedagog
 Sámer Issa (* 1985), zpěvák
 Jitka Antošová (* 1987), veslařka, olympionička
 Lenka Antošová (* 1991), veslařka, olympionička
 Sabina Křováková (* 1992), zpěvačka

Partnerská města 

  Přerov, Česko
  Jonava, Litva
  Pirna, Německo
  Ružomberok, Slovensko
  Bełchatów, Polsko

Fotogalerie

Odkazy

Reference

Literatura 

 JOZA, Petr: Kvádrberk. Malá děčínská vlastivěda, 357 s.; Děčín, 2015

Externí odkazy 

 
 
 
 Oficiální stránky statutárního města Děčín
 Turistický portál města
 Děčín.cz
 statistické údaje města Děčín
 

  
 
Města v Čechách
Města v okrese Děčín
Statutární města v Česku
Části Děčína
Okresní města v Česku
Obce s rozšířenou působností
Obce s pověřeným obecním úřadem
Obce v okrese Děčín
Sídla v Českém středohoří
Sídla v Děčínské vrchovině
Sídla na Labi
Svazek obcí Euroregion Labe
Města v Euroregionu Labe
Sídla na Ploučnici
Sídla v CHKO Labské pískovce
Sídla na česko-německé státní hranici
Sídla v CHKO České středohoří