Underground

Underground (výslovnost „andrgraund“, z anglického výrazu pro podzemí) je výraz označující skryté, např. neuváděné, neoficiální až ilegální hnutí. Může jít např. o kriminální podsvětí nebo odboj během druhé světové války, v jiných jazycích se označení používá především pro kulturní hnutí, umělecká hnutí, hudební hnutí, subkulturu, kontrakulturu atp. vymaňující se z hlavního proudu.

V českém prostředí označuje pojem především hnutí zvané také druhá kultura, jehož vůdčím duchem byl český teoretik umění a básník Ivan Martin Jirous a v hudbě nejvýraznějšími zástupci hudební skupiny The Plastic People of the Universe a DG 307.

Underground v Československu 
 

V Československu v dobách normalizace byli za underground označováni umělci, kteří kvůli politickému pronásledování nemohli svobodně tvořit a šířit své dílo. Umělci tvořili buď bez publika a čtenářů (tzv. do šuplíku) nebo se museli spoléhat na ilegální šíření svých děl (knihy, jednotlivé básně, nahrávky...) formou samizdatu. Některá díla byla vydána v zahraničí, např. nahrávky skupiny The Plastic People of the Universe. V Československu začala díla vycházet legálně až po roce 1989.

Undergroundová hudební představení byla ztížena nebo zakázána. Hudební vystoupení neschválených (či přímo zakázaných) interpretů se konala buď na méně exponovaných místech, kde nebyla tolik na očích (např. ve vesnické hospodě), nebo v soukromých domech. Koncerty bývaly často maskovány jako soukromá oslava pro zvané (např. svatba I. M. Jirouse) nebo se konaly tajně. Důvodem utajování byla obava z perzekuce organizátorů, účinkujících a návštěvníků. Za pořádání a návštěvu undergroundových koncertů hrozilo bití, vyhození z práce či ze školy, vězení, vyvlastnění domu apod.

Příkladem undergroundového divadla je bytové divadlo Vlasty Chramostové (pro pár diváků, zpravidla disidentů, hrané i neherci).. Byla tvořena také undergroundová poezie.

Hudební underground 
V hudbě se jako Underground označuje směr, jenž vznikl v šedesátých letech 20. století v oblasti západního pobřeží USA a vzápětí se rozšířil do Evropy – Velké Británie, Německa i do tehdejší ČSSR. Undergroundová hudba vychází z psychedelické hudby a avantgardní vážné hudby. Undergroundoví hudebníci patřili často ke „kulturním outsiderům“ a většinou působili v symbióze s dalšími uměleckými kategoriemi – literaturou a dramatem či výtvarným uměním.

Undergroundoví interpreti 

Čeští:
 Aktual
 Atomová Mihule
 BBP
 Bílé světlo
 Charlie Soukup
 DG 307
 Duševní hrob
 Idiot Crusoe
 Jim Čert
 The Hever and Vazelína Band
 Nedělní lidé
 New Kids Underground
 The Plastic People Of The Universe
 Sen noci svatojánské band
 Skrytý půvab byrokracie
 Špinavý nádobí
 Stará Dobrá Ruční Práce
 Umělá hmota
 Posádková hudba Marného Slávy
 Psí vojáci
 Orchestr Bissext
 Křečový žíly
 Gumovej knedlík
 Národní třída
 Brix Bar Band
 Slepé střevo
 Hally Belly
 Oscar Band

Zahraniční:

 John Cale
 The Electric Prunes
 The Fugs
 Nico
 Lou Reed
 The Residents
 Tangerine Dream
 The Velvet Underground
 Frank Zappa and The Mothers of Invention
Mayhem

Odkazy

Reference

Literatura 
 KUDRNA, Ladislav, STÁREK ČUŇAS, František. Kniha v barvě krve: Násilí komunistického režimu vůči undergroundu. Praha: Academia, Ústav pro studium totalitních režimů, 2020. ISBN 978-80-200-3207-2.
 KUDRNA, Ladislav a STÁREK ČUŇAS, František. „Kapela“: pozadí akce, která stvořila Chartu 77. Praha: Academia, 2017. 409 s., 104 nečísl. s. obrazových příloh. Historie. ISBN 978-80-200-2757-3.
 Česká divadla: encyklopedie divadelních souborů. Praha: Divadelní ústav, 2000. 615 s. ISBN 80-7008-107-4.

Související články 
 Establishment
 Český underground

Externí odkazy 
 
 
 

 
Hudební terminologie
Hudební směry
Anglická slova a fráze