alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Slovenská hymna

Nad Tatrou sa blýska je slovenská státní hymna.

Píseň Nad Tatrou sa blýska vznikla v roce 1844 během odchodu bratislavských studentů do Levoče. Text napsal Janko Matúška na melodii slovenské lidové písničky Kopala studienku. V roce 1920 se první sloka stala součástí československé hymny. Od roku 1993 jsou slovenskou hymnou první dvě sloky.

Text

Státní hymna Slovenské republiky 
Nad Tatrou sa blýska
hromy divo bijú,
nad Tatrou sa blýska
hromy divo bijú.
Zastavme ich bratia
veď sa ony stratia,
Slováci ožijú.
Zastavme ich bratia
veď sa ony stratia,
Slováci ožijú.

To Slovensko naše
posiaľ tvrdo spalo,
to Slovensko naše
posiaľ tvrdo spalo.
Ale blesky hromu
vzbudzujú ho k tomu,
aby sa prebralo.
Ale blesky hromu
vzbudzujú ho k tomu,
aby sa prebralo.

Před rokem 1993 
Písnička měla několik variant textu, ještě před první světovou válkou se objevila změna, která se pak dostala i do československé hymny. Ve třetím řádku se zpívalo: „Zastavme sa bratia“. Po vzniku samostatného Slovenska v roce 1993 se slova upravila podle originálu na současnou verzi „Zastavme ich bratia“. Ve starých učebnicích je obsažena „starší“ verze. Nyní už se ve slovenské hymně zpívá pouze „Zastavme ich bratia“.

Písnička se objevila tiskem už v roce 1851 pod názvem „Dobrovoľnícka“:

Nad Tatrou sa blýska hromy divo bijú.
Zastavme ich bratia, veď sa ony stratia,
Slováci ožijú.

To Slovensko naše dosiaľ tvrdo spalo.
Ale blesky hromu vzbudzujú ho k tomu,
Aby sa prebralo.

Ešte jedle rastú na krivánskej strane.
Kto jak Slovák cíti, nech sa šable chytí
A medzi nás stane.

Už Slovensko vstáva, putá si strháva
Hej, rodina milá! Hodina odbila
Žije matka Sláva.

Hej, Slováci 
V období 2. světové války užívalo Slovensko jako hymnu píseň na hudbu Dąbrovského mazurky (polské hymny) – v Česku známou jako „Hej, Slované“ a považovanou od r. 1848 za hymnu Slovanů – s textem začínajícím „Hej, Slováci“. Snaha o obnovení skladby na počátku devadesátých let jako hymny novodobé Slovenské republiky nebyla úspěšná.

Melodie

Literatura

Související články 
 Slovensko
 Slovenská vlajka
 Státní znak Slovenské republiky
 Československá hymna

Externí odkazy 
 
  Notový zápis a nahrávky na webu slovenské vlády
  Jak vznikala slovenská hymna

Hymna
Slovensko
Hymna
Nad Tatrou sa blýska
Písně ve slovenštině
Seznam franských králů

Franská říše byla ovládána dvěma dynastiemi, Merovejci a později Karlovci. Říše byla však podle staré germánské zvyklosti často dělena mezi syny umírajícího panovníka a později znovu sjednocena, proto je sledování časové přímky poněkud obtížné.

Starší franští králové (4.–5. století) 
 Mallobaudes 355–380
 Marcomer 380–409
 Pharamond 409–428
 Clodio 428–448
 Merovech 448–457

Dynastie Merovejců 
Dynastie Merovejců odvozuje svůj název od polomytického Merovecha.
 Childerich I. 458–481 – první historický panovník dynastie
 Chlodvík I. 481–511 – zakladatel franské říše

Po Chlodvíkově smrti se království rozdělilo mezi jeho čtyři syny:

Po smrti svých bratrů získal Chlothar jejich části říše. Po Chlotharově smrti
si říši opět rozdělili jeho synové:

Chlothar II. potlačil Brunhildiny výboje a znovusjednotil království. V roce 623 však vytvořil podkrálovství Austrasie kvůli lepší bezpečnosti hranic. Jeho syn a nástupce Dagobert I. krok svého otce později napodobil a jmenoval pro Austrasii a Akvitánsko podkrále.

Majordomové franské říše 
Pipinovci byli původně majordomové franských králů v Austrasii a později v celé sjednocené říši:
 Pipin I. Starší (580–640), majordomus Austrasie v letech 623–629 a 639–640 
 Ansegisel (602–685), majordomus Austrasie 629–639 
 Grimoald Starší (616–662), syn Pipina I., majordomus Austrasie 643–657 
 Pipin II. Prostřední (640–714), syn Ansegisela, majordomus Austrasie 679–714 a od roku 688 Vévoda a princ franský a de facto vládce království
 Karel Martel (690–741), majordomus Austrasie 717–741, od roku 718 také majordomus celého království
 Karloman (716–754), majordomus Austrasie 741–747
 Pipin III. Mladší/Krátký (714–768), majordomus Neustrie 741–751 a od roku 747 také majordomus Austrasie

Dynastie Karlovců 
V roce 751 majordomus Pipin Mladší z rodu Pipinovců svrhnul posledního merovejského krále Childericha III. a stal se králem nové dynastie Karlovců:

 Pipin III. Mladší/Krátký (714–768), králem 751–768
 Karloman I., králem 768–771 (Burgundsko, Alemanie a jižní Austrasie)
 Karel Veliký (742–814), králem 768–814 (do roku 771 jen Neustrie, Akvitánie a severní Austrasie)
 Ludvík I. Pobožný (778–840), králem 814–840
 Lothar I. (795–855), spoluvládce 817–840

Franská říše se v roce 843 rozdělila uzavřením Verdunské smlouvy mezi syny Ludvíka Pobožného na Východofranskou říši (Ludvík II. Němec), Středofranskou říši (Lothar I. Franský) a Západofranskou říši (Karel II. Holý).

Související články 
 Seznam francouzských panovníků 
 Seznam východofranských králů

Externí odkazy
 

Francouzi
Franská říše
Němci
Franských králů
 Seznam franských králů
Merovejci
Karlovci
Karel IV. (rozcestník)

Karel IV. je jméno těchto panovníků a dalších významných politiků (řazeno dle data narození):

 Karel IV. Sličný (1294–1328) – král francouzský (1322–1328)
 Karel IV. (1316–1378) – král a císař římský (1346, resp. 1355–1378), král český (1346–1378)
 Karel IV. Navarrský (1421–1461) – viz: Karel z Viany, král navarrský
 Karel IV. Lotrinský (1604–1675) – vévoda lotrinský (1625–1634 a 1661–1675)
 Karel IV. Sicilský – viz: Karel VI. (1685–1740), císař římský 
 Karel IV. Teodor – viz: Karel Teodor Falcký (1724–1799), kurfiřt falcký a jakožto Karel II. Teodor vévoda a kurfiřt bavorský
 Karel IV. Španělský (1748–1819) – král španělský (1788–1808)
 Karel IV. Norský – viz: Karel XV. (1826–1872), třetí švédský a norský král
 Karel IV. Schwarzenberg (1859–1913) – český šlechtic a politik
 Karel IV. Uherský – viz: Karel I. (1887–1922), poslední císař rakouský a jakožto Karel III. – král český

Rozcestníky - panovník

eo:Karolo (regantoj)#Karolo la 4-a
Mezinárodní poznávací značka

Rozlišovací značka státu (termín dle § 30 vyhlášky č. 343/2014 Sb.), mezinárodní rozlišovací značka (dle § 38 zákona číslo 56/2001 Sb.) neboli mezinárodní poznávací značka (MPZ, starší československý termín) je označení státu, ve kterém bylo dané motorové vozidlo registrováno. Je doplňkem státní poznávací značky silničního motorového vozidla nebo jeho přípojného vozidla (registrační značky), která nemá mezinárodně zaručenu unikátnost a teprve v kombinaci s MPZ zaručuje jednoznačnou identifikaci libovolného vozidla na celém světě.

Každému státu byla v rámci OSN přidělena rozlišovací značka státu, která se skládá z jednoho až čtyř písmen. Tato písmena musí být vyznačena na vozidle černou barvou na bílém podkladu ve tvaru elipsy. Rozlišovací značka státu může mít různé provedení např. tvar eliptická tabulka z kovu nebo přilepená samolepka tvaru elipsy nebo jí může být také grafické vyznačení barvami (bílá, černá) na karoserii vozidla. Rozlišovací značka státu se umisťuje vždy na zadní část vozidla. Rozlišovací značka České republiky je CZ.

Tabulka mezinárodní poznávací značky je na vozidle připevněna poblíž registrační tabulky. Má tvar bílé elipsy (o rozměrech minimálně 175 × 115 mm), na které je černými písmeny (o výšce nejméně 80 mm) označení státu. Provedení a umístění MPZ upravuje vyhláška Ministerstva dopravy a spojů č. 243/2001 Sb, ve znění pozdějších předpisů, § 25.

V rámci Evropské unie nemusí být mezinárodní rozlišovací značka členských států umístěna na vozidle, pokud je vozidlo vybaveno registrační značkou s modrým pruhem Evropské unie vydanou správními orgány.

Reference

Související články 
 Seznam mezinárodních poznávacích značek

Externí odkazy 
 
 

Identifikace silničních vozidel
Identifikátory
Světelný rok

Světelný rok (značka jednotky ly či l.y., z angl. light-year) je jednotka vzdálenosti používaná v astronomii. Jeden světelný rok je vzdálenost, kterou světlo ve vakuu urazí za jeden juliánský rok (a). Ze známé rychlosti světla c lze spočítat, že

 1 ly = a × c = 9 460 730 472 580 800 m ≈ 9,46 × 1015 m ≈ 10 biliard m  (tj. 10 bilionů km) 

Světelný rok tedy není jednotkou času. Používá se především v populární literatuře, například pro popis vzdálenosti hvězd. Světelný rok (a odvozené jednotky) nepatří mezi jednotky SI.

Odvozené jednotky 
V astronomii, ale i relativistické fyzice a telekomunikačních oborech se někdy používají menší jednotky obdobné světelnému roku, zejména světelná sekunda (značka ls či l.s.). Tyto jednotky udávají vzdálenost, kterou světlo urazí za danou menší časovou jednotku, u světelné sekundy konkrétně za 1 sekundu, apod.
Protože elektromagnetický signál se šíří rychlostí světla, používají se v telekomunikacích někdy s výhodou i jednotky délky udávající vzdálenost uraženou za dekadické díly sekundy, tedy světelná milisekunda (≈299,8 km), mikrosekunda (≈299,8 m) a nanosekunda (≈29,98 cm).

Naopak pro 1000 světelných roků se někdy používá zkratka kly.

Další astronomické jednotky délky 

V odborné literatuře se dává přednost o něco větší jednotce parsek (pc), vzdálenost, z níž má 1 astronomická jednotka úhlový rozměr jedné vteřiny:
 1 pc ≈ 3,262 ly ≈ 30 bilionů km
Na rozdíl od světelného roku je u parseku běžné používání dekadických předpon SI pro jeho násobky: kiloparsek (kpc), megaparsek (Mpc), gigaparsek (Gpc).
 
Pro kratší vzdálenosti se používá astronomická jednotka (AU), vzdálenost Země od Slunce:
 1 AU = 149 597 870 700 m ≈ 150 milionů km
 63 241 AU ≈ 1 ly

Světelný rok, světelná minuta ani světelná sekunda, stejně jako parsek nepatří mezi jednotky, které soustava SI připouští používat vedle soustavných jednotek (metr a jeho násobky a díly). Naopak používání astronomické jednotky je akceptováno.

Reference

Související články 
 Fyzikální konstanty
 Foton
 Vakuum
 Rok
 Juliánský rok
 Předpony soustavy SI

Externí odkazy 
 

Jednotky délky
Astronomické jednotky
Měření vzdálenosti v astronomii
Parsek

Parsek, také parsec (značka jednotky pc) je jednotka vzdálenosti, používaná hlavně v odborné literatuře v astronomii. Jeden parsek je vzdálenost, z níž má 1 astronomická jednotka (1 au) úhlový rozměr jedné vteřiny, tedy 1 pc = 1 au / tg 1″ ≈ 206 265 au ≈ 3,262 ly ≈ 3,086×1016 m.

Výpočet vzdálenosti z paralaxy 
Vzdálenost d, vyjádřená v parsecích, je převrácenou hodnotou poloviny půlroční paralaxy p, vyjádřené v obloukových vteřinách:
d = 2/p, pro čas půl roku při kolmém pohledu (2 au), při uplatnění pravidla pro malé úhly: a = tg a.
Jednotka se však uvažuje okamžitě, bez nutnosti čekání při praktickém měření, protože pak už by se uplatnila i sekulární paralaxa, tedy pohyb soustav uvnitř galaxie.

Velké vzdálenosti 
V praxi se pro vyjadřování větších vzdáleností běžně používají násobky této jednotky, a to
 kiloparsek (značka kpc, 1 kpc = 103 pc),
 megaparsek (značka Mpc, 1 Mpc = 106 pc), který je nejběžnější délkovou jednotkou v extragalaktické astronomii.
 gigaparsek (značka Gpc, 1Gpc = 109 pc)

Některé přibližné vzdálenosti v Mpc

Historická poznámka 
První stanovení vzdáleností hvězd na základě měření jejich roční paralaxy (hvězda 61 Cyg v souhvězdí Labutě) uskutečnil v roce 1838 německý astronom Friedrich Wilhelm Bessel. Návrh pojmenovat tuto jednotku, v té době již běžně používanou jako jednotka vzdálenosti v astronomii astron, publikoval v odborné literatuře Frank Watson Dyson v roce 1913. Jiný astronom, Carl Charlier, navrhl název siriometer, ale nakonec se ujal návrh parsec, který podal Herbert Hall Turner.

Etymologie 
Název této jednotky vznikl spojením prvních slabik ze slov paralaxa a sekunda, respektive v angličtině z parallax a second.

Reference

Externí odkazy 
 

Jednotky délky
Astronomické jednotky
Měření vzdálenosti v astronomii
Václav Lucemburský

Václav Lucemburský, někdy zvaný Český (25. února 1337 Praha – 8. prosince 1383 Lucemburk) byl vévoda lucemburský (od 1353), brabantský a limburský (od 1355). Proslul jako dlouholetý mecenáš kronikáře a básníka Jeana Froissarta a také sám jako básník. Skládal milostnou trubadúrskou poezii – je autorem 79 básní. Český překlad jeho lyrických básní od Gustava Francla nese název Netoužím po ráji.

Život 
Narodil se jako třetí syn českého krále Jana Lucemburského a jeho druhé choti Beatrix, dcery Ludvíka Bourbonského a to císařským řezem, který přežila i jeho matka Beatrix, a hovoří o něm vlámská kronika Brabantsche Yeesten. Snad jako poděkování za tento zázrak dostal jméno Václav, jméno zemského patrona obvyklé v přemyslovské dynastii.

Otec jej chtěl oženit s dcerou římského císaře Ludvíka IV. Bavora, ale z plánovaného sňatku sešlo z důvodu vzájemného rozkolu obou panovníků. Druhé zásnuby sjednala již ovdovělá Václavova matka Beatrix s brabantským vévodou Janem III. Zásnuby s poněkud starší ovdovělou Johanou Brabantskou, dědičkou Brabantska a Limburska, proběhly ve Václavových deseti letech (snoubence bylo pětadvacet). 17. května 1351 byla podepsána sňatková dohoda a samotný obřad se konal v březnu 1352. Ačkoliv se Václav stal otcem několika levobočků, s Johanou děti neměli, byť jejich manželství zřejmě bylo harmonické.

Dle dobové klášterní kroniky platil za:

Měl dobrý vztah se svým starším bratrem Karlem IV., navzájem se podporovali a stejně tak pomáhali svým francouzským synovcům, synům Jitky Lucemburské v době po bitvě u Poitiers. Zemřel údajně na lepru a pochován byl v klášterním kostele cisterciáckého kláštera Orval v nynější Belgii, kde je dodnes zachován jeho náhrobek. Posledním přáním lucemburského vévody bylo, aby jeho srdce poslali manželce.

Václavovým dědicem v Lucembursku se stal jeho synovec Václav IV. V Brabantsku a Limbursku nadále vládla Johana, která pod tlakem burgundského vévody Filipa Smělého přijala za dědice svého prasynovce (a Filipova syna) Antonína.

Vývod z předků

Odkazy

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
 
 Společná pečeť Johany a Václava
  Genealogie
  Jana Fantysová-Matějková: Wenceslas de Bohême, duc de Luxembourg et de Brabant, entre le Saint Empire romain et la France 1337-1383

Lucemburkové
Čeští princové
Lucemburští vévodové
Brabantští vévodové
Limburští vévodové
Věznění panovníci
Francouzští středověcí básníci
Narození v Praze
Úmrtí v Lucemburku
Zemřelí na lepru
Pohřbení v klášteře Orval
Narození 25. února
Narození v roce 1337
Úmrtí 8. prosince
Úmrtí v roce 1383
Muži
1383



Události 
Země Koruny české
 Vranov nad Dyjí získal městská práva
 Murad I. se prohlásil za sultána

Narození 
 4. září – Amadeus VIII. Savojský, savojský vévoda, vládce Piedmontu a poslední vzdoropapež († 1451)
 ? – Evžen IV., papež († 1447)
 ? – Masolino da Panicale, italský, pozdně gotický malíř († 1447)
 ? – Alžběta Bavorská, braniborská kurfiřtka († 13. listopadu 1442)

Úmrtí 
 5. června – Dmitrij Konstantinovič Suzdalský, velkokníže novgorodský (* 1322)
 15. června – Jan VI. Kantakuzenos, byzantský císař (* asi 1292)
 26. července – Izabela z Valois, vévodkyně bourbonská (* 1313)
 22. října – Ferdinand I., portugalský král (* 31. října 1345)
 8. prosince – Václav Český, vévoda lucemburský, brabantský a limburský (* 25. února 1337)
 23. prosince – Beatrix Bourbonská, česká královna jako manželka Jana Lucemburského (* asi 1318)
 ? – Rolpä Dordže, 4. karmapa školy Karma Kagjü a učitel čínského císaře (* 1340)
 ? – Jang Ťi, čínský básník, esejista a malíř (* 1334)

Hlavy států 
 České království – Václav IV.
 Moravské markrabství – Jošt Moravský
 Svatá říše římská – Václav IV.
 Papež – Urban VI. a Klement VII. (vzdoropapež)
 Anglické království – Richard II.
 Francouzské království – Karel VI. Šílený
 Polské království – Hedvika z Anjou
 Uherské království – Marie Uherská
 Lucemburské vévodství – Václav Lucemburský
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
14. století
1337



Události 
 konec ledna – Jan Lucemburský se vydává na krátkou a neúspěšnou křížovou výpravu do Litvy
 2. listopadu – lincolnský biskup Henry Burghersh vyhlašuje v Paříži jménem anglického krále Francii válku. Tím začíná stoletá válka.
 Filip VI. Valois konfiskuje Angličanům Akvitánii.
 Rod Scaligeri ztratil vládu nad Padovou; Alberto della Scala, mecenáš hudebního umění trecenta, se stěhuje do Verony.
 Francesco Petrarca poprvé navštívil Řím, aby si prohlédl jeho tajupné zříceniny a posoudil je svým smyslem nejen pro estetiku, ale i pro historii, obnovuje tím zájem o klasickou civilizaci.
 V Bulharsku byl vyroben Sofijský žaltář.
 Skončil hladomor v Číně, jenž trval od roku 1333 a způsobil smrt šesti milionů lidí.
 kacířství odhaleno v Praze a Hradci Králové

Probíhající události 
 1337–1453 – Stoletá válka

Narození 
 4. února – Ludvík II. Bourbonský, vévoda bourbonský († 10. srpna 1410)
 15. února – Václav Český, vévoda lucemburský a brabantský († 8. prosince 1383)
 17. března – Teng Jü, čínský generál († 9. prosince 1377)
 ? – Čong Mong-džu, básník a diplomat korejského státu Goryeo († 1392)
 ? – Václav I. Saský, vévoda sasko-wittenberský a kurfiřt saský († 15. května 1388)
 ? – Ludvík Sicilský, sicilský král († 16. října 1355)
 ? – Robert III. Skotský, král Skotska († 4. dubna 1406)

Úmrtí 
 8. ledna – Giotto di Bondone, italský malíř, zakladatel florentské malířské školy
 7. června – Vilém III. Holandský, hrabě holandský a zeelandský a henegavský (* okolo 1286)
 25. června – Fridrich II. Sicilský, sicilský král (* cca 1272)
 Mansa Musa, panovník říše Mali (* ?)
 Markéta Lucemburská, abatyše kláštera Marienthal

Hlavy státu 
 České království – Jan Lucemburský
 Moravské markrabství – Karel IV.
 Svatá říše římská – Ludvík IV. Bavor
 Papež – Benedikt XII.
 Švédské království – Magnus II. Eriksson
 Norské království – Magnus VII. Eriksson
 Dánské království – bezvládí
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Filip VI. Valois
 Aragonské království – Pedro IV.
 Kastilské království – Alfons XI. Spravedlivý
 Portugalské království – Alfons IV. Statečný
 Polské království – Kazimír III. Veliký
 Uherské království – Karel I. Robert
 Byzantská říše – Andronikos III. Palaiologos

Reference

Externí odkazy 
 

 
14. století
Dobytek

Dobytek je v češtině skupina domestikovaných sudokopytníků chovaných pro hospodářské účely. Rozlišuje se na „velký dobytek“ (hovězí) neboli skot a drobný dobytek – brav, tedy kozy, ovce a prasata. Podle účelu chovu se rozlišuje dobytek jateční (na maso a kůži), chovný (na množení a udržování chovu) nebo pracovní (např. tažný dobytek). Skot, kozy a ovce se běžně chovají také na mléko, ovce na vlnu. Výkaly dobytka byly hlavním hnojivem až do rozšíření umělých hnojiv během 20. století.

Historie 
Od vzniku pastevectví a usedlého zemědělství zajišťoval dobytek podstatnou část lidské výživy. Patrně nejstarším domestikovaným živočichem byl pes (asi před 15 tisíci lety), kterého ovšem naši předkové obvykle nejedli. Ovce a kozy se chovají 5 až 11 tisíc let, skot asi 10,5 tisíc let a drůbež 9 tisíc. Vepři byli domestikováni na Blízkém Východě kolem 8 500 př. n. l. a kolem 6 000 př. n. l. v Číně.  

V současné češtině má slovo velmi úzký význam, uvedený výše. Ve staré češtině se jako dobytek označovali i koně, drůbež nebo ryby, zkrátka všechny druhy chovaných živočichů a původně pravděpodobně slovo znamenalo movitý majetek vůbec. Podle Ottova slovníku se obdobné slovo vyskytuje ve všech slovanských jazycích a odvozuje od "dobytý" tj. získaný vlastním úsilím. Václav Machek tuto hypotézu zpochybnil a považoval za pravděpodobnější, že slovo dobytek se odvozuje od staršího významu slovesa dobyti, zplodit nebo porodit, jak se zachoval v bulharštině; dobytek by pak znamenal to, co se rodí. Koně se mezi dobytek (livestock) počítají v USA, francouzské bétail zahrnuje i koně, muly a osly, v němčině patří mezi Vieh i koně, drůbež nebo králíci.

Vybraný dobytek

Velký 
 skot, hovězí dobytek
 tur domácí, zebu, buvol, gayal, banteng, jak 
 lama alpaka, vikuňa, lama krotká, guanako

Drobný 
 ovce domácí
 koza domácí
 prase domácí

Odkazy

Reference

Literatura 
 V. Machek, Etymologický slovník. Praha: Academia 1971. Heslo Dobytek, str. 122.
 Ottův slovník naučný, heslo Dobytek. Sv. 7, str. 744

Externí odkazy 
 
 
 

Domestikovaná zvířata
Sudokopytníci
Kráva (rozcestník)

Slovo kráva může mít více významů:

 kráva (zvíře) – označení samice některých druhů přežvýkavců, např. losa a zejm. tura domácího
 posvátná kráva – tur domácí, který se uctívá jako posvátné zvíře v některých náboženstvích
 kráva (tanec) – český tanec
 „mořská kráva“ (příp. Stellerova kráva) – koroun bezzubý, vyhynulý vodní savec z řádu sirény (ochechule)
 kráva (nadávka) – nadávka používána na ženy
 medná kráva – typ úlu pro biochov včel
 dojná kráva (ponorka) – zásobovací ponorka typu XIV (Německo)
 železná kráva (též nesmrtelná kráva) – dlouhodobé nebo trvalé zatížení (finanční, majetkové), břemeno
 dojná kráva – trvalý zdroj prospěchu (vykořisťování), zisku, zprav. neoprávněného
 tučná kráva – úrodný rok

filmy
 Kráva (film), český film z roku 1993 režiséra Karla Kachyni
 Krávy (film), španělský film z roku 1992
 Drevená krava, slovenský televizní film

frazeologizmus

 krávovina – nesmysl, hloupost

Externí odkazy
Přibík Pulkava z Radenína

Přibík Pulkava z Radenína († 1380) byl český spisovatel, kronikář a farář.

Ze života 
Stal se mistrem pražské univerzity a v letech 1373-1377 byl rektorem školy u sv. Jiljí na Starém Městě pražském. V roce 1378 získal jako obročí faru v Chudenicích, není však známo, zda byl vysvěcen na kněze (duchovní službu v Chudenicích zajišťoval pravděpodobně prostřednictvím vikáře).

Dílo 
 Na přání Karla IV. přeložil jeho vlastní životopis Vita Caroli.
 Kronika česká, někdy též Nová kronika česká – byla napsána na objednávku Karla IV. Je psána latinsky. Český překlad udělal sám Pulkava a dochoval se ve dvou exemplářích z 15. století. Je zajímavé, že jde o velmi nepřesný překlad. Přesný novočeský překlad s komentářem vyšel až roku 1987.
Kronika začíná babylónským zmatením jazyků a končí rokem 1330, smrtí královny Elišky Přemyslovny. Pulkava měl původně chronologii dovést až do vlády Karla IV. Kronika je kompilací, především z Kosmy a dalších kronik této doby. V líčení událostí novější doby je nespolehlivá. Tato kronika i přesto, že autor pro její napsání měl nejlepší podmínky (přístup do královského archivu, podporu Karla IV.), nesplnila očekávání.

Odkazy

Reference

Literatura

Související články 
 Počátky české literatury

Externí odkazy 
 
 
 Přibíka z Radenína, řečeného Pulkava, „Kronika česká“, na stránkách Moravia Magna

Čeští kronikáři 14. století
Spisovatelé píšící latinsky
Úmrtí v roce 1380
Muži
1380



Události 
 8. září – bitva na Kulikovském poli – první z větších vojenských střetnutí, v nichž Rusové porazili Tatary
 v českých zemích největší morová epidemie celé doby předhusitské

Narození 
Česko
 Prokop Holý, husitský kněz, politik a vojevůdce († 30. května 1434)
 Jan Roháč z Dubé, husitský hejtman († 9. září 1437)
 Jan Želivský, radikální husitský kněz († 9. března 1422)
Jan Městecký z Dobrušky a Opočna, nižší český šlechtic a husita († 1431/1432) 

Svět
 11. února – Poggio Bracciolini, italský renesanční humanista († 30. října 1459) 
6. března – Claus de Werve, nizozemský sochař († 8. října 1439) 
18. března – Svatá Lidwina, nizozemská světice († 14. dubna 1433)
 8. září – Bernardin Sienský, italský kněz, františkán a světec († 1444)
 27. listopadu – Ferdinand I., aragonský král († 2. dubna 1416)
 30. prosince – Ču Kao-sü, čínský kníže a vojevůdce († 6. října 1426)
 ?
 Petr Payne, anglický teolog a reformátor ve službách husitské revoluce († 1456)
Jan z Baru, francouzský šlechtic a pán z Puisaye († 25. října 1415) 
Beatriz Pereira de Alvim, portugalská šlechtična († 1415)
 Huitzilhuitl, první kmenový aztécký vládce († 1417)
 Itzcóatl, aztécký vládce († 1440)
 Mistr Francke, německý malíř († 1436)
 Chajim ben Juda íbn Musá, židovský lékař a myslitel († 1460)
Hafsa Hatun, manželka osmanského sultána Bajezida I. († 1403) 
Mustafa Çelebi, syn osmanského sultána Bajezida II. († květen 1422)

Úmrtí 
Česko
 14. ledna
 Jan Očko z Vlašimi, český duchovní, druhý pražský arcibiskup a první český kardinál (* ?)
 Albrecht Aleš ze Šternberka, biskup ve Schwerinu, Litomyšli a arcibiskupem magdeburský (* okolo 1333)
 23. prosince – Jan IX. ze Středy, biskup, kancléř císaře Karla IV (* 1310)
 Přibík Pulkava z Radenína, spisovatel a kronikář (* ?)

Svět
 29. dubna – Kateřina Sienská italská řeholnice a světice (* 25. března 1347)
 13. července – Bertrand du Guesclin, francouzský konetábl (* okolo 1320)
 11. září – Haakon VI. Magnusson, norský král (* 1341)
 16. září – Karel V., francouzský král (* 1338)
 29. prosince – Alžběta Polská, uherská a chorvatská královna jako manželka Karla I. Roberta a polská regentka († 15. června 1305)
 ? – Jakub II. z Urgellu, hrabě z Urgellu († 1433)
 ? – Jan z Baru, pán z Puisaye († 1415)
 ? – Anna Bourbonská, vévodkyně bavorská († 1408)
 ? – Sü Pen, čínský básník, esejista a malíř (* 1335)

Hlavy státu 
 České království – Václav IV.
 Moravské markrabství – Jošt Moravský
 Svatá říše římská – Václav IV.
 Papež – Urban VI. a Klement VII. (vzdoropapež)
 Anglické království – Richard II.
 Francouzské království – Karel V. Moudrý » Karel VI. Šílený
 Polské království – Ludvík I. Uherský
 Uherské království – Ludvík I. Uherský
 Lucemburské vévodství – Václav Lucemburský
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
14. století
Vojenství

Vojenství je nauka o vojácích, armádách, válkách, zbraních, vojenské technice apod.

Historický vývoj

Související články 

 Partyzán
 Zbraň
 Seznam vojevůdců
 Seznam bitev
 Pěchota
 Dělostřelectvo
 Jezdectvo
 Pozemní vojsko
 Vojenské letectvo
 Vojenské hodnosti
 Občanská válka
 Verbování

Externí odkazy 
 
 Václav Bartoš, Pavel Minařík, Pavel Šrámek a kol.: Československé vojenství, ISSN 1802-1514, vojenství.cz
Šach

Šach je v šachách přímé a bezprostřední ohrožení figury krále. Šachovaného krále by soupeř v příštím tahu bral (vyřadil ze hry). To však pravidla nedovolují a přikazují hrát pouze tak, aby šach odvrátil. Pokud hráč šach odvrátit nemůže, jedná se o šach mat (mat) a hráč partii prohrává.

Proti šachu je možno se bránit několika způsoby:
 ustoupit s králem na pole, kde by nebyl ohrožen.
 představit před krále (tj. mezi krále a hrozící soupeřovu figuru) figuru – nelze u šachu jezdcem
 vzít šachující figuru
Je-li král šachován, nesmí provádět rošádu.

Pokud se hráč nemůže žádným způsobem bránit, jedná se o mat.

Varianty šachu:
 Odtažný šach – hráč šachuje soupeřova krále nikoliv tou figurou, kterou právě zahrál, ale figurou, která byla skrytá za ní. Odtažný šach bývá velmi nebezpečný.
 Dvojitý šach (krále současně šachují dvě figury) je zvláštní variantou odtažného šachu. Při dvojitém šachu nelze táhnout jinou figurou než králem.
 Při proměně pěšce na poslední řadě začíná nová figura hrát okamžitě, tedy okamžitě nastává i případný šach po proměně.
 Vidlička s napadením krále – král je jedním z cílů vidličky. V takovém případě je nutno nejprve čelit šachu a druhý cíl útočící figury zůstává zpravidla soupeři napospas.

Externí odkazy 
 
 
 Šachopedie

Pravidla šachu
1292



Události 
 5. květen – římským králem přičiněním Václava II. zvolen Adolf Nasavský
 Václav II. založil cisterciácký klášter Zbraslav
 Salcburský koncil
 První písemná zmínka o Libkovicích

Narození 
 20. ledna – Eliška Přemyslovna, česká královna († 28. září 1330)
 28. května – Filip Kastilský (1327), kastilský infant († duben 1327)
 ? – Alžběta Arpádovna, dcera posledního uherského krále Ondřeje III. († 6. května 1338)
 ? – Zemovít Bytomský, kníže bytomský a kníže gliwický († mezi 1342 – 1355)
 ? – Markéta Burgundská, hraběnka ze Champagne a královna navarská a francouzská († 30. dubna 1315)
? - Štěpán II. z Kotromanić, bosenský bán († 1353)

Úmrtí 
 15. března – Tomáš II. Zaremba, šestnáctý vratislavský biskup (* kolem 1230)
 4. dubna – Mikuláš IV., papež (* 1227)
 8. května – Amato Ronconi, italský katolický světec (* 1225)
 24. července – Kinga Polská, polská kněžna z dynastie Arpádovců (* okolo 1234)
 4. listopadu – Eufrosina Opolská, kněžna kujavská a pomořanská (* 1228 až 1230)
 8. prosince – John Peckham, teolog, matematik, básník, arcibiskup z Canterbury (* ? 1225)
 ? – Sa'dí, perský básník (* 1184)

Hlavy státu 
 České království – Václav II.
 Svatá říše římská – Adolf Nasavský
 Papež – Mikuláš IV. (do své smrti 4. dubna, poté sedisvakance do zvolení sv. Celestýna V. v roce 1294)
 Anglické království – Eduard I.
 Francouzské království – Filip IV. Sličný
 Polské knížectví – Václav I. Český
 Uherské království – Ondřej III.
 Kastilské království – Sancho IV. Kastilský
 Portugalsko – Dinis I. Portugalský
 Byzantská říše – Andronikos II. Palaiologos
 Moskevské knížectví – Daniil Alexandrovič
 Dánsko – Erik VI. Dánský
 Norsko – Erik II. Magnusson
 Švédsko – Birger Magnusson
 Osmanská říše – Osman I.
 Bulharsko – Smilec

Externí odkazy 
 

 
13. století
Seznam premiérů Česka

Toto je chronologický seznam předsedů vlád České republiky.

Seznam předsedů vlád

Protektorát Čechy a Morava (1939–1945)

Česká socialistická republika (1969–1990) / Česká republika (1990–1992)

Česká republika (od 1993)

Překryv funkčního období předsedů vlád 
Postup při vytváření vlády je následující: 
 Vláda podá demisi a je pověřena prezidentem výkonem dosavadních funkcí, tedy zůstává v úřadu (vč. předsedy) do jmenování nové vlády. 
 Prezident jmenuje nového předsedu vlády, dosavadní premiér nadále úřaduje se svou vládou.
 Prezident na návrh nového předsedy vlády jmenuje novou vládu, stará vláda opustí úřad.

V období mezi body 2. a 3., které může trvat několik týdnů, tedy existují dva předsedové vlády. Je zvykem, že nově jmenovaný premiér neužívá své pravomoci, pouze sestavuje vládu.

Chronologie předsedů vlády České republiky

Související články 
 Seznam premiérů Československa
 Seznam vlád Česka
 Seznam manželek premiérů České republiky
Seznam premiérů Slovenska

Externí odkazy 
 Historie vlád České republiky

Česko
 
Premiéři
Giovanni di Marignolli

Giovanni di Marignolli, také Jan Marignola [-ňola] (1323 – pravděpodobně před 1362) byl italský cestovatel, který pocházel ze šlechtické rodiny ve Florencii.

Roku 1338 odjel jako papežský legát do Asie. Přes střední Asii se dostal až do Pekingu. Vracel se přes Indii, Cejlon, Kypr a Jeruzalém. Při svých cestách navštívil mimo jiné i Babylón.
 
Roku 1353 přijel na žádost Karla IV. do Čech, kde byl požádán o napsání české kroniky.

Dílo 
 Kronika česká  – tato kronika se opírá pouze o Kosmu a jeho pokračovatele, nemá téměř žádnou historickou hodnotu. Jelikož zde také popisuje zážitky z cest, má poměrně značnou zeměpisnou hodnotu (resp. měla ve své době). Kronika je rozdělena do tří částí:
Chearcos – dějiny světa od Adama až po potopu světa
Monarchos – od Nimroda (babylónský bohatýr) až po Karla IV.
Ierarcos – dějiny kněžství od Melchisedecha až po založení papežství, zde popisuje i některé české biskupy.

Externí odkazy 
 
 

Italští cestovatelé
Italští středověcí kronikáři
Narození v roce 1323
Úmrtí ve 14. století
Muži
Narození ve Florencii
Arcidiecéze Cosenza-Bisignano
David Jonathan Gross

David Jonathan Gross (* 19. února 1941 ve Washingtonu, D.C.) je americký fyzik a strunový teoretik. Spolu s Frankem Wilczekem a Davidem Politzerem byl v roce 2004 odměněn Nobelovou cenou za fyziku za jejich objev asymptotické volnosti kvarků.

V roce 1973 pracoval Gross jako mladý, 31letý profesor fyziky na Princetonské univerzitě. Spolu se svým prvním, 21letým postgraduálním studentem Frankem Wilczekem objevili asymptotickou volnost, podle které se síla silné interakce mezi barevnými kvarky zeslabuje až k nule, pokud se kvarky k sobě přibližují. Velmi blízké kvarky se chovají jako volné částice. Tento výpočet, který nezávisle provedl i David Politzer na Harvardově univerzitě, byl klíčový pro rozvoj kvantové chromodynamiky, tedy teorie interakcí mezi kvarky.

Gross s Jeffem Harveyem, Emilem Martincem a Ryanem Rohmem (čtyřka přezdívaná Princetonské smyčcové kvarteto) také objevili v roce 1985 heterotickou teorii strun.

Gross získal bakalářský a magisterský titul na Hebrejské univerzitě v Jeruzalémě. Doktorát PhD mu udělila Kalifornská univerzita v Berkeley v roce 1966. Na Harvardu pracoval jako Junior Fellow, aby pak přešel na Princetonskou univerzitu, kde byl profesorem do roku 1997. Mezi Grossovými oceněními najdeme stipendium MacArthurovy nadace z roku 1987, Diracovu medaili z roku 1988. V současné době je Gross ředitelem Kavliho institutu pro teoretickou fyziku v kalifornské Santa Barbaře, kde také drží Gluckovo předsednictví mezi teoretickými fyziky.

Externí odkazy 
 
 Nobelova citace
 Grossova stránka v Kavliho institutu
 Vědecké články Davida Grosse (databáze SLACu)
 Zpráva BBC o Nobelově ceně

Židovští fyzici
Američtí fyzici
Židovští vědci
Nositelé Nobelovy ceny za fyziku
Židovští nositelé Nobelovy ceny
Absolventi Hebrejské univerzity v Jeruzalémě
Američtí Židé
Strunoví teoretici
Američtí nositelé Nobelovy ceny
Absolventi Kalifornské univerzity v Berkeley
Narození v roce 1941
Žijící lidé
Muži
Narození 19. února
Narození ve Washingtonu, D.C.
1326



Události 
 do muslimských rukou padla Bursa, dobyl ji osmanský emír Orhan I. a připojil k Osmanské říši, založené jeho otcem

Narození 
 5. března – Ludvík I. Veliký z Anjou, uherský a polský král († 10. září 1382)
 30. března – Ivan II. Ivanovič, kníže moskevský a veliký kníže vladimirský († 13. října 1359)
 1. května – Rinčinbal, císař říše Jüan a veliký chán mongolské říše († 14. prosince 1332)
 8. května – Jana z Auvergne, francouzská královna jako manželka Jana II. († 29. září 1360)
 15. září – Jolanda z Dampierre, hraběnka a regentka hrabství Bar († 12. prosince 1395)
 ? – Beatrix Sicilská, sicilská princezna († 12. října 1365)
 ? – Alžběta Polská, dcera polského krále Kazimíra III. († ? 1361)
 ? – Anna Bavorská, dolnobavorská vévodkyně († 1361)
 ? – Petr II. z Rožmberka, český šlechtic a probošt U všech svatých na Pražském Hradě († 16. listopadu 1384) 
 ? – Konrád Waldhauser, rakouský kazatel, spisovatel a církevní reformátor († 8. prosince 1369)

Úmrtí 
 28. února – Leopold I. Habsburský, rakouský vévoda (* 4. srpna 1293)
 29. dubna – Blanka Burgundská, francouzská a navarrská královna jako manželka Karel IV. (* 1296)
 6. května – Bernard Svídnický, kníže javorský, svídnický a minsterberský (* mezi 1287 až 1291)

Hlavy státu 
 České království – Jan Lucemburský
 Svatá říše římská – Ludvík IV. Bavor – Fridrich Sličný
 Papež –
 Anglické království – Eduard II.
 Francouzské království – Karel IV. Sličný
 Kastilské království – Alfons XI. Spravedlivý
 Polské knížectví – Vladislav I. Lokýtek
 Uherské království – Karel I. Robert
 Byzantská říše – Andronikos II. Palaiologos
 Osmanská říše – Osman I., po jeho smrti Orhan I.

Externí odkazy 
 

 
14. století
1369



Události 
 Tamerlán svrhnul chána Čagatajské říše
 dostavěna Bastila v Paříži
 v českých zemích „menší“ morová epidemie až do roku 1371
 první písemná zmínka o východočeské obci Stará Voda a Hněvčeves

Narození 
 20. června – Petr Lucemburský, kardinál († 1387)
 28. května – Muzzio Attendolo Sforza, italský kondotiér a zakladatel dynastie Sforzů († 1424)
 Pippo z Ozory, italský válečník, kondotiér († 1426)

Úmrtí 
Česko
 24. června – Jošt I. z Rožmberka, šlechtic (* ?)
 8. prosince – Konrád Waldhauser, kněz (* 1326)
 Ješek z Kravař, šlechtic (* ?)

Svět
 16. ledna – Petr I. Kyperský, král Kypru (* 1328)
 23. března – Petr I., král Kastilie a Leónu, a Galicie (* 1334)
 9. srpna – Čchang Jü-čchun, čínský generál (* 1330)
 15. srpna – Filipa z Hainaultu, anglická královna jako manželka Eduarda III. (* asi 1314)
 3. října – Markéta Pyskatá, tyrolská hraběnka, dcera Jindřicha Korutanského (* 1319)
 13. listopadu – Tomáš Beauchamp, 11. hrabě z Warwicku (* 1313/1314)
 31. prosince – John Chandoz, anglický válečník (* ?)
 Mikuláš z Autrecourtu, francouzský teolog a filosof (* ?)
 Amadeus IV. ze Ženevy, ženevský hrabě (* ?)

Hlavy států 
 České království – Karel IV.
 Moravské markrabství – Jan Jindřich
 Svatá říše římská – Karel IV.
 Papež – Urban V.
 Anglické království – Eduard III.
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos
 Dánsko – Valdemar IV.
 Francouzské království – Karel V.
 Kastilie – Pedro I. Kastilský – Jindřich II.
 Lucemburské vévodství – Václav Lucemburský
 Norsko – Haakon VI. Magnusson
 Osmanská říše – Murad I.
 Polské království – Kazimír III.
 Portugalsko – Ferdinand I.
 Švédsko – Albrecht Meklenburský
 Uherské království – Ludvík I.

Externí odkazy 
 

 
14. století
1394



Události 
 Byzantská říše: Turci obsadili Soluň a oblehli Konstantinopol
 v našich zemích epidemie neznámé choroby
 Panská jednota se začala formovat jako opoziční uskupení vysoké šlechty nespokojené s vládou krále.
 8. května – šlechta vedená moravským markrabím Joštem Lucemburským zajala krále Václava IV. Později byl na popud králova bratra Jana Zhořeleckého propuštěn.

Narození 
 4. března – Jindřich Mořeplavec, portugalský princ, podporovatel objevitelských cest a námořního obchodu († 1460)
 22. března – Ulugbek, turkický vládce, matematik a astronom († 1449)
 4. června – Filipa Anglická, královna Dánska, Norska a Švédska jako manželka Erika VII. († 1430)
 10. prosince – Jakub I., král skotský († 21. února 1437)
 João Gonçalves Zarco, portugalský mořeplavec († 1467)

Úmrtí 
 24. března – Konstancie Kastilská, vévodkyně z Lancasteru (* 1354)
 4. června – Marie de Bohun, anglická šlechtična, manželka Jindřicha IV. a matka Jindřicha V. (* 1368)
 7. června – Anna Lucemburská, anglická královna jako manželka Richarda II. (* 1366)
 16. září – Klement VII., vzdoropapež (* 1342)
13. října – Jan z Moravy, litomyšlský a olomoucký biskup a aquilejský patriarcha (* kolem 1345)

Hlavy státu 
 České království – Václav IV.
 Moravské markrabství – Jošt Moravský
 Svatá říše římská – Václav IV.
 Papež – Bonifác IX. a Klement VII. (vzdoropapež) » Benedikt XIII. (vzdoropapež)
 Anglické království – Richard II.
 Francouzské království – Karel VI. Šílený
 Polské království – Hedvika z Anjou a Vladislav II. Jagello
 Uherské království – Zikmund Lucemburský
 Litevské knížectví – Vladislav II. Jagello
 Byzantská říše – Manuel II. Palaiologos
 Švédsko – Olof Haakonson
 Dánsko – Markéta I.
 Osmanská říše – Bajezid I.

Externí odkazy 
 

 
14. století
Irsko (ostrov)

Irsko je ostrov v Atlantském oceánu na severozápadě Evropy. Je rozlohou 84 412 km² druhým největším z Britských ostrovů a po Velké Británii a Islandu třetím největším ostrovem Evropy. Má zhruba 5,7 milionu obyvatel. Větší část ostrova (pět šestin) zaujímá Irská republika, zbylá šestina je coby Severní Irsko součástí Spojeného království Velké Británie a Severního Irska.

Irsku se také říká Smaragdový či Zelený ostrov. Latinské pojmenování pro Irsko je Hibernia.

Geografie 
Povrch Irska je převážně nížinatý, zejména pak v centrálních oblastech. Hornatiny se vyskytují v blízkosti pobřeží. Nejvyšším vrcholem je Carrauntoohill (1 041 m, irsky Carrán Tuathail) v pohoří Macgillycuddy's Reeks. Mezi další významná pohoří patří: Wicklow Mountains na východě a Antrim Plateau v Severním Irsku.

V Irsku se též vyskytují četné útesy – nejznámější Moherské útesy () či nejvyšší Slieve League a Croaghaun.

Nejdelší řekou nejen Irska, ale i Britských ostrovů je 386 km dlouhá řeka Shannon. Na jejím toku jsou tři velká jezera (po proudu): Lough Allen, Lough Ree a Lough Derg. Největším jezerem ostrova je Lough Neagh v Severním Irsku. Ostrov si vysloužil přezdívku „Smaragdový ostrov“ díky bujné vegetaci, která je zde díky mírnému klimatu a častému jemnému dešti. Rozloha ostrova je 84 412 km2.

Irsko se rozděluje do čtyř provincií: Connacht, Leinster, Munster a Ulster, dříve též existovala provincie Meath. Dále se dělily na 32 hrabství pro administrativní potřeby Britské správy v 19. století. Šest hrabství Ulsteru zůstává pod britskou správou díky referendu z roku 1973. Zbylých 26 hrabství nyní tvoří Irskou republiku.

Nejhůře obdělávatelná půda leží v jihozápadních a západních krajích. Tyto části jsou velmi hornaté, s nádherným výhledem.

Dějiny

Historické členění 

Z historického hlediska se Irsko dělí na čtyři provincie: Munster (jih Irska – patří sem hrabství Cork, Kerry, Waterford, Tipperary, Limerick a Clare), Leinster (středovýchod ostrova – hrabství Wexford, Kilkenny, Carlow, Laois (Leix), Offaly, Westmeath, Longford, Meath, Louth, Kildare, Wicklow a Dublin), Connacht (neboli Connaught – středozápad ostrova – hrabství Galway, Roscommon, Mayo, Sligo a Leitrim) a Ulster (sever ostrova – hrabství Donegal, Cavan, Monaghan, Fermanagh, Tyrone, Londonderry (Derry), Antrim, Armagh a Down). Dříve se někdy uváděla ještě pátá provincie Meath (tzv. Střední království), pod kterou spadala celá hrabství Meath a Westmeath a dále části hrabství Dublin, Cavan, Kildare, Longford, Louth a Offaly, dnes už však uvažujeme pouze čtyři výše zmíněné provincie.

K irské republice patří celý Munster, Leinster a Connaught a tři hrabství Ulsteru (Donegal, Monaghan a Cavan), zbývajících šest hrabství tvoří Severní Irsko, které je Iry často zváno jako „six counties“.

Galerie

Externí odkazy 
 
 

 
Mezinárodní ostrovy
Ostrovy Britských ostrovů
Ostrovy Irska
Ostrovy Irského moře
Ostrovy Keltského moře
Ostrovy Spojeného království v Evropě
Ostrovy Spojeného království v Atlantském oceánu
Jan z Jesenice

Jan z Jesenice (asi † 1420) byl český právník a kazatel.

Život 
Roku 1397 se stal bakalářem svobodných umění a roku 1408 se stal mistrem. Bakalářem práv se stal v roce 1407. Byl přítelem a advokátem Jana Husa. Roku 1409 se zasadil (spolu s Husem a Křišťanem z Prachatic) o osvobození Štěpána z Pálče a Stanislava ze Znojma.

Obhajoval dekret kutnohorský. Roku 1410 studoval práva v Bologni a zastupoval Husa před papežským soudem, v průběhu soudu mu však bylo zakázáno Husa zastupovat, roku 1411 dostal zákaz opustit Řím a nakonec byl v roce 1412 uvězněn. Z vězení uprchl do Bologni. Zde byl zajat, ale díky přátelům z univerzity zase osvobozen, v této době zde získal doktorát. Po vydání klatby 29. července odchází zpět do Čech. Zde ihned začal dokazovat neplatnost papežské klatby vydané na Jana Husa. Roku 1413 zastupoval Husa na synodě a před komisí svolanou králem Václavem IV.

Radil Husovi, aby na koncil jel, protože jedině tak může obhájit své názory, když byl Hus uvězněn chtěl ho jet zastupovat. V říjnu 1415 na něj byla vyhlášena zpřísněná klatba a na Prahu interdikt, protože se v ní zdržoval. V tuto dobu to ani pro Prahu ani pro Jana z Jesenice nemělo téměř žádný význam. Král Václav IV. se snažil o zrušení interdiktu dohodou s Janem z Jesenice. Ten sice z Prahy odjel, ale stále se tam vracel, ještě r. 1419 byl žádán jeho odchod z Prahy (26. února byl interdikt zrušen).

Při rozdělování husitů stál proti táboritům na straně pražských. Jan z Jesenice zemřel ve vězení Oldřicha II. z Rožmberka.

Literatura 
 
 J. Kejř: Stát, církev a společnost v disputacích na pražské univerzitě v době Husově a husitské, 1964;
 J. Tříška: Literární činnost, 1967;
 J. Kejř: Po stopách prvního profesora práv na pražské univerzitě, Studie o rukopisech 16, 1977;
 J. Kadlec: Učitelé právnické fakulty a právnické univerzity pražské v době předhusitské I–II, 1988–93

Externí odkazy 
 
 Jan z Jesenice na husitstvi.cz

Čeští právníci
Husitští teologové
Narození ve 14. století
Úmrtí v 15. století
Muži
Husitští kazatelé
Pražští husité
Předhusitští reformní kazatelé
1296



Události 
 První dochovaná písemná zmínka o městě Šternberk
 27. duben – bitva u Dunbaru, Eduard I. rozdrtil skotská vojska vedená skotským králem Janem I.
 30. květen – Eduard I. dobyl a vydrancoval skotské město Berwick-upon-Tweed (brutalita, s jakou si počínal, byla neobvyklá i na středověk)

Narození 
Česko
 21. února – Markéta Přemyslovna, dcera českého krále Václava II. († 8. dubna 1322)
 10. srpna – Jan Lucemburský, český král († 26. srpna 1346)

Svět
 29. září – Jakub Aragonský, syn aragonského krále Jakuba II. († červenec 1334)
 prosinec – Marjorie Bruce, nejstarší dcera skotského krále Roberta I. Bruce († 2. března 1316)
 ? – Andronikos III. Palaiologos, byzantský císař († 15. června 1341)
 ? – Blanka Burgundská, francouzská a navarrská královna jako manželka Karla IV. († duben 1326)
 ? – Gregorios Palamas, řecký pravoslavný teolog a mystik († 1359)
 ? – Algirdas, velkovévoda litevský († 1377)
 ? – Š' Naj-an, čínský spisovatel († 1372)

Úmrtí 
Česko
 17. května – Anežka Přemyslovna, česká princezna a rakouská vévodkyně (* 5. září 1269)
 26. srpna – Jan, probošt vyšehradský, nemanželský syn českého krále Přemysla Otakara II. (* ?)
 ? – Anežka Přemyslovna, dcera českého krále Václava II., dvojče krále Václava III. (* 6. října 1289)
? – Alžběta z Křižanova, šlechtična a sestra svaté Zdislavy (* ?) 
? – Anežka ze Zbraslavi a Obřan, moravská šlechtična (* před 1240)  

Svět
 8. února – Přemysl II. Velkopolský, polský král (* 14. října 1257)
 1. března – Tobiáš z Bechyně, pražský biskup (* ?)
 19. května – Celestýn V., expapež (* 1209/1210)
 19. června – Arnold Bamberský, biskup v bamberský, rádce českého krále Václava II. (* ?)
 12. října – Bernard z Kamence, míšeňský biskup (* asi 1230)
12. prosince – Isabella z Maru, skotská šlechtična (* asi 1269)

Hlavy států 
Jižní Evropa
 Iberský poloostrov
Portugalsko – Dinis I. Hospodář
 Kastilské království – Ferdinand IV. Pozvaný
 Aragonské království – Jakub II. Spravedlivý
 Itálie
 Papežský stát – Bonifác VIII.
Západní Evropa
 Francouzské království – Filip IV. Sličný
 Anglické království – Eduard I. Dlouhán
Severní Evropa
 Norské království – Erik II. Magnusson
 Švédské království – Birger Magnusson
 Dánské království – Erik VI. Dánský
Střední Evropa
 Svatá říše římská – Adolf Nasavský
České království – Václav II.
 Hrabství holandské – Floris V., Bůh rolníků – Jan I.
 Polská knížectví – Václav I. Český
 Uherské království – Ondřej III.
Východní Evropa
 Litevské velkoknížectví – Vytenis
 Moskevské knížectví – Daniil Alexandrovič
 Bulharské carství – Smilec
 Byzantská říše – Andronikos II. Palaiologos
Blízký východ a severní Afrika
 Osmanská říše – Osman I.
 Království kyperské – Jindřich II. Jeruzalémský

Externí odkazy 
 

 
13. století
1346



Události 
 papež Klement VI. vyzývá české panstvo k poskytnutí žalářů pro valdenské zajmuté na jihu Čech (moc kacířů, málo vězení)
 hladomor v českých zemích a Evropě
 26. srpen – bitva u Kresčaku, Eduard III. poráží Filipa VI. Francouzského
 dne 11. července byl Karel IV. hlasy pěti kurfiřtů zvolen u Rhens na Rýně římským vzdorokrálem a 26. listopadu v Bonnu korunován

Probíhající události 
 1337–1453 – Stoletá válka
 1345–1348: Česko-polská válka

Vědy a umění 
 Vilém Ockham dokončil svůj politický spis Dialogus

Narození 
 20. července – Markéta Anglická, hraběnka z Pembroke, dcera anglického krále Eduarda III. († 1361)
 ? – Filip I. Burgundský, vévoda a hrabě burgundský († 21. listopadu 1361)
 ? – Markéta Habsburská, moravská markraběnka († 14. listopadu 1366)
 ? – Jana z Armagnacu, vévodkyně z Berry a Auvergne († 31. ledna 1388)

Úmrtí 
 15. května – Jindřich I. Javorský, javorský kníže (* 1294)
 26. srpna
 Jan Lucemburský, český král (* 10. srpen 1296)
 Enguerrand VI. z Coucy, pán z Coucy (* 1313)
 Rudolf Lotrinský, lotrinský vévoda (* 1320)
 Ludvík I. Flanderský, flanderský vévoda (* [asi 1304)
 Jindřich II. z Rožmberka, český šlechtic (* ?)
 Jiří V. Zářivý, gruzínský panovník (* 1286)

Hlavy státu 
 České království – Jan Lucemburský – Karel IV.
 Moravské markrabství – Karel IV.
 Svatá říše římská – Ludvík IV. Bavor
 Papež – Klement VI.
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Filip VI. Francouzský
 Polské království – Kazimír III. Veliký
 Uherské království – Ludvík I. Uherský
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos a Jan VI. Kantakuzenos (regent)

Externí odkazy 
 

 
14. století
Ježkovití

Ježkovití (Erinaceidae) je čeleď hmyzožravých savců, kam patří nejen ježci, jak napovídá název čeledi, ale i potkanům podobní srstíni. Ti mají hrubou srst a dlouhý ocas. V porovnání s ostatními hmyzožravci mají všichni ježkovití větší oči a ušní boltce, málo protažený čenich a silnější končetiny. Počet zubů kolísá od 36 do 44, přičemž řezáky se od špičáků velikostí i tvarem téměř neliší. Jejich stoličky s hroty ve tvaru W naznačují, že jde o pokročilejší čeleď.
Čeleď má 21 druhů a je rozšířena v Africe, v jižní polovině Eurasie a na některých indomalajských ostrovech.

V České republice žijí dva druhy, ježek západní (Erinaceus europaeus) a ježek východní (Erinaceus concolor).

Fylogeneze 
Rod ježek (Erinaceus) je v Evropě znám od konce miocénu. V Severní Americe žil již od začátku miocénu podobný rod Brachyerix, na konci miocénu ale vyhynul.

Použitá literatura

Externí odkazy 
 
 

 
Hmyzožravci