alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Národní třída (stanice metra)

Národní třída (zkratka NA) je stanice metra v Praze se vstupem pod komplexem Quadrio, nacházející se na lince B, na jejím historicky nejstarším úseku I.B, pod kostelem Nejsvětější trojice u Spálené ulice. Její projektový název byl Purkyňova, ale později byl změněn podle jména nedaleké významné ulice. Stanice byla zprovozněna 2. listopadu 1985.

Konstrukce a charakteristika stanice 

Národní třída je ražená, pilířová, trojlodní stanice se zkrácenou střední lodí směrem na jih (délka 65 m), a prodlouženou směrem na sever jako přestupová chodba (délka 69 m). Přístupová chodba k jednotlivým kolejím ústí u konce / počátku tunelu. Ve stanici byl později dobudován bezbariérový přístup prostřednictvím dvou výtahů a přestupní chodby, které ústí na druhém konci nástupiště a na povrchu ústu u tramvajové zastávky Lazarská. Tříramenný eskalátor vede do podzemního vestibu, který přímo navazuje na OC Quadrio. Dále pak další trojice eskalátorů ústí na nároží Spálené a Purkyňovy.

Stanice je založena 39 m hluboko a je dlouhá 111,5 metrů. Na nástupišti je 15 párů prostupů mezi loděmi, s ostěním montovaným z železobetonových tybinků. Konstrukce stanice umožňuje časem prodloužit střední loď jižním směrem tak, aby byl vybudován druhý eskalátorový tunel s výstupem u ulic Lazarská nebo Vodičkova.

Historický vývoj 

Vybudovat stanici metra v této části Prahy bylo zamýšleno již v prvních návrzích ještě z časů první republiky, ačkoliv mnohdy se spíše uvažovalo o prostoru kolem Národního divadla. Definitivně sem byla zanesena podle plánů v roce 1970, na jejichž základě se začalo stavět o sedm let později.

Na výstavbu v letech 1977–1985 bylo vynaloženo 344 milionů Kčs. Původně měla mít Národní třída dva výstupy, avšak i následné budování jen jediného si vyžádalo demolici mnohých historických domů. Kromě vestibulu stanice vzniklo ale i náměstíčko s moderní prosklenou fontánou, jejímž autorem je Pavel Trnka a Zbyněk Kabelík.

V roce 2002 došlo k vyplavení celé stanice vodou v důsledku rozsáhlé povodně a do provozu tak byla znovu uvedena až těsně před rokem 2003.

Od 10. července 2012 do 27. června 2014 byla stanice uzavřena (původně se počítalo s uzavřením stanice už na podzim roku 2011 na 10 měsíců). Původní vestibul, včetně technických prostor stanice na povrchu a v prvním podzemním podlaží, byl zbořen a eskalátorový tunel byl zkrácen. Výstup z metra nyní ústí do druhého podzemního podlaží multifunkčního komplexu Quadrio, který má čtyři podzemní a osm nadzemních podlaží, nebo přímo do Spálené ulice. V podzemní části sousedí s vestibulem podzemní parkoviště pro 250 automobilů. Výstavba vestibulu, oprava eskalátorů a stanice i vybudování bezbariérového výtahu stála město 671 milionů korun. Na výstup z výtahu do Lazarské ulice navazuje opravená tramvajová trať a zastávka.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 Informace o stanici na stránce Metroweb.cz
 Národní třída na metroart.cz

Stanice metra v Praze na lince B
Postaveno v Česku 1985
Doprava na Novém Městě (Praha 1)
Stavby na Novém Městě (Praha 1)
Přírodní park

Přírodní park je obecná kategorie chráněného území s menším stupněm ochrany než národní park nebo chráněná krajinná oblast. V různých zemích má obdoba přírodního parku z legislativního hlediska větší či menší stupeň ochrany. Slouží především k ochraně krajinného rázu.

Podle českého zákona o ochraně přírody a krajiny jsou přírodní parky zřizovány „k ochraně krajinného rázu s významnými soustředěnými estetickými a přírodními hodnotami“ (který není zvláště chráněn jinak). Bývá zde omezeno využití území s potenciálem zničit nebo narušit tento ráz (např. průmysl, dopravní stavby, chatová výstavba apod.). Zkratka pojmu není přesně stanovena, používá se většinou PřP nebo PPk.

PřP v různých jazycích 

 česky: Přírodní park
 slovensky: Prírodný park
 anglicky: Nature park
 německy: Naturpark
 polsky: Obszar chronionego krajobrazu (OChK) (intuitivnější pojem Park Krajobrazowy odpovídá spíše ChKO)
 španělsky: Parque natural
 chorvatsky: Prirodni park
 maďarsky: Natúrpark

Odkazy

Reference

Externí odkazy

Související články 

 Přírodní park v Česku

Chráněná území
Obecná ochrana přírody
 
Právo životního prostředí
Parky
Moccacino

Moccacino je teplý nápoj připravený smícháním čokoládového sirupu s menším množstvím espressa (v poměru až 2:1) a doplněný obdobným množstvím napěněného mléka nebo šlehačky. Podává se zpravidla v šálku o objemu 150–250 ml.

Externí odkazy 
 

Příprava kávy
Italské nápoje
Přírodní park Hřešihlavská

Hřešihlavská (nebo též Hřešihlavsko) byl přírodní park v okrese Plzeň-sever.

Přírodní park byl zřízen jako oblast klidu v roce 1978 vyhláškou ONV Plzeň-sever. Ležel na levém břehu zalesněného údolí Berounky a dolního toku Radnického potoka mezi Liblínem a Zvíkovcem. Park byl ohraničen vesnicemi Rakolusky, Bohy, Brodeslavy, Všehrdy a Hlince a odkazoval svým názvem k vesnici Hřešihlavy. Rozlohou 978,8 ha patřil mezi nejmenší přírodní parky Plzeňského kraje.

Na území přírodního parku se nacházely přírodní rezervace Krašov, zřícenina hradu Krašov, jeskyně Kamenná maštal a potoky Brodeslavský, Krašovský a Všehrdský potok. V Hlineckém lese jsou lokality s mnoha desítkami mravenišť mravence lesního.

Hřešihlavská sousedila s přírodními parky Horní Berounka a Rohatiny.

Dne 26. června 2021 přírodní park zanikl. Území zrušeného přírodního parku zahrnuje téhož dne nově vytvořený přírodní park Berounka.

Reference

Externí odkazy 
 

Hřešihlavská
Chráněná území v okrese Plzeň-sever
 
Chráněná území v Česku vyhlášená roku 1978
Zrušená chráněná území v Česku
Přírodní park Berounka
Krašov (přírodní rezervace)

Krašov je přírodní rezervace v přírodním parku Berounka, v okolí hradu Krašov v obci Bohy okresu Plzeň-sever. Byla zřízena 28. ledna 1952 (znovu 29. listopadu 1988) na ploše 36,28 ha pro ochranu společenstev teplomilné a suchomilné vegetace na skalnatých jižních svazích břidlicových a spilitových skal se stepním porostem přecházejícím v lesostep. Rezervací protékají potoky Brodeslavský a Všehrdský, které se zleva vlévají do Berounky.

Naučná stezka v okolí zříceniny hradu Krašov měří dva kilometry a má pět zastávek.

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam chráněných území v okrese Plzeň-sever
 Seznam památných stromů v okrese Plzeň-sever

Externí odkazy 
 

Přírodní rezervace v okrese Plzeň-sever
Chráněná území v Plaské pahorkatině
Chráněná území vyhlášená roku 1952
Lesy v okrese Plzeň-sever
Lesy v Plaské pahorkatině
Skalní útvary v Plzeňském kraji
Skalní útvary v Plaské pahorkatině
Přírodní park Berounka
Bohy
Krašov

Krašov může být:

 Krašov (Bezvěrov) – vesnice v obci Bezvěrov v okrese Plzeň-sever
 Vysílač Krašov – televizní vysílač v okrese Plzeň-sever
 Krašov (hrad) – zřícenina hradu v obci Bohy v okrese Plzeň-sever při ústí Brodeslavského potoka do Berounky
 Krašov (přírodní rezervace) – přírodní rezervace u hradu Krašov a obce Bohy v okrese Plzeň-sever
 Krašovský mlýn, Podkrašovský mlýn u obce Bohy v okrese Plzeň-sever
 Krašov (Chlumec nad Cidlinou) – osada v Chlumci nad Cidlinou

Podobný název má
 Krasov, obec v okrese Bruntál
Pražského povstání (stanice metra)

Pražského povstání (zkratka PP) je stanice metra metra v Praze, nacházející se na lince C, na jejím historicky prvním úseku, označovaném jako I.C. Byla otevřena veřejnosti 9. května 1974. Uvažovalo se i o názvu 5. května či Náměstí Hrdinů. Stanice leží pod ulicí Na Pankráci na náměstí Hrdinů.

Charakteristika stanice 
Jedná se o hloubenou jednopodlažní stanici železobetonové monolitické konstrukce, která je postavena ve velké otevřené jámě a zastřešena prefabrikovanými nosníky. Založena byla v osmimetrové hloubce.

Její délka činí 257,3 metrů, z toho samotné nástupiště se na ní podílí okolo 100 m. To je ostrovní, o rozměrech 10,2 m (šířka) a 3,3 m (výška). Také je podpíráno dvěma relativně velkými sloupy obdélníkového půdorysu, které jsou umístěny poblíž výstupu ze stanice – ty totiž tvoří podporu ještě také pro kolektor inženýrských sítí umístěný nad samotnou stanicí.

Stanice byla zakládána v podzemních stěnách (7080 m² + 625 m² pilotových stěn), na něž byly uloženy stropní prefabrikáty (1600 m³ prefabrikátů). Pod nimi se těžily budoucí prostory stanice (58 800 m³ horniny). Značné problémy způsobila podzemní voda, kvůli které bylo nutné stavbu důkladně zaizolovat. Celkem stavba spotřebovala 6700 m³ betonu + prefabrikáty.

Z nástupiště vede ven jeden výstup po pevném schodišti do malého podzemního vestibulu pod budovou Centrotexu, z nějž vede několik výstupů k ulici Na Pankráci na západním okraji náměstí Hrdinů, a to severní směrem k ulici Lomnického a jižní k ulici Děkanská vinice I. Pod žádnou z těchto ulic nevede z vestibulu podchod – je možno je překonat jen po úrovňových přechodech, které jsou vybaveny světelnou signalizací.

Směrem ke Kačerovu a stanici Háje se nachází kusá kolej (tzv. jeskyně), která slouží jako odstavná. Opačným směrem, ke stanici Vyšehrad je pak zřízena kolejová spojka umožňující obrat vlaků jedoucích z obou směrů.

Obklad stanice tvoří různé mramorové desky, plasticky uspořádané – tmavě šedé (v pozadí) a bílé (v popředí). Stanice byla vybudována v letech 1969 až 1974; náklady na výstavbu dosáhly celkem 110,4 milionů Kčs.

Návazná doprava 
Návaznou dopravu do oblasti Podolí, sídliště Pankrác, Krče, a ke stanici metra Budějovická představuje autobusová linka 134 (zastávka Pražského povstání v ulici Děkanská vinice I., případně zastávka Klikovka v ulici Lomnického), do centra Nuslí a na kraj Vršovic jede linka 193 ze společné tramvajové stanice "Pražského povstání" (některé spoje zde končí), do Krče a Kunratic linka 193 z ulice Na Pankráci. V ulici Na Pankráci je též zastávka tramvají nazvaná "Pražského povstání", v níž jezdí pravidelné linky tramvají 18, 19 (v noci 93) a vlaky dalších linek vyjíždějící z vozovny Pankrác či zatahující zpět. V noci jezdí ve směru trasy metra a ulice Na Pankráci svazek nočních autobusových linek.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Fotogalerie a informace na stránce Metroweb
 Pražského povstání na metroart.cz

Stanice metra v Praze na lince C
Stavby v Nuslích (Praha 4)
Postaveno v Česku 1974
Pankrác
metro
Budějovická (stanice metra)

Budějovická (zkratka BD) je stanice metra v Praze. Nachází se na trase C, na úseku I.C v Praze 4. Byla otevřena jako jedna z prvních 9. května 1974. Uvažovalo se i o názvu Budějovické náměstí. Jmenuje se po městě Českých Budějovicích.

Charakteristika 
Stanice se nachází pod Budějovickým náměstím, u DBK Budějovická. Je hloubená, stavěná v otevřené jámě. Dlouhá je 286 m, hluboko je 9 metrů a široká je 10,2 m. Nástupiště není podpíráno sloupy, je 3,15 m vysoké. Ze stanice vedou dva výstupy – východní s dvěma eskalátory vedoucí do otevřené pasáže, a západní, spojený s nástupištěm pevným schodištěm a výstupem na ulici Olbrachtovu. Je zde také výtah pro imobilní osoby. Stanice je obložena velkými mramorovými deskami, jak to bylo na úseku I.C zvykem, poprvé v metru tzv. suchou metodou.

Historie 
Výstavba stanice v první polovině 70. let si vyžádala 140,2 milionů Kčs a podílely se na ní i společnosti z Českých Budějovic. Stanice byla zakládána ve svahované stavební jámě, vytěžilo se 150 000 m³ hornin. Bednění stanice bylo podepřeno posuvným trubkovým lešením a uloženo bylo celkem 18 000 m³ betonu od května 1970 do června 1972, což bylo na tu dobu vzhledem k faktu, že se současně budoval celý první úsek metra, skvělý výkon. Mostovky ulic Olbrachtova a Antala Staška jsou prefabrikované. Kamenné obklady stanice se nově upevňovaly metodou suché montáže. Díky všem těmto inovacím byla stanice postavena na dobové poměry velmi rychlým tempem. Otevření proběhlo 9. května 1974. Cestující mohli využívat venkovní eskalátory v této stanici od konce roku 1980. Dne 30. června 2004 zde byl zprovozněn i výtah pro imobilní osoby.

Od 19. ledna 2018 byl do odvolání uzavřen jižní vchod s eskalátory ze stanice Budějovická. Stalo se tak kvůli havarijnímu stavu zastřešení spadající pod DBK.

Dne 26. března 2018 aktivisté přelepili nápis s názvem stanice místo „Budějovická" na „Zpovykaná". Naráželi tak na výrok současné primátorky města Adriany Krnáčové o pražských občanech, že jsou zpovykaní s dopravou.

Okolí 

 Budějovické náměstí
 Dům bytové kultury (DBK) Budějovická
 Nuselský hřbitov

Fotogalerie

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Budějovická na metroart.cz

Stanice metra v Praze na lince C
Stavby v Krči
Postaveno v Česku 1974
Doprava v Krči
Slatina

Slatina je původně slatiniště (mokřad, bažina), v němž vzniká rašelina.

Název Slatina má více českých obcí:
 Slatina (okres Kladno), katastrální území Slatina u Velvar – obec v okrese Kladno
 Slatina (okres Klatovy) – obec v okrese Klatovy
 Slatina (okres Litoměřice) – obec v okrese Litoměřice známá také jako Slatina pod Hazmburkem
 Slatina (okres Nový Jičín) – obec v okrese Nový Jičín
 Slatina (okres Plzeň-sever) – obec v okrese Plzeň-sever
 Slatina (okres Svitavy) (také Slatina u Moravské Třebové nebo Slatina u Jevíčka) – obec v okrese Svitavy
 Slatina (okres Ústí nad Orlicí) (také Slatina u Vysokého Mýta) – obec v okrese Ústí nad Orlicí
 Slatina (okres Znojmo) – obec v okrese Znojmo

… a částí českých obcí:
 Brno-Slatina – městská část statutárního města Brna
 Slatina (Františkovy Lázně) – část města Františkovy Lázně v okrese Cheb
 Slatina (Horní Vltavice) – část obce Horní Vltavice v okrese Prachatice
 Slatina (Hostouň) – část města Hostouň v okrese Domažlice
 Slatina (Hradec Králové) – část statutárního města Hradec Králové v okrese Hradec Králové
 Slatina (Chudenice) – část obce Chudenice v okrese Klatovy
 Slatina (Stará Voda) – zaniklá vesnice v okrese Cheb

… a českých rybníků nebo nádrží:
 Slatina (rybník u Hostouně) – jihozápadně od Slatiny, části obce Hostouň v okrese Domažlice
 Slatina (rybník v Dubči) – rybník či retenční nádrž v Dubči směrem ke Štěrboholům v Praze
 Slatina (rybník u Horního Poříčí) – rybník u obce Horní Poříčí v okrese Strakonice
 Slatina (rybník u Chrášťovic) – rybník u obce Chrášťovice v okrese Strakonice

…a vodních toků:
 Slatina (přítok Bahry) – potok, pramenící v Krušných horách, který po překročení česko-německé hranice pokračuje pod názvem Mordgrundbach
 Slatina (přítok Radbuzy) – levostranný přítok Radbuzy v okresech Tachov a Domažlice
 Slatina (řeka) – řeka na Slovensku
 Slatina (přítok Uhorského potoka) – potok na Slovensku
 Slatina (přítok Apa Mare) – řeka v Rumunsku

…a minerálních vod:
 Slatina (minerální voda) – značka slovenské minerální vody

Slovo Slatina se objevuje také v názvech obcí s přívlastky:
 Horní Slatina – obec v okrese Jindřichův Hradec
 Slatina nad Úpou – obec v okrese Náchod
 Slatina nad Zdobnicí – obec v okrese Rychnov nad Kněžnou

Místa s názvem Slatina se vyskytují i v jiných státech:

 Slatina (Chorvatsko) – město v Chorvatsku
 Slatine – obec v Chorvatsku
 Slatina (rumunské město) – město v Rumunsku
 Slatina (okres Levice) – obec na Slovensku

V Bulharsku:
 Bílá Slatina – město v Bulharsku
 Slatina (Loveč) – město v oblasti Loveč
 Slatina (Montana) – město v oblasti Montana
 Slatina (Plovdiv) – město v oblasti Plovdiv
 Slatina (Silistra) – město v oblasti Silistra
 Slatina (Sofia) – městský obvod v Sofii

Podobné názvy 
 Slať
 Jezerní slať
 Slatinice (rozcestník)
 Slatiny (rozcestník)

Externí odkazy
Slatina (okres Plzeň-sever)

Slatina (nebo také Slatiná) je malá obec v severovýchodní části okresu Plzeň-sever. V celé obci žije  obyvatel a její katastrální území zaujímá 587 ha. Obec je součástí Mikroregionu Kralovicko.

Poloha 
Slatina se nachází 11 km východně od Kralovic v mělkém údolí Slatinského potoka, který odtéká v severovýchodním směru k vrchu Hradiště, kde se vlévá do blízké říčky Javornice.

Historie 
Písemně je ves poprvé zmiňována 1327, kdy Božetěch ze Slatiny vysadil rychtu v nedalekém Milíčově. Vladykové ze Slatiny seděli na dvorci pod vsí, ta však koncem 14. století zpustla. Ondřej řečený Špalek, vnuk Božetěcha, získal roku 1406 Zvíkovec, kde se usadil. Slatina se stala součástí zvíkovského panství, které před polovinou 15. století na krátký čas získali pánové z Dubjan. Od nich jej koupil Václav z Brodů, jehož rod jej držel až do roku 1561, kdy jej Bohuslav z Brodů prodal Johance z Kolovrat. I ta nedržela Slatinu dlouho a roku 1570 ji prodala Janu Chlumčanskému z Přestavlk. Od něj získal roku 1584 ves Jan Týřovský z Ensidle na Hřebečníkách a Skryjích a o rok později ji připojil ke chříčskému panství.

V průběhu třicetileté války byla Slatina vypálena, v roce 1651 bylo ve vsi pouhých sedm usedlostí s 35 obyvateli, roku 1654 devět usedlostí. Roku 1701 prodali bratři Týřovští pro velké dluhy chříčské panství včetně Slatiny hraběti Václavu Josefu Lažanskému za 211 tisíc zlatých a 500 zlatých klíčného. K roku 1713 bylo ve Slatině 15 usedlostí se zhruba stovkou obyvatel. Po smrti V. J. Lažanského roku 1715 dědila panství jeho manželka, hraběnka Marie Gabriela Lažanská, která odkázala část chříčského panství, notně zadluženého, pražskému Ústavu šlechtičen. Zbylou část spolu se Slatinou získal ústav roku 1764 a držel až do zániku patrimoniální správy.

Slatina se stala samostatnou obcí v politickém okrese Kralovice. V roce 1900 bylo ve vsi 35 domů, ve kterých žilo 256 obyvatel.

Památky 
Malá protáhlá náves je obklopena domky, mezi nimiž vyniká roubenka čp. 29. V čp. 11 a 12 jsou dochovány roubené stodoly. Na návsi stojí křížek z roku 1848 a památník obětem první světové války.

Na vrchu Hradiště na severovýchod od Slatiny bylo v letech 1831–1833 objeveno opevnění se zbytky čtyřboké věže, možná slatinská tvrz. Malý středověký hrádek mohl zaniknout vypálením v roce 1425 při husitském tažení. Celé hradiště, nazývané též Deliba, o rozloze přes 1 ha je archeologickou památkou.

Okolí 
Slatina sousedí s vesnicí Milíčov na severozápadě, Lhotou na východě, Chříčí na jihu, Holovousy na jihozápadě a Hedčany na západě, tím směrem také leží zanikající hospodářský dvůr Březsko. Ves leží na okraji CHKO Křivoklátsko nad údolím řeky Javornice.

Odkazy

Reference

Literatura 
 Irena Bukačová, Jiří Fák, Karel Foud: Severní Plzeňsko I; Nakladatelství Českého lesa, Domažlice 2001, 
 Karel Rom: Představujeme obce regionu: Slatina; In: Kronika regionu – Kralovicko, Manětínsko, Plasko, roč. 4. (2005/6), č. 1, s. 2.

Externí odkazy 
 
 
 
 Obecni-urad.net – stránky obce
 Obce.cz – stránky obce

Vesnice v okrese Plzeň-sever
Obce v okrese Plzeň-sever
Mikroregion Kralovicko
MAS Světovina
Sídla v Plaské pahorkatině
Sídla v CHKO Křivoklátsko
Chříčské panství
Rekurzivní zkratka

Rekurzivní zkratka je zvláštní druh zkratky, která je zkonstruována tak, že v jejím plném znění se opět vyskytuje původní zkratka. Mnoho rekurzivních zkratek jsou tzv. backronymy – měly původně jiný význam (někdy se původně ani nejednalo o zkratku) a teprve později jim byla připsána forma rekurzivní zkratky. Průkopníkem rekurzivních zkratek byl Douglas Hofstadter, v knize Gödel, Escher, Bach z roku 1979 se objevila např. zkratka GOD = GOD Over Djinn (česky BÚH = BÚH úrovně hlubší).

Tato slovní hříčka se nejčastěji objevuje v oblasti výpočetní techniky pro pojmenování programů nebo softwarových projektů akronymem, jehož první písmeno odkazuje na sebe sama jako na běžně zavedený pojem.

Historie 
Zřejmě nejstarším příkladem rekurzivní zkratky je název kreditní karty VISA, který byl v roce 1976 vytvořen jako rekurzivní zkratka VISA International Service Association („Společnost pro mezinárodní služby VISA“).

Široké rozšíření rekurzivních zkratek však nastalo až jejich převzetím do hackerské kultury (zvláště na MIT). Zřejmě první takovou zkratkou je textový editor TINT (TINT Is Not Tico, „TINT není Tico“). Tímto principem se inspirovaly editory EINE (EINE Is Not Emacs, „EINE není Emacs“) a ZWEI (ZWEI Was EINE Initially, „ZWEI bylo původně EINE“). (Eine a zwei znamená německy jedna a dvě.)

Dnešní příklady 
Některá z dnes používaných označení, která jsou rekurzivní zkratkou:
 GNU – GNU's Not Unix! („GNU není Unix“)
 Cygnus – Cygnus, Your GNU Support („Cygnus, vaše podpora pro GNU“)
 LAME – LAME Ain't an MP3 Encoder („LAME není kodér MP3“)
 mung – Mung Until No Good („Mungujte do omrzení“)
 PHP – PHP: Hypertext Preprocessor („PHP: Hypertextový preprocesor“; původní název ovšem byl Personal Home Page tools, „nástroje pro osobní domácí stránku“)
 Pine – Pine is not Elm („Pinie není jilm“)
 PNG – PNG is Not GIF („PNG není GIF“; jinak také Portable Network Graphics)
 RPM – RPM Package Manager („Správce balíčků RPM“; původně Red Hat Package Manager)
 Wine – Wine Is Not an Emulator („Wine není emulátor“)
 LOL – Lots of LOLs („Mnoho LOL“; jinak také Laughing Out Loud; Lots of Laugh, mnoho smíchu).
 MEGA – MEGA Encrypted Global Access

Projekt GNU Hurd funguje jako nepřímo rekurzivní zkratka: „Hurd“ znamená Hird of Unix-Replacing Daemons („Hird démonů nahrazujících Unix“), kde „Hird“ označuje Hurd of Interfaces Representing Depth („Hurd rozhraní reprezentujících hloubku“).

Rekurzivní zkratky se objevily také v komiksovém stripu Dilbert, ve kterém Dilbert prozradil, že projekt TTP označuje The TTP Project.

Zkratka
Lingvistické hry

it:Acronimo#Acronimo ricorsivo
Vesnická památková zóna

Vesnická památková zóna (VPZ) je v České republice stupněm plošné ochrany památkového území nižším než vesnická památková rezervace. Je typem památkové zóny. 

Vesnická památková zóna má menší koncentraci kulturních památek než vesnická památková rezervace, ale vykazuje významné kulturní hodnoty jako historické prostředí nebo část krajinného celku. Na konci roku 2022 se v Česku nacházelo 216 vesnických památkových zón.

Související články 
 Seznam vesnických památkových zón v Česku

 
Památkové zóny v Česku
Památky
Vesnická památková rezervace

Vesnická památková rezervace (VPR) je typ památkové rezervace v Česku, památkově chráněné území, jehož charakter a prostředí určuje soubor nemovitých kulturních památek. Jedná se o území se zachovanými stavbami lidového charakteru, tedy vesnice, dělnické kolonie nebo předměstské čtvrti s lidovou architekturou. Důležitá je zachovaná (případně jenom minimálně narušená) urbanistická struktura takového území. Nižším stupněm ochrany je vesnická památková zóna.

Vesnické památkové rezervace v Česku mají podle typu regionu různorodý charakter. V táhlém pohraničním pásmu podhorských oblastí bývalých Sudet se jedná vesměs o roubená stavení, od velkých statků s uzavřenou nádvorní dispozicí až po drobné objekty typu stodol atd. Na Šumavě nebo v Podkrkonoší jsou vesnické památkové rezervace rozprostřeny na velkém prostoru opuštěných samot. Roubená architektura zasahující do vnitřní části Čech se naopak dochovala v kompaktních celcích na menším prostoru (například v Chráněné krajinné oblasti Kokořínsko – Máchův kraj nebo na Vysočině). Odlišný charakter mají vesnické památkové rezervace v jižních Čechách, kde se hlavně na Českobudějovicku a Táborsku dochovaly honosné statky ve stylu tzv. selského baroka soustředěné kolem návsi. Na jižní Moravě má status vesnické památkové rezervace několik obcí díky vinařské tradici a dochovanému celku vinných sklípků.

V Česku se na konci roku 2022 nacházelo 61 vesnických památkových rezervací. Jedna vesnická památková rezervace má zároveň status památky UNESCO (Holašovice).

Galerie

Odkazy

Reference

Literatura 
 LUNIACZEK, Petr: Putování za jihočeskou lidovou architekturou; České Budějovice, 2009 
 LUNIACZEK, Petr: Putování za lidovou architekturou Jičínska; České Budějovice, 2012 
 LUNIACZEK, Petr: Putování za lidovou architekturou Semilska; České Budějovice, 2015

Související články 
 Seznam vesnických památkových rezervací v Česku

Externí odkazy 
 

 
Památkové rezervace v Česku
Památky
Černíkovice

Název Černíkovice má více sídel: 
 Černíkovice (okres Plzeň-sever) – obec v okrese Plzeň-sever
 Černíkovice (okres Rychnov nad Kněžnou) – obec v okrese Rychnov nad Kněžnou
 Černíkovice (zámek) – zámek na východním okraji obce
 Černíkovice (Chrášťany) – část obce Chrášťany v okrese Benešov

Související články 
 Černíkov
 Černík

Externí odkazy
Hedčany

Název Hedčany má několik sídel:

 Hedčany (Kožlany) – vesnice patřící pod město Kožlany v okrese Plzeň-sever
 Hedčany (Dašice) – osada patřící jako sídelní jednotka pod město Dašice v okrese Pardubice
Černíkovice (okres Plzeň-sever)

Černíkovice jsou obec ležící šest kilometrů jihovýchodně od Kralovic v severovýchodní části okresu Plzeň-sever. Žije zde  obyvatel. Obec je součástí Mikroregionu Kralovicko.

Historie 
Ves pravděpodobně vznikla jako jedna z osad polského kmene Hedčanů následujících českého knížete Břetislava I. do Čech po jeho vítězném válečném tažení v roce 1039. První písemná zmínka je pak z roku 1250. Do roku 1346 byly Černíkovice v majetku plaského kláštera, toho roku opat Jakub ves s 8 usedlostmi a rychtou postoupil Machovi.

Za husitských válek v letech 1425–1430 byla ves při dobývání hradů Krašova a Libštejna vypálena husity, pročež byly Černíkovice uváděny jako pusté; ves byla znovu postupně osídlena. Od roku 1465 patřila ves do majetku Janovi z Gutštejna na Nečtinách, následně Janovi Ješkovi ze Strojetic a Petrovi z Brodce. Po roce 1521 se ves vrátila do majetku plaského kláštera, ale brzo je opět zastavena a od roku 1535 patřila ke hradu Krašov.

Roku 1545 byla krátce ve správě křivoklátského hejtmana, ale již roku 1546 získal Černíkovice Florián Gryspek. V urbáři kaceřovského panství jsou v Černíkovicích uváděny 4 usedlosti, na kterých hospodařil Bárta Hrbek, Jindra Vaňků, Vaněk Šimánek a Tůma Mikeš. Rod Gryspeků držel ves až do roku 1623, kdy se po porážce stavovského povstání opět vrátila do majetku plaského kláštera. Během třicetileté války bylo znovu zničeno několik usedlosti. Klášter držel ves až do svého zrušení Josefem II. v roce 1785, poté bylo plaské panství ve správě náboženského fondu, od kterého jej roku 1826 koupil kníže Metternich a držel jej až do reorganizace státních úřadů v letech 1848–1850.

V té době Černíkovice získaly samostatnost a byl ustanoven Obecní úřad spadající pod okres Kralovice. V letech 1869–1880 patřila ves pod obec Hedčany, od roku 1921 byla opět samostatná. V roce 1926 byl v Černíkovicích vybudován vodovod, první v regionu po světové válce.

V letech 1949–1960 patřily Černíkovice do okresu Plasy a později do okresu Plzeň-sever, v letech 1961–1976 byly spravovány MNV ve Dřevci, od 30. dubna 1976 do 23. listopadu 1990 spadaly pod Kožlany a od 24. listopadu 1999 po sametové revoluci získaly opět samosprávu.

Památky 
Roku 1880 byla v části vsi zvané Na vršku postavena kaplička sv. Prokopa s půlkruhovým uzávěrem a sanktusníkem. Zajímavý je také statek mezi čp. 13 a čp. 14.

Okolí 
Černíkovice sousedí s Hedčany na severu, Všehrdy na jihovýchodě, Brodeslavy na jihu, Dřevcem na západě a městečkem Kožlany na severozápadě. Vsí protéká Všehrdský potok, který nad Černíkovicemi pramení.

Odkazy

Reference

Literatura 
 Irena Bukačová, Jiří Fák, Karel Foud: Severní Plzeňsko I; Nakladatelství Českého lesa, Domažlice 2001, 
 Karel Rom: Představujeme obce regionu: Černíkovice; In: Kralovicko – kronika regionu, roč. 1 (2002/3), č. 4, s. 11

Externí odkazy 
 
 
 
 Obecni-urad.net – stránky obce
 Obce.cz – stránky obce

Vesnice v okrese Plzeň-sever
Obce v okrese Plzeň-sever
Mikroregion Kralovicko
MAS Světovina
Spolek pro obnovu venkova Plzeňského kraje
Sídla v Plaské pahorkatině
Kladruby

Název Kladruby má více sídel:

 Kladruby (okres Benešov) – obec v okrese Benešov, v níž se nachází rehabilitační ústav
 Kladruby (okres Rokycany) – obec v okrese Rokycany
 Kladruby (okres Strakonice) – obec v okrese Strakonice, nachází se zde zřícenina tvrze Kladruby
 Kladruby (okres Tachov) (Kladruby u Stříbra) – město v okrese Tachov, sídlo Kladrubského kláštera
 Kladruby (okres Teplice) – obec v okrese Teplice

částí obcí:
 Kladruby (Dolní Hořice) – část obce Dolní Hořice v okrese Tábor
 Kladruby (Chlumec nad Cidlinou) – část města Chlumec nad Cidlinou v okrese Hradec Králové
 Kladruby (Libice nad Doubravou) – část obce Libice nad Doubravou v okrese Havlíčkův Brod
 Kladruby (Teplá) – část města Teplá v okrese Cheb

a základních sídelních jednotek:
 Kladruby (Kohoutov) – základní sídelní jednotka obce Kohoutov v okrese Trutnov

Slovo Kladruby je také součástí názvu sídel:
 Kladruby nad Labem – obec v okrese Pardubice, známá Národním hřebčínem
 Ovesné Kladruby – obec v okrese Cheb

Podobné názvy 
 Kladeruby
 Kladoruby

Externí odkazy
Všehrdský potok

Všehrdský potok, někdy označovaný jako Černíkovský, je malý potok v okrese Plzeň-sever, levostranný přítok Berounky.

Průběh toku 
Pramení nad vesnicí Černíkovice, kterou protéká v jihovýchodním směru. Nad Všehrdy je na potoce malý rybník, pod vesnicí tvoří potok severovýchodní hranici přírodního parku Hřešihlavská a na jeho toku jsou mlýny Brodský a Barborův. Po přijetí několika potoků se stáčí jihozápadně do úzkého údolí v parku Hřešihlavská. Těsně před soutokem s Berounkou protéká několik set metrů přírodní rezervací Krašov.

Všehrdský potok je chovný a je na něm zakázán sportovní rybolov.

Potoky v Plaské pahorkatině
Potoky v okrese Plzeň-sever
Povodí Berounky
Theognóstos Alexandrijský

Theognóstos Alexandrijský († 282 Alexandrie) byl pravděpodobně nástupcem Dionýsia Alexandrijského na alexandrijském biskupském stolci, kde působil v letech cca 265-282. Theognósta a jeho spis Ύποτυπώσεις (Hypotypóseis) zmiňuje Fótios, naopak Jeroným o něm mlčí. Podle Fótia byly Theognóstovy myšlenky podobné jako myšlenky Órigenovy.

Theognóstovo dílo mělo podobu dogmatické sumy. Jeho učení se zakládalo na Órigenově, zvláště v otázce subordinacionismu. Z celého obsáhlého spisu se dochoval jen malý zlomek objevený Diekampem v jednom benátském rukopise ze 14. století.

Církevní otcové
Alexandrijská škola
Úmrtí v roce 282
Muži
Vyšehrad (stanice metra)

Vyšehrad (zkratka VY; do roku 1990 Gottwaldova) je stanice metra v Praze, nacházející se na Pankráci v Nuslích, nedaleko čtvrti (pevnosti) Vyšehrad, na jižním předmostí Nuselského mostu, pod hotelem Corinthia.

Pracovní název stanice po dobu výstavby úseku metra I.C a Nuselského mostu byl od roku 1968 „Nuselský most“, později se uvažovalo i o názvu Gottwaldův most.

Charakteristika stanice 
Stanice je povrchová, postavená pod vozovkou magistrály, ležící na Nuselském mostu, je vybudovaná tak, aby podpírala vrchní silnici. Na rozdíl od většiny ostatních stanic, má tato z důvodu vyústění z Nuselského mostu boční nástupiště, což si vynutilo stavbu přilehlého podchodu. Výstupy vedou přímo do parku okolo stanice, ke Kongresovému centru a k hotelu Corinthia. Z bočních stěn stanice je vidět přes Nuselské údolí panorama Prahy, od Pražského hradu z jedné strany po Strašnice ze strany druhé. Pod úrovní nástupiště se nachází trakční měnírna. Tato stanice patřila k nejméně nákladným, stála 43 milionů Kčs. Architektonický návrh vypracoval Stanislav Hubička. Podzemní část stanice byla stavěna ve svahované jámě nebo v záporovém pažení. Přestože se stanice nachází z velké části na povrchu, tak bylo vykopáno 46 400 m³ horniny a uloženo 7500 m³ betonu.

Od Vyšehradu je stanice vzdálená asi 5 minut cesty, vzdušnou čarou ± 620 metrů.

Stanice není plně bezbariérová. Bezbariérový přístup má pouze nástupiště ve směru Háje. Ve druhém směru se lze bezbariérově dostat pouze k hotelu Corinthia. Pro bezbariérový přístup ve směru Ládví/Letňany je nutné jet do stanice Pražského povstání (směr Háje) a zde přestoupit na vlak směr Ládví/Letňany.

Odkazy

Reference

Související články 
 Eskalátor ke stanici Vyšehrad
 Nuselské údolí
 Nusle

Externí odkazy 
 
 Vyšehrad na metroart.cz

Stanice metra v Praze na lince C
Stavby v Nuslích (Praha 4)
Postaveno v Česku 1974
metro
Stavby Stanislava Hubičky
Národní kulturní památka (Česko)

Národní kulturní památka (NKP) je kulturní památka, která je nejvýznamnější součást kulturního bohatství národa. K roku 2013 činil počet těchto památek 272, v roce 2022 jejich počet činí 362. Nejvíce je jich umístěno v Praze (60), poté se značným odstupem následuje Brno (11) a Olomouc (10).

V Česku prohlašuje národní kulturní památky svým nařízením vláda České republiky a pouze za jejího souhlasu je možné národní kulturní památku vyvézt mimo území státu. Jejich seznam je publikován v Ústředním seznamu kulturních památek ČR.

Procesy schvalování a odnímání statusu 
První seznam národních kulturních památek byl zveřejněn 30. března 1962 a zahrnoval 33 položek. Další přibyly například v letech 1969 (Modrá), 1971 (Budějovická koněspřežka), 1978 (větší množství památek), 1988 (Archiv České koruny), 1989 (větší množství památek), 1991 (Břevnovský klášter), 1992 (areál Parlamentu ČR), 1995 (velké množství památek), 1998 (Moravské zemské desky), 1999 (4 památky), 2001 (velké množství památek), 2002 (4 památky), 2006 (9 památek), 2008 (větší množství památek) a 2010 (38 památek).

Některým národním kulturním památkám byl tento status odňat, například rodnému domu Klementa Gottwalda v Dědicích. V roce 1992 byl tento status odebrán historickému centru města Tábor na žádost městských orgánů, protože bránil restitucím jakéhokoliv objektu ve městě. Nařízením vlády č. 147/1999 Sb. bylo zrušeno množství národních kulturních památek, ale mnohé z nich byly tímtéž nařízením zároveň ve stejném anebo pozměněném vymezení znovu vyhlášeny: to se týkalo vyhlášení, která původně byla provedena pouhým usnesením vlády a nikoliv nařízením vlády.

8. února 2010 schválila vláda ČR s účinností od 1. července 2010 nařízení, které vyhlašuje celkem 38 nových národních kulturních památek, z toho 33 nemovitých a 5 movitých, čímž celkový počet vzrostl na 272. Zastoupena byla zejména moderní architektura, lidová kultura a technika. Zároveň bylo upraveno dřívější vyhlášení Budějovické koněspřežky tak, aby odpovídalo aktuálnímu číslování parcel.

Nařízením vlády ze 23. listopadu 2022 bylo s účinností od 1. července 2023 prohlášeno osm objektů Národní kulturní památkou: zámky Jezeří, Moravský Krumlov, Rosice, Plumlov, Hrad Veveří v Brně, klášter augustiniánů v Brně, klášter v Pivoni a klášter augustiniánů v Roudnici nad Labem.

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam národních kulturních památek České republiky
 Národní kulturní památka Slovenské republiky

Externí odkazy 
 
 MonumNet Seznam nemovitých památek, světové dědictví, NKP, chráněná území, povolení k restaurování
 NKP Moravskoslezského kraje

Národní kulturní památky v Česku
Památková péče v Česku
Brodeslavy

Brodeslavy (dříve Prodeslav, ) jsou obec v severovýchodní části okresu Plzeň-sever, 6 km jihovýchodně od Kralovic. V obci žije  obyvatel. Obec je součástí Mikroregionu Kralovicko.

Historie 
Ves je prvně zmiňována již roku 1144 a její historie je spjata s dějinami plaského cisterciáckého kláštera, mezi jehož statky patřila až do začátku husitských válek roku 1419. Plaská klášterní kronika byly Brodeslavy vysazeny opatem Jakubem roku 1344 právem zákupním klášternímu úředníku Mikuláši. Král Zikmund zapisuje roku 1420 část majetku kláštera bratřím Hanušovi a Bedřichovi z Kolovrat na Libštejně a na Krašově.

Po smrti Bedřicha z Kolovrat v roce 1432 získává Brodeslavy Hanuš, který je drží až do své smrti v roce 1450. Jeho syn a dědic Hanuš II. z Kolovrat, toho času probošt kapituly pražské a administrátor arcibiskupství, roku 1480 postupuje Brodeslavy s dalšími vesnicemi a polovinou městečka Kralovic nazpět plaskému klášteru za 1 600 kop.

Pro velké dávky vymáhané na klášteru na válku s Turky byl opat Bohuslav nucen zastavit Brodeslavy roku 1545 Kateřině ze Solopysk, matce a poručnici Viléma Svitáka ml. z Landštejna. Od roku 1559 se Brodeslavy stávají součástí kaceřovského panství mocného Floriána Gryspeka. Do majetku kláštera se vrací po konfiskaci majetku Gryspeků v roce 1623. V soupisu poddaných z roku 1651 je připomínána rodina Říhy Běšinky, Šimona Hány, Jíry Ziunky, Jiříka Sekery, Jana Papouška, Víta Unfrieda a podruhyně Schmalczkegklová a pastýř Hans. Ves zůstává v držení kláštera až do jeho zrušení Josefem II. v roce 1785, kdy přešla do správy náboženského fondu.

Na začátku roku 1924 byla ves přejmenována na Brodeslavy. Ve 30. letech 20. století fungovala na okraji vsi cihelna.

V letech 1961–1990 byla vesnice součástí obce Kozojedy a od 24. listopadu 1990 je samostatnou obcí.

Zajímavosti 
V centru vsi je malý rybník a obdélná kaplička z roku 1877 se dvěma věžičkami. Vsí protéká Brodeslavský potok.

Okolí 
Brodeslavy sousedí s vesnicí Všehrdy na severovýchodě, hospodářským dvorem Rohy a vsí Bohy na jihovýchodě, Kozojedy na jihu a Hodyní a Dřevcem na severozápadě. Východně od obce se na levém břehu Berounky rozkládá přírodní park Hřešihlavská, jižněji pak přírodní park Horní Berounka.

Odkazy

Reference

Literatura 
 Karel Rom: Představujeme obce regionu: Brodeslavy; In: Kralovicko – kronika regionu, roč. 1 (2002/3), č. 3, s. 14
 Karel Rom: Hrad Krašov a jeho majitelé; In: Kralovicko – kronika regionu, roč. 1 (2002/3), č. 2, s. 3–4

Externí odkazy 
 
 
 Obce.cz – stránky obce

Vesnice v okrese Plzeň-sever
Obce v okrese Plzeň-sever
Mikroregion Kralovicko
MAS Světovina
Sídla v Plaské pahorkatině
Kozojedy

Název Kozojedy nese více obcí:

 Kozojedy (okres Plzeň-sever) – obec v okrese Plzeň-sever
 Kozojedy (okres Rakovník) – obec v okrese Rakovník
 Kozojedy (okres Jičín) – obec v okrese Jičín
 Kozojedy (okres Praha-východ) – obec v okrese Praha-východ
a část obce
 Kozojedy (Lány) – část obce Lány v okrese Chrudim
 Kozojedy (Zaječov) – lokalita obce Zaječov v okrese Beroun
 Kozojedy (Rataje nad Sázavou) – hospodářský dvůr s myslivnou u Ratají nad Sázavou v okrese Kutná Hora

Odkazy

Externí odkazy
Cesta (graf)

V teorii grafů se termínem cesta v grafu G = (V, E) označuje posloupnost , pro kterou platí  (případně  pro orientované grafy) a navíc . Je to tedy posloupnost vrcholů, pro kterou platí, že v grafu existuje hrana z daného vrcholu do jeho následníka. Žádné dva vrcholy (a tedy ani hrany) se přitom neopakují.

Poslední podmínka odlišuje cestu od dvou podobných pojmů:
 tah je posloupnost, kde se mohou opakovat vrcholy, ale ne hrany
 sled je posloupnost, kde se mohou opakovat i hrany

Vlastnosti 
 délka cesty je počet jejích hran nebo vrcholů (pro různé účely se definuje různě)
 je-li graf G = (V, E) vážený s ohodnocením , pak váha (cena, …) cesty P v grafu G je 
 povolíme-li , formálně již nejde o cestu, ale o kružnici

Disjunktní cesty 
Cesty  a  jsou
 vrcholově disjunktní, pokud 
 hranově disjunktní, pokud

Kružnice 
Kružnicí nazýváme uzavřenou cestu. Tedy cestu, která začíná a končí ve stejném vrcholu.

Související články 
 Eulerovský graf
 Souvislý graf
 Problém obchodního cestujícího

Rovinné grafy
Grafové pojmy
Hlavní nádraží (stanice metra)

Hlavní nádraží (zkratka HN) je stanice metra, rozkládající se pod největším nádražím v Praze. Byla otevřena 9. května 1974. Patří k nejstarším stanicím celé sítě metra.

Charakteristika stanice 
Hlavní nádraží je hloubená stanice stavěná v otevřené jámě, nad níž byla vystavěna nová odbavovací hala Hlavního nádraží. Má boční nástupiště, mezi kolejemi jsou umístěny sloupy. Je dlouhá 222 m (včetně technologických instalací) a nachází se 9 m pod povrchem. Z každé strany nástupiště vedou do odbavovací haly dvě pevná schodiště a dva eskalátory. Na výstavbu stanice bylo vynaloženo 61 milionů Kčs, 9700 m³ betonu, 1000 m² podzemních stěn a vytěženo bylo 49 150 m³ zemin.

Stanice byla první, která se začala stavět, v roce 1972 už byla téměř hotová. Pojetí s bočními nástupišti je dáno tím, že byla stavěna jako stanice původně navržené podpovrchové tramvaje (tramvaje mají dveře jen na pravé straně), a to v úseku Pankrác – Hlavní nádraží. Koncepci bylo možno změnit u dalších rozestavěných stanic, ne však u této, která již byla téměř dokončená. Proto také je mezi stanicemi Muzeum a Hlavní nádraží částečně dvoukolejný tunel, navíc je tento mezistaniční úsek se svou délkou 425 m nejkratší v celé síti pražského metra.

K přechodu z jednoho nástupiště na druhé je nutné opustit placený prostor, takže v dobách platnosti nepřestupného tarifu bylo k nápravě omylu vhodné přejet do sousední stanice s ostrovním nástupištěm.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Hlavní nádraží na metroart.cz

Stanice metra v Praze na lince C
Postaveno v Česku 1974
Doprava na Novém Městě (Praha 1)
Stavby na Novém Městě (Praha 1)
Sedlec

Sedlec je název více míst:
 1. Sedlec (okres Plzeň-sever) – obec v okrese Plzeň-sever
 2. Sedlec (okres České Budějovice) – obec v okrese České Budějovice
 3. Sedlec (okres Litoměřice) – obec v okrese Litoměřice
 4. Sedlec (okres Břeclav) – obec v okrese Břeclav (k. ú. Sedlec u Mikulova)
 5. Sedlec (okres Praha-východ) – obec v okrese Praha-východ
 6. Sedlec (okres Třebíč) – obec v okrese Třebíč
 7. Sedlec (okres Mladá Boleslav) – obec v okrese Mladá Boleslav
 8. Sedlec (Praha) – čtvrť v hlavním městě Praze
 Sedlec (zámek, Praha) – zámek v Praze
 9. Sedlec (Karlovy Vary) – čtvrť v městě Karlovy Vary
 Sedlec (zámek, okres Karlovy Vary) – zámek v Karlových Varech
 Sedlec (odbočka) – železniční odbočka
 10. Sedlec (Kutná Hora) – čtvrť v městě Kutná Hora
 Sedlec (zámek, okres Kutná Hora) – zámek v Kutné Hoře
 11. Sedlec (Korozluky) – ves v obci Korozluky v okrese Most
 12. Sedlec (Křešice) – ves v obci Křešice v okrese Litoměřice
 13. Sedlec (Lanžov) – ves v obci Lanžov v okrese Trutnov
 14. Sedlec (Mšeno) – ves v obci Mšeno v okrese Mělník
 15. Sedlec (Poběžovice) – ves v obci Poběžovice v okrese Domažlice
 16. Sedlec (Starý Plzenec) – ves v obci Starý Plzenec v okrese Plzeň-jih
 17. Sedlec (Svatý Jan pod Skalou) – ves v obci Svatý Jan pod Skalou v okrese Beroun
 18. Sedlec (Temelín) – ves v obci Temelín v okrese České Budějovice
 19. Sedlec (Vraclav) – ves v obci Vraclav v okrese Ústí nad Orlicí
 20. Sedlec (Žebrák) – ves v obci Žebrák v okrese Beroun
 21. Sedlec (Sedlec-Prčice) – část města Sedlec-Prčice v okrese Příbram (dříve v okrese Benešov)

Slovo Sedlec je součástí názvů:
 22. Sedlec-Prčice – město v okrese Příbram
 23. Sedlec u Radonic – ves v obci Radonice v okrese Chomutov
 24. Sedlec (přírodní rezervace) – přírodní rezervace u osady Sedlec u Radonic v okrese Chomutov
 25. Sedlec (hradiště) – hradiště v okrese Karlovy Vary

Externí odkazy
Bílov

Název Bílov má více sídel:
 Bílov (okres Nový Jičín) – obec v okrese Nový Jičín
 Bílov (rozhledna) – rozhledna východně od stejnojmenné obce
 Bílov (okres Plzeň-sever) – obec v okrese Plzeň-sever
 dřívější název obce Bělá v okrese Opava
 Bílov (Kamenný Přívoz) – osada v obci Kamenný Přívoz v okrese Praha-západ

Související články 
 Bělov
 Bílovec
 Bílá (rozcestník)
Nádraží Holešovice (stanice metra)

Nádraží Holešovice (zkratka NH; do 22. 2. 1990 Fučíkova. Uvažovalo se i o názvu Partyzánská) je stanice trasy C metra u nádraží Praha–Holešovice ve čtvrti Holešovice. Byla postavena jako konečná úseku III.C, kteroužto roli plnila od otevření v listopadu 1984 až do prodloužení metra do Kobylis v červnu 2004. Slouží také jako přestupní uzel pro městské tramvajové a autobusové linky a pro sousední autobusové nádraží, odkud odjíždějí autobusy směrem do severních Čech.

Charakteristika stanice 
Až do roku 2004 byla nejsevernější stanicí metra C, poté však byla trasa prodloužena až do stanice Ládví a posléze, v roce 2008, až do stanice Letňany.

Stanice je hloubená, s dvěma obratovými kolejemi, s dvěma vestibuly. Nachází se jen 7 m pod zemí, což v letech 2000-2004 působilo inženýrům pracujícím na výstavbě úseku IV.C1 velké potíže; nakonec museli odstavné koleje ohnout dolů, aby vůbec mohla trasa vést pod Vltavou. (Původní plány z 80. let počítaly s tím, že Vltava bude překonána mostem.) Povodně v srpnu 2002 stanici zatopily a voda následně pronikla i na staveniště prodloužení a do již vybudovaných a vysušených tunelů pod Vltavou (zpřístupněných krátce předtím na dni otevřených dveří).

Z nástupiště vedou dva výstupy – jižní, který vede po eskalátorech do povrchového proskleného vestibulu k tramvajové zastávce a terminálu autobusů (do roku 2004 významný přestupní bod pro MHD ze sídlišť na Severním městě; více viz Holešovice#Doprava) a severní, vedoucí po pevném schodišti (nedávno dostavěn také výtah) k odbavovací hale nádraží Praha-Holešovice. Stanice byla stavěna na začátku 80. let, celkové náklady činily 319 mil. Kčs.

Fotogalerie

Reference

Externí odkazy 
 
 Fotografie a (starší) informace na metroweb.cz
 Informace a fotografie 
 Nádraží Holešovice na metroart.cz

Stanice metra v Praze na lince C
Postaveno v Česku 1984
Doprava v Holešovicích (Praha 7)
Stavby v Holešovicích (Praha 7)
Kozojedy (okres Plzeň-sever)

Kozojedy (v latinských textech Kozoyed, Kozogedy, ) jsou vesnicí v severovýchodní části okresu Plzeň-sever, sedm kilometrů jihovýchodně od Kralovic. Celá obec má  obyvatel. Samotné Kozojedy mají přibližně 470 obyvatel. Ves je součástí Mikroregionu Dolní Střela.

Historie 
První písemná zmínka o Kozojedech pochází z roku 1352, vývoj obce je spojen s blízkým hradem Krašov a jeho panstvím. Král Vladislav II. Jagelonský povolil roku 1514 městečku trhové právo a dal mu znak. V roce 1529 koupil od poručníků nezletilého Jetřicha Bezdružického mladšího z Kolovrat krašovské panství i s Kozojedy Mikuláš Sviták z Landštejna za 3 250 kop míšeňských grošů. Za třicetileté válce byly Kozojedy těžce poškozeny švédskými vojsky, a při prodeji krašovského panství v roce 1639 Janu Grefovi z Grefenberka byly popsány jako pusté a spálené. Roku 1678 prodal Norbert Adolf Miseroni z Lisonu celé krašovské panství plaskému klášteru, v jehož majetku Kozojedy zůstaly až do zrušení kláštera v roce 1785.

Přírodní poměry 
Ves leží v nadmořské výšce 355 metrů na hranici přírodních parků Horní Berounka a Rohatiny. Dva kilometry jižně od vsi se vlévá řeka Střela do Berounky. Kozojedy sousedí na severu s vesnicí Brodeslavy, na severovýchodě s hospodářským dvorem Rohy a vsí Bohy, na jihu za řekou s Liblínem, na jihozápadě s Borkem a na severozápadě s Lednicí.

Obecní správa

Části obce 
 Kozojedy
 Borek
 Břízsko
 Lednice
 Robčice

V letech 1961–1990 k obci patřily i Bohy a Brodeslavy.

Znak 
Znak udělil na žádost Jiřího a nezletilého Jana Bezdružických z Kolovrat král Vladislav Jagellonský privilegiem z roku 1514. Znak nese na modrém štítě svisle postaveného raka, nad kterým je doprava plavající stříbrná parma s červenými ploutvemi.

Pamětihodnosti 

Dominantu vsi tvoří barokní kostel svatého Mikuláše umístěný na vyvýšeném místě nad Kozojedským potokem. Původní středověky kostel byl z vůle Evžena Tyttla, opata plaského kláštera cisterciáků, roku 1727 přestavěn do vrcholně barokní podoby pravděpodobně podle návrhu architekta Jana Blažeje Santiniho. V kostele je umístěna drobná dřevěná socha Panny Marie s děckem, zvaná Kozojedská, z dílny pražského anonymního řezbáře Mistra Žebrácké Madony. Soška byla později několikrát upravena, aby ji bylo možné oblékat do různých šatů pro nošení při procesích.

Kaplička svaté Anny je tvořena vysokým hranolem na zděném podstavci, krytém stanovou stříškou s železným křížkem. V nice je barokní dřevěná soška svaté Anny Samotřetí s Ježíškem v ruce a Pannou Marií jako dítětem u nohou.

Kostel svatého Mikuláše, kaplička svaté Anny a pomník padlých z první světové války jsou památkově chráněny.

Galerie

Odkazy

Reference

Literatura 
 Jiří Čarek: Městské znaky v českých zemích, Academia Praha 1985

Související články 
 Čertova hráz

Externí odkazy 
 
 
 

 
Vesnice v okrese Plzeň-sever
Sídla v Plaské pahorkatině
Sídla na Berounce
Obce v okrese Plzeň-sever
Mikroregion Dolní Střela
MAS Světovina
Kobylisy (stanice metra)

Kobylisy (zkratka KB) jsou stanice metra, ležící pod stejnojmennou čtvrtí v Praze.

Stanice byla otevřena v červnu 2004 a podle původních plánů, vzniknuvších před Sametovou revolucí, se stanice měla jmenovat „Rudé armády“ (třída Rudé armády byl před přejmenováním společný název dnešní Zenklovy a Klapkovy ulice).

Poloha 
Stanice je situována mezi stanicemi Nádraží Holešovice a Ládví. Mezistaniční úsek Nádraží Holešovice – Kobylisy je svou vzdáleností 2748 m nejdelší vzdáleností mezi stanicemi v pražském metru. Do doby jeho zprovoznění dosahoval nejdelší mezistaniční vzdálenosti úsek Smíchovské nádraží – Radlická na trase B.

Charakteristika stanice 
Kobylisy jsou první raženou stanicí na lince C a dokonce první raženou jednolodní stanicí (konkrétně stanice metra petrohradského typu) v síti pražského metra. Znamená to, že nástupiště se nachází ve velikém tubusu. Z něj vedou dva výstupy – východní ke stejnojmenné zastávce (do roku 2004 s názvem Střelničná), do povrchového vestibulu, kde se nachází malé obchodní centrum; a západní, který vede na Kobyliské náměstí, výstup zde vede do podzemního vestibulu pod náměstím. Oba dva výstupy vedou eskalátorovými tunely. V každém eskalátorovém tunelu jsou tři ramena pohyblivých schodů. Stanice je navíc vybavena bezbariérovým přístupem. Výtah začíná u dolního konce východního eskalátorového tunelu a na povrch ústí v ulici Pod Sídlištěm poblíž autobusových zastávek. Stanice má celkem sedm uličních výstupů.

Fotogalerie

Reference

Externí odkazy 
 

Stanice metra v Praze na lince C
metro
Postaveno v Česku 2004
Stavby v Kobylisích