alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Lažany

Název Lažany má více obcí:

 1) Lažany (okres Blansko) – obec v okrese Blansko
 2) Lažany (okres Liberec) – obec v okrese Liberec
 3) Lažany (okres Strakonice) – obec v okrese Strakonice
 Lažany (zámek) – zámek v okrese Strakonice
 Lažany (okres Prešov) – obec v okrese Prešov, Slovensko

nebo částí obcí:
 5) Lažany (Černošín) – část obce Černošín v okrese Tachov
 6) Lažany (Hrušovany) – část obce Hrušovany v okrese Chomutov
 7) Lažany (Mezno) – část obce Mezno v okrese Benešov
 8) Lažany (Morašice) – část obce Morašice v okrese Svitavy
 9) Lažany (Přestavlky) – část obce Přestavlky v okrese Plzeň-jih
 10) Lažany (Radenín) – část obce Radenín v okrese Tábor
 11) Lažany (Skuteč) – část města Skuteč v okrese Chrudim
 12) Lažany (Štědrá) – část obce Štědrá v okrese Karlovy Vary
 13) Lažany (Vyskeř) – část obce Vyskeř v okrese Semily
 Lažany (Štíhlice) – zaniklá středověká osada a tvrziště v katastru obce Štíhlice v okrese Praha-východ

Slovo Lažany se také objevuje v názvech obcí:

 15) Defurovy Lažany – část obce Chanovice v okrese Klatovy
 16) Dolní Lažany – obec v okrese Třebíč

a sídel:
 17) Dolní Lažany (Lipová) – část obce Lipová v okrese Cheb
 18) Horní Lažany (Lipová) – část obce Lipová v okrese Cheb
 19) Horní Lažany (Lesonice) – část obce Lesonice v okrese Třebíč

Externí odkazy
Lešany

Název Lešany má více obcí: 
 Lešany (okres Prostějov) – obec v okrese Prostějov
 Lešany (okres Benešov) – obec v okrese Benešov

nebo částí obcí:

 Lešany (Nelahozeves) – část obce Nelahozeves v okrese Mělník 
 Lešany (Skuteč) – část města Skuteč v okrese Chrudim

Externí odkazy
Marduk

Marduk je akkadský bůh, který se v Babylónii za vlády Nabukadnesara I. (1125–1104 př. n. l.) stal nejvyšším bohem. Zajímavé je, že pronikl i do Asýrie, kde se stal populárním, a některé aspekty boha Aššura byly prakticky převzaty od Marduka.

Byl patronem města Babylon, kde měl velké množství funkcí, které se postupně rozšiřovaly: bůh zaklínání, moudrosti, léčitelství, určoval osudy, byl dárcem světla, byl považován za „pána bohů“ a za „stvořitele bohů svých otců“.

Nejstarší odkazy na tohoto boha pocházejí zhruba z roku 2500 př. n. l., ale tehdy se jednalo o okrajového, nevýznamného boha. Nárůst významu Marduka se datuje zhruba od 19. stol. př. n. l., jeho další vzestup závisel na postavení Babylonu. V době kolem vlády Chammurapiho (1792–1750 př. n. l.) začal být považován za syna Ey. V této době se stal Babylón centrem starobabylonské říše. V Chammurapiho zákoníku je již považován za syna Ey.

Rodinné poměry 
Ve starobabylonské a pozdější tradici není jeho předchozí rodokmen znám, neboť tehdy zcela jistě nebyl tak významným bohem.
 Otec: Ea
 Matka: Damgalnunna (Damkina)
 Bratr: Šamaš (sumersky Utu)
 Sestra: Ištar (Inanna)
 Manželka: Sarpanit

Symboly 
Jeho symbolem byl drak Mušchuššu a rýč.

Mušchuššu (sumersky mušchuš – zuřivý had) drak.

Podle mýtu Enúma eliš byl stvořen bohyní Tiamat, ale po její porážce ho bohové ochočili a on je pak provázel a pomáhal jim bojovat se zlem. Jeho sochy a reliéfy bývaly u chrámů, aby do nich neproniklo zlo.

Tento drak měl hadí tělo a hlavu, přední nohy měl lví a zadní orlí. Někdy může mít hlavu a tělo lva a ocas štíra nebo ptáka.

Marduk v literatuře 
Nejzákladnější doklad o Mardukovi je Enúma eliš, který byl napsán jako zdůvodnění toho, že se Marduk stal nejvyšším bohem. Dále se k němu vztahuje celá řada textů, v některých je líčen jako stvořitel světa, lidí, atd. Většina těchto mýtů má původ v jiných starších textech a Marduk tak převzal funkci některého staršího boha. V Asýrii nalezený text „Vzkříšení Béla Marduka“ identifikuje tohoto boha svou návazností na jeden sumerský text z kategorie tzv. Mýtů o Kuru se sumerským hadím bohem Asagem (Bél Marduk je vysvobozen z hory-hrobky, do níž byl podle sumerského textu uvězněn Asag, oba jsou titulováni jako Ušumgallu).
 Mýtus o Errovi
 Vzkříšení Béla Marduka
 Ludlul bél nímeki

Související články 
 Babylón
 Nibiru
 Sumersko-akkadská mytologie
 Sumersko-akkadská literatura

Externí odkazy 
 

Sumersko-akkadští bohové
Drakobijci
Merklín

Název Merklín má více obcí: 

 Merklín (okres Karlovy Vary) – obec v okrese Karlovy Vary
 Merklín (okres Plzeň-jih) – obec u Přeštic v okrese Plzeň-jih
 Merklín (zámek) – zámek v obci
Mikulovice

Název Mikulovice má více obcí:

 Mikulovice (okres Jeseník) – obec v okrese Jeseník
 Mikulovice (okres Pardubice) – obec v okrese Pardubice
 Mikulovice (okres Třebíč) – obec v okrese Třebíč
 Mikulovice (okres Znojmo) – obec v okrese Znojmo

… nebo částí obcí:
 Mikulovice (Klášterec nad Ohří) – část města Klášterec nad Ohří v okrese Chomutov
 Mikulovice (Nová Ves v Horách) – část obce Nová Ves v Horách v okrese Most

Externí odkazy
Paseky

Název Paseky má více obcí: 
 Paseky nad Jizerou – obec v okrese Semily
 Paseky (okres Písek) –  obec v okrese Písek

části obcí
 Dolení Paseky – část obce Světlá pod Ještědem v okrese Liberec
 Dolní Paseky – část města Aš v okrese Cheb
 Dolní Paseky (Rožnov pod Radhoštěm) – součást města Rožnova pod Radhoštěm
 Dominikální Paseky – část obce Bratkovice v okrese Příbram
 Hoření Paseky – část obce Světlá pod Ještědem v okrese Liberec
 Horní Paseky (Aš) – část města Aš v okrese Cheb
 Horní Paseky (Rožnov pod Radhoštěm) – součást města Rožnova pod Radhoštěm
 Jablonecké Paseky – část města Jablonec nad Nisou v okrese Jablonec nad Nisou
 Jimramovské Paseky – část obce Nový Jimramov v okrese Žďár nad Sázavou
 Paseky (Horní Stropnice) – část obce Horní Stropnice v okrese České Budějovice
 Paseky (Hřibiny-Ledská) – část obce Hřibiny-Ledská v okrese Rychnov nad Kněžnou
 Paseky (Proseč) – část obce Proseč v okrese Chrudim
 Paseky (Osečany) – část obce Osečany v okrese Příbram
 Roženecké Paseky – část obce Věcov v okrese Žďár nad Sázavou
 Paseky (Chlumětín) – osada v obci Chlumětín v okrese Žďár nad Sázavou
 Paseky (Stříbrnice) – základní sídelní jednotka obce Stříbrnice v okrese Uherské Hradiště

 Vařákovy Paseky – zaniklá osada v okrese Vsetín, vypálená německými vojáky na konci druhé světové války

Související články 
 paseka

Externí odkazy
Nanna (germánská mytologie)

Nanna („Matka“) je germánská bohyně květů (Blütenkönigin). Žena boha Baldra, matka Forsetiho, milovala šperky. Nanna patří k rodu Ásů. Při pohřbu svého muže Nanna smutkem zemře. Poté byla uložena vedle svého manžela na pohřební hranici na lodi zvané Hringhorni (největší ze všech). Z Helheimu poslala po Hermódovi zpět do Ásgardu plátno bohyni Frigg a zlatý prsten její důvěrnici Fulle.

Externí odkazy 
 

Severští bohové
Nanna

Nanna může být:

 Nanna (sumerská mytologie) – sumersko-akkadský bůh Měsíce
 Nanna (germánská mytologie) – germánská bohyně květů
1. kniha královská

1. kniha královská, hebrejsky (ספר מלכים (א, Sefer melachim (1), „(První) kniha králů“ je jednou z knih Starého zákona. Následuje po 2. knize Samuelově a předchází před 2. knihou královskou. Je součástí většího komplexu knih, tzv. deuteronomistického dějepisného díla a spolu s nimi pojednává o dějinách Izraelského národa. Vznik knihy se datuje stejně jako vznik ostatních knih deuteronomistického komplexu do druhé poloviny 6. století př. n. l.

V řecké Septuagintě se nazývá Βασιλειῶν Γʹ (basileión 3, „3. kniha království“), neboť jako 1. a 2. kniha království se označují 1. a 2. kniha Samuelova. Zatímco křesťané tuto knihu řadí mezi knihy historické, Židé ji počítají mezi knihy prorocké, neboť za jejího autora je tradičně považován prorok Jeremjáš.

Kniha navazuje plynule na 2. knihu Samuelovu a popisuje následující události:
 Konec Davidovy vlády a jeho smrt (1)
 Šalomounův boj o trůn a jeho následná vláda (2–11)
 Rozdělení království na Izrael a Judsko (12,1–14,20)
 Paralelní dějiny těchto dvou království až do zániku severní Omrího dynastie (14,21–21,54)

Kniha končí nástupem judského krále Jóšafata a izraelského krále Achazjáše. Z historického hlediska pojímá období mezi lety cca 960 př. n. l. (nástup Šalomouna) a 850 př. n. l. (nástup krále Achazjáše).

Kromě více jiných starších a původních pramenů v sobě 1. kniha královská zahrnuje i cyklus vyprávění o proroku Eliášovi (17–21; jeho smrt je však popsána až na začátku 2. knihy královské).

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

 Český ekumenický překlad
 Řecká verze (Septuaginta)

Knihy Starého zákona
2. kniha královská

2. kniha královská je jednou z knih Starého zákona. Následuje po 1. knize královské a uzavírá ucelený komplex knih, tzv. deuteronomistické dějepisné dílo, jehož je součástí. Spolu s ostatními knihami tohoto celku pojednává o dějinách Izraelského národa. Vznik knihy se datuje stejně jako vznik ostatních knih deuteronomistického komplexu do druhé poloviny 6. století př. n. l.

V hebrejské bibli se tato kniha nazývá obdobně (ספר מלכים (ב (Sefer meláchím (2), „(Druhá) kniha králů“). V řecké Septuagintě se nazývá Βασιλειῶν Δʹ (bazileión 4 - „4. kniha království“), neboť jako 1. a 2. kniha království se označují 1. a 2. kniha Samuelova a 3. kniha království 1. kniha královská. Zatímco křesťané tuto knihu řadí mezi knihy historické, Židé ji počítají mezi knihy prorocké, neboť za jejího autora je tradičně považován prorok Jeremjáš.

Kniha navazuje plynule na 1. knihu královskou a popisuje dějiny Izraelského a Judského království od panování králů Achazjáše a Jóšafata až do zániku Izraele (kap. 17) a Judska (kap. 25). Z historického hlediska pokrývá období mezi roky cca 850 př. n. l. (nástup krále Achazjáše) a 587/586 př. n. l. (pád Jeruzaléma). Spolu s 1. knihou královskou je tato kniha cenným materiálem pro studium dějin Izraelského národa v tomto období.

Kromě více jiných starších a původních pramenů v sobě 2. kniha královská zahrnuje i cyklus vyprávění o proroku Elíšovi (kap. 2-9); jeho povolání za proroka je však popsáno již v 1. knize královské (kap. 19).

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Český ekumenický překlad
 Řecká verze (Septuaginta)

Knihy Starého zákona
1. kniha Samuelova

1. kniha Samuelova, hebrejsky  שמואל א Šmu'el alef, je jednou z knih Starého zákona. Řecká Septuaginta ji nazývá Βασιλειῶν Αʹ (basileión 1 - „1. kniha království“); 2. kniha království odpovídá 2. knize Samuelově, zatímco 3. a 4. odpovídají 1. a 2. knize královské. Zatímco křesťané tuto knihu řadí mezi knihy historické, Židé ji počítají mezi knihy prorocké, neboť za jejího autora je tradičně považován prorok Samuel. Podle něj také dostala tato kniha jméno, i když Samuel není jedinou ani hlavní postavou vyprávění.

Je třetí z knih tzv. deuteronomistické dějepisné dílo. Spolu s ostatními knihami tohoto celku pojednává o dějinách Izraelského národa. Vznik knihy se datuje stejně jako vznik ostatních knih deuteronomistického komplexu do druhé poloviny 6. století př. n. l.

Kniha navazuje volně na knihu Soudců a popisuje dějiny izraelského národa před vznikem monarchie a za prvních dnů prvního izraelského krále Saula. Autoři zpracovávají četné starší materiály a zapracovávají je do jednotného vyprávění. Kniha obsahuje následující události:

 Narození a povolání proroka Samuela (1–3)
 Boj s Pelištejci o archu úmluvy (4–6)
 Povolání a pomazání Saula za krále (7–10)
 Saulovy podniky (11–15)
 Vzestup mladého Davida a jeho boj se Saulem (16–27)
 Saulova smrt (28–31)

Z historického hlediska zpracovává 1. kniha Samuelova události odehrávající se přibližně v 2. polovině 11. století př. n. l. Kromě deuteronomistické kritiky monarchie a krále a dalších témat typických pro tuto písařskou školu se autoři zaměřují na osobu krále Davida a na legitimaci jeho nároku na trůn.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

 Český ekumenický překlad
 Řecká verze 1. knihy Samuelovy (Septuaginta)
 hebrejský text

Knihy Starého zákona
2. kniha Samuelova

2. kniha Samuelova, hebrejsky  שמואל ב Šmu'el bet, je jedna z knih Starého zákona. Řecká Septuaginta ji nazývá Βασιλειῶν Βʹʹ (basileión 2 - „2. kniha královská“ resp. "králů"); 1. kniha královská odpovídá 1. knize Samuelově, kdežto 3. a 4. odpovídají 1. a 2. knize královské. Septuaginta i křesťanské Bible řadí tuto knihu mezi knihy historické, hebrejská Bible ji počítá mezi knihy prorocké, neboť za jejího autora byl tradičně považován prorok Samuel. Podle něj také dostala tato kniha jméno, i když Samuel není jedinou ani hlavní postavou vyprávění.

Je čtvrtou z knih tzv. deuteronomistického dějepisného díla. Spolu s ostatními knihami tohoto celku pojednává o dějinách izraelského národa. Vznik knihy se – stejně jako vznik ostatních knih deuteronomistického komplexu – nejčastěji klade do druhé poloviny 6. století př. n. l.

Kniha navazuje plynule na První knihu Samuelovu a popisuje dějiny izraelského národa za panování krále Davida. Autoři zpracovávají četné starší materiály a zapracovávají je do jednotného vyprávění. Kniha obsahuje následující hlavní události:

 Davidův nárok na trůn a jeho boj proti Saulovým potomkům (1–4)
 Dobytí Jeruzaléma (5–6)
 Davidův hřích s ženou Batšebou (7–12)
 Abšalomova vzpoura, porážka a smrt (13–18)
 Různá vyprávění o Davidovi (19–23)
 Druhý Davidův hřích (sčítání lidu) (24)

Z historického hlediska zpracovává 2. kniha Samuelova události, kladené přibližně do 1. poloviny 10. století př. n. l. Kniha je zaměřena na osobu krále Davida, na vyzdvižení jeho ctností a legitimování jeho nároků. David těmto autorům slouží jako příklad pro všechny následující krále (jejichž vláda je popsána v Knihách královských). Všichni následující králové budou hodnoceni podle toho, nakolik se přiblížili Davidovskému ideálu.

I když David podle 2. knihy Samuelovy dvakrát těžce zhřešil (jednou s Uriášovou ženou Batšebou, podruhé tím, že sečetl lid), využívají toho autoři k tomu, aby Davida vyzdvihli jako vzor kajícnosti, obrácení a nápravy.

Externí odkazy 
 
 Český ekumenický překlad
 Řecká verze (Septuaginta)

Knihy Starého zákona
Kniha Nahum

Kniha Nahum nebo též Kniha proroka Nahuma (, Nachum) je krátkým prorockým spisem Starého zákona. Řadí se mezi menší proroky, mezi Micheáše a Abakuka.

Datace a povaha knihy 
Kniha obsahuje několik skupin básnických skladeb namířených proti Asýrii a jejímu hlavnímu městu Ninive. Nahum Elkóšský, kterému jsou výroky a skladby připisovány, byl pravděpodobně kultovní prorok a „mluvčí“ jeruzalémského kultu ve službách judského krále Jóšijáše, v rámci podpory náboženské reformy spojené s politickou obrodou země zvláště po smrti asyrského krále Aššurbanipala (627 př. n. l.).

Výroky oznamují pád a zánik Ninive, hlavního města úhlavního nepřítele Judska, k čemuž došlo v roce 612. Výroky tedy pravděpodobně pocházejí z doby mezi lety 627 a 612 př. n. l.

Povahou se jedná o chrámové proroctví a výroky proti okolním národům, což je jedna z nejstarších a nejvýznamnějších funkcí starého kultovního proroctví. Účelem bylo podpořit královu snahu o politické i náboženské osamostatnění země od jejího pána Asýrie. Nepřítel národa je nahlížen současně jako nepřítel Boha a nepřítel stvoření a řádu. Tento nepřítel, který dlouho ohrožoval a utiskoval Izrael, konečně dostane odplatu za své činy a stane se mu tak, jak sám činil druhým. Výroky jsou velmi silného, někdy až sadistického charakteru, což vyplývá právě z identifikace Asýrie s nepřítelem Božím.

Struktura a obsah 
Kniha Nahum se skládá z několika básnických celků.

 1,2-8 – Akrostický hymnus (všechny jeho verše začínají písmeny tak, jak postupuje abeceda). Hymnus představuje teofanii národního válečného Boha s klasickými, v tradici ustálenými atributy bojovníka, který se zastane svého lidu proti nepříteli.
 1,9-15 – Tři krátké výroky, pravděpodobně fragmenty kultovních prorockých výroků.
 2,1-13 – Zpěv oznamující pád Ninive.
 3,1-19 – Popis zániku Ninive.

Externí odkazy 
 
 Český ekumenický překlad

Knihy Starého zákona
Pavlov

Název Pavlov má více obcí:

 Pavlov (okres Kladno) – obec u Unhoště v okrese Kladno
 Pavlov (okres Havlíčkův Brod) – obec u Ledče nad Sázavou v okrese Havlíčkův Brod
 Pavlov (okres Jihlava) – obec u Stonařova v okrese Jihlava
 Pavlov (okres Pelhřimov) – obec u Rynárce v okrese Pelhřimov
 Pavlov (okres Žďár nad Sázavou) – obec u Velkého Meziříčí v okrese Žďár nad Sázavou
 Pavlov (okres Břeclav) – obec u Dolních Věstonic v okrese Břeclav
 Pavlov (okres Šumperk) – obec u Loštic v okrese Šumperk

 Pavlov u Herálce – vesnice v obci Herálec v okrese Havlíčkův Brod
 Pavlov (Mladá Vožice) – vesnice spadající pod město Mladá Vožice v okrese Tábor
 Pavlov (Klášterec nad Ohří) – zaniklá obec a část města Klášterec nad Ohří v okrese Chomutov
 Pavlov (Benešov) – vesnice v obci Benešov v okrese Blansko

příjmení osob
 Pavlov (příjmení)
jiné
 Pavlov (kráter) – kráter na odvrácené straně Měsíce

Externí odkazy
Pavlovice

Název Pavlovice má více obcí: 

 Pavlovice (okres Benešov), obec v okrese Benešov
 Pavlovice u Kojetína, obec v okrese Prostějov
 Pavlovice u Přerova, obec v okrese Přerov
 Moravecké Pavlovice, obec v okrese Žďár nad Sázavou
 Slezské Pavlovice, obec v okrese Bruntál
 Velké Pavlovice, město v okrese Břeclav
 Bohdalice-Pavlovice, obec v okrese Vyškov

nebo částí obcí:

 Pavlovice (Vlastějovice), část obce Vlastějovice v okrese Kutná Hora
 Pavlovice (Planá), k. ú. Pavlovice nad Mží, část města Planá v okrese Tachov
 Pavlovice (Jestřebí), část obce Jestřebí v okrese Česká Lípa
 Jimramovské Pavlovice, část obce Věcov v okrese Žďár nad Sázavou
 Staré Pavlovice (Liberec XII), část města Liberec v okrese Liberec
 Nové Pavlovice (Liberec XIII), část města Liberec v okrese Liberec
 Pavlovice (Bohdalice-Pavlovice), část obce Bohdalice-Pavlovice v okrese Vyškov
 dřívější název vesnice Pavlíkov, části obce Třemešné v okrese Tachov
 dřívější název Pavloviček, části Olomouce v okrese Olomouc

Externí odkazy
612 př. n. l.

Století: 8. století př. n. l. – 7. století př. n. l. – 6. století př. n. l.

Roky: 617 616 615 614 613 – 612 př. n. l. – 611 610 609 608 607

Události 
 Spojená vojska Babylonie a Médie dobyla a zpustošila asyrské hlavní město Ninive. Konec Novoasyrské říše.
Novobabylónská říše na jihu Mezopotámie: král Nabopalassar obnovuje Babylón, rozšiřuje stupňovitý chrám boha Marduka – babylonská věž a staví Ištařinu bránu v ulici, kde procházela procesí o novoročních svátcích.

Hlava státu
Asyrská říše: 

Sín-šarra-iškun 

Novobabylonská říše:

Nabopolasar

Judské království:

Jóšijáš 

Egypt:

Psammetik I.

12
Kniha Abakuk

Kniha Abakuk ( Chavakuk), někdy též Kniha proroka Abakuka, je jednou z prorockých knih Starého zákona. Řadí se mezi malé proroky a nachází se mezi Nahumem a Sofonjášem.

Datace knihy 

Podobně jako kniha Nahum, i Abakuk reflektuje situaci v Judsku na přelomu 7. a 6. století př. n. l. Prorok Abakuk, označený přímo termínem náví, tj. oficiální prorok, působil pravděpodobně jako chrámový prorok v Jeruzalémě za krále Jójakíma. Jeho výroky pocházejí z doby mezi bitvou u Karchemiše (605 př. n. l.) a prvním dobytím Jeruzaléma a deportací části obyvatel do Babylonie (598 př. n. l.).

Obsah 

První část (1,2 – 2,5) je rozhovor mezi prorokem a Bohem ve vidění. Prorok se ptá na to, jak dlouho ještě bude Bůh snášet násilí. Na to Bůh odpovídá, že již povolává Chaldejce (tj. Babyloňany), aby ztrestal hřích. Na to však zaznívá otázka proroka, že chudí a utiskovaní budou trpět dál, i když rukou někoho jiného. Násilí a utrpení tak bude pokračovat. Výroky reflektují pohnutou a zmatenou dobu politických zvratů na celém Předním Východě z pohledu malého Judska.

Druhá část (2,6 – 20) obsahuje pateré „běda“ proti nejmenovanému tyranovi. Není snadné určit jeho totožnost, dá se aplikovat na všechny tyrany v průběhu tradování textu; přesná datace tedy není možná. Je-li ovšem druhá část pokládána za pokračování části první, je možno tyrana ztotožnit s Babyloňany (Chaldejci).

Třetí část (3,1 – 19) obsahuje zvláštní oddíl nazývaný „Abakukův žalm“, má dokonce vlastní nadpis a liturgickou rubriku (srv. 3,1). Je možné, že pochází ze stejné ruky jako první část, ale není to jisté. Může se jednat o úmyslnou odpověď na otázku v první části, která zůstala v podstatě bez odpovědi. Současně se jedná o reakci na zklamání, které přišlo nutně po nadějné Jóšijášově reformě, která byla utnutá Jóšijášovou smrtí u Megidda (609 př. n. l.). Prorok vyžaduje od Izraelitů víru v naplnění Božích proroctví a trpělivost; reaguje tak na krizi víry.

Poselství 

Abakuk je významný tím, že zdůrazňuje daleko více než ostatní proroci jeho doby víru. Vírou se vyznačují spravedliví, skrze víru budou žít (2,4 - formulace převzatá např. sv. Pavlem). Víra je také to, co odlišuje spravedlivé od bezbožných. Abakuk nevydává ani výroky varovné či odsuzující, jako jeho předchůdci, ani výroky útěšné. Abakuk apeluje na víru, že Bůh v pravý čas pravým způsobem zasáhne; do té doby je třeba mít trpělivost a zůstat věrný. Abakuk tak částečně zpochybňuje tradiční etický obraz Boha a je tak předstupněm např. ke knize Jób.

Deuterokanonický příběh o Abakukovi 

V deuteronanických knihách (které uznávají některé židovské a křesťanské církve), konkrétně "přídavcích ke knize Daniel", se odehrává,kde prorok Abakuk zachraňuje biblického Daniela, shozeného do lví jámy. Muslimové tentýž příběh tradují i postavy Jeremjáše.

Reference

Související články 
 Pešer k Abakukovi

Externí odkazy 
 
 Český ekumenický překlad

Knihy Starého zákona
490 př. n. l.



Události 
 12. září – bitva u Marathónu, athénské vojsko posílené jednotkami Platajských porazilo perskou expediční armádu v čele s Dátidem

Hlava státu 
 Perská říše – Dareios I. (522 – 486 př. n. l.)
 Egypt – Dareios I. (522 – 486 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés I. (520 – 490 př. n. l.) » Leónidás I. (490 – 480 př. n. l.) a Leótychidás II. (491 – 469 př. n. l.)
 Athény – Hybrilides (491 – 490 př. n. l.) » Phaenippus (490 – 489 př. n. l.)
 Makedonie – Alexandr I. (498 – 454 př. n. l.)
 Římská republika – konzulé Q. Sulpicius Camerinus Cornutus a Sp. Larcius Flavus (490 př. n. l.)
 Syrakusy – Gelo (491 – 478 př. n. l.)
 Kartágo – Hamilcar I. (510 – 480 př. n. l.)

Externí odkazy 
 

5. století př. n. l.
Gentoo

Gentoo může znamenat:
 Gentoo Linux – distribuce linuxu
 Gentoo/FreeBSD – port Gentoo Linuxu na jádro FreeBSD
 Gentoo (správce souborů) – správce souborů pro Unix-like systémy
 anglické označení pro tučňáka oslího (Pygoscelis papua)
Poříčí

Název Poříčí má více obcí:

 1) Červené Poříčí, obec v okrese Klatovy
 2) Horní Poříčí (okres Strakonice), obec v okrese Strakonice
 3) Horní Poříčí (okres Blansko), obec v okrese Blansko
 4) Královské Poříčí, obec v okrese Sokolov
 5) Poříčí nad Sázavou, obec v okrese Benešov
 6) Poříčí u Litomyšle, obec v okrese Svitavy
 7) Prostřední Poříčí, obec v okrese Blansko
 8) Spálené Poříčí, obec v okrese Plzeň-jih
 9) Velké Poříčí, obec v okrese Náchod

části obcí
 10) Dolní Poříčí (Horní Poříčí), část obce Horní Poříčí v okrese Strakonice
 11) Dolní Poříčí (Křetín), část obce Křetín v okrese Blansko
 12) Malé Poříčí, část města Náchod v okrese Náchod
 13) Poříčí (Chyše) – část obce Chyše v okrese Karlovy Vary
 14) Poříčí (Boršov nad Vltavou) – část obce Boršov nad Vltavou v okrese České Budějovice
 Poříčí (zámek) – zámek v Boršově nad Vltavou
 15) Poříčí (Křelovice) – část obce Křelovice v okrese Pelhřimov
 16) Poříčí (Trutnov) – část města Trutnov v okrese Trutnov
 17) Poříčí (Broumov) – část města Broumov v okrese Náchod
 18) Poříčí (Přibyslav) – část města Přibyslav v okrese Havlíčkův Brod
 19) Přední Poříčí, část města Březnice v okrese Příbram
 20) Zadní Poříčí, část města Březnice v okrese Příbram

místní části obcí
 Poříčí (Havlíčkův Brod), místní část Havlíčkova Brodu

zaniklé obce a osady 
 22) Poříčí (Praha) na území dnešního Nového Města v Praze (od ní pak pochází název ulice Na Poříčí)

ulice
 Poříčí (Brno) je ulice na pravém nábřeží řeky Svratky v Brně

Externí odkazy
Pozorka

Název Pozorka má více sídel:

 Pozorka (Nejdek), část města Nejdek v okrese Karlovy Vary
 Pozorka (Kladruby), část města Kladruby v okrese Tachov
 Pozorka (Dubí), část města Dubí v okrese Teplice

Název Pozorka má také Pozorka (rybník) u Letin v okrese Plzeň-jih.

V původním významu je pozorka formanská značka a místo, kde stála, po ní často získalo své jméno.

Externí odkazy
Slavětín

Název Slavětín má více obcí: 

 Slavětín (okres Louny), městys 7 km východně od Loun v okrese Louny
 Slavětín (hrad), zaniklý hrad v městysu Slavětín v okrese Louny
 Slavětín (okres Havlíčkův Brod), obec 15 km severovýchodně od Havlíčkova Brodu v okrese Havlíčkův Brod
 Slavětín (okres Olomouc), obec 9 km jihozápadně od Litovle v okrese Olomouc
 Slavětín nad Metují, obec 6 km jihozápadně od Nového Města nad Metují v okrese Náchod 

nebo částí obcí:

 Slavětín (Načeradec), část obce Načeradec v okrese Benešov
 Slavětín (Hudčice), část obce Hudčice v okrese Příbram, též Slavětín u Březnice
 Slavětín (Písečné), část obce Písečné v okrese Jindřichův Hradec
 Slavětín (Radvanice), základní sídelní jednotka obce Radvanice v okrese Trutnov

Externí odkazy
Štěpánov

Název Štěpánov má více obcí: 

 Štěpánov (okres Olomouc), město v okrese Olomouc
 Štěpánov (nádraží), železniční stanice
 Štěpánov nad Svratkou, obec v okrese Žďár nad Sázavou
 Trhový Štěpánov, obec v okrese Benešov
 Horní Štěpánov, obec v okrese Prostějov

nebo částí obcí:

 Štěpánov (Lukov), část obce Lukov v okrese Teplice
 Štěpánov (hradiště), pravěké hradiště nad touto vesnicí
 Štěpánov (Přelouč), část obce Přelouč v okrese Pardubice
 Štěpánov (Skuteč), část obce Skuteč v okrese Chrudim
 Štěpánov (Bezděkov), část obce Bezděkov (okres Havlíčkův Brod) v okrese Havlíčkův Brod
 Štěpánov (Leština u Světlé), část obce Leština u Světlé v okrese Havlíčkův Brod
 Štěpanov (Kladno), bývalá část obce Kročehlavy v dnešním Kladně v okrese Kladno
 Štěpánov (Staré Město), osada u Starého Města v okrese Šumperk

Externí odkazy
Vysoká Pec

Název Vysoká Pec má více obcí: 

 Vysoká Pec (okres Chomutov) – obec u Jirkova v okrese Chomutov
 Vysoká Pec (okres Karlovy Vary) – obec u Nejdku v okrese Karlovy Vary

nebo částí obcí:

 Vysoká Pec (Bohutín) – část obce Bohutín, okres Příbram
 Vysoká Pec (Mariánské Lázně) – osada v Mariánských Lázních

Případně může znamenat technologické zřízení pro výrobu oceli – vysokou pec
Zahořany

Název Zahořany má více obcí: 

 1) Zahořany (okres Domažlice), obec v okrese Domažlice
 2) Zahořany (okres Praha-západ), obec v okrese Praha-západ

nebo částí obcí:

 3) Zahořany (Okrouhlo), část obce Okrouhlo v okrese Praha-západ
 4) Zahořany (Bystřice), část obce Bystřice v okrese Benešov
 5) Zahořany (Králův Dvůr), část obce Králův Dvůr v okrese Beroun
 6) Zahořany (Kovářov), část obce Kovářov v okrese Písek
 7) Zahořany (Křešice), část obce Křešice v okrese Litoměřice
 Zahořany (zámek), zámek v Křešicích
 8) Zahořany (Vilémov), část obce Vilémov v okrese Chomutov
Prorocké knihy

Termínem prorocké knihy (někdy též knihy proroků) se obvykle označuje specifická skupina starozákonních knih, jejichž autory jsou proroci nebo které obsahují výroky a činy proroků. Které knihy tam patří, závisí na té které tradici. Křesťanská tradice mezi prorocké nepočítá několik tzv. historických knih, naopak sem řadí knihu Daniel, která podle židovského dělení spadá mezi tzv. Spisy.

Starozákonní knihy

Židovské prorocké knihy 
Židovská tradice řadí mezi prorocké knihy ( nevi'im) ty knihy, které podle ústního podání napsali proroci. Patří sem následující knihy:

 Kniha Jozue,
 Kniha Soudců,
 1. a 2. kniha Samuelova,
 1. a 2. kniha královská,
 Kniha Izajáš,
 Kniha Jeremjáš,
 Kniha Ezechiel,
 12 proroků:
 Kniha Ozeáš,
 Kniha Jóel,
 Kniha Ámos,
 Kniha Abdijáš,
 Kniha Jonáš,
 Kniha Micheáš,
 Kniha Nahum,
 Kniha Abakuk,
 Kniha Sofonjáš,
 Kniha Ageus,
 Kniha Zacharjáš,
 Kniha Malachiáš.

Křesťanské prorocké knihy 
Čtyři „větší proroci“
 kniha Izajáš
 kniha Jeremjáš
 kniha Daniel
 kniha Ezechiel
 
Dvanáct „menších proroků“
 kniha Ozeáš
 kniha Jóel
 kniha Ámos
 kniha Abdijáš
 kniha Sofonjáš
 kniha Ageus
 kniha Nahum
 kniha Abakuk
 kniha Zacharjáš
 kniha Malachiáš
 kniha Jonáš
 kniha Micheáš

Novozákonní prorocké knihy 
Někdy se jako prorocké knihy označují i některé knihy Nového zákona, i když je to dělení nepřesné a spíše odráží snahu aplikovat starozákonní schéma jako obecné i na Nový zákon. V tomto případě do skupiny prorockých knih patří jen jedna kniha, a to Zjevení svatého Jana neboli tzv. Apokalypsa.

Literatura 
 Hoblík, Jiří: Proroci, jejich slova a jejich svět, Praha 2009.

Související články 
 Bible
 Dějepisné knihy
 Mudroslovné knihy
 Prorok

Starý zákon
Biblické knihy
ME

Spojení písmen M a E může mít různé významy:

ME 
 ME – kód ISO 3166-2 pro Černou Horu
 bývalá SPZ okresu Mělník
 Maine – americký stát
 Mistrovství Evropy
 myalgická encefalomyelitida (chronický únavový syndrom) - chronické neurologické onemocnění

Me 
 kov (z anglického metal)
 methylová skupina
 Windows Me (Millenium edition) – verze operačního systému Microsoft Windows
 Messerschmitt – následované číselným kódem označuje letoun této konstrukční kanceláře
 Me (Sumer) – pojem ze sumersko-akkadské mytologie
 Merlot – odrůda vinné révy

Me 
 Maître (francouzsky notář, advokát)

Me 
 intenzita vyzařování
 intenzita teplotního vyzařování
 valární hmotnost

me 
 já, mně (v angličtině) – zájmeno
 zkratka pro jednotku monme – stará japonská jednotka hmotnosti : jeden me = 3,779 gramu nebo 3,757 gramu = 1/10 ri

.me 
 .me – internetová doména nejvyššího řádu pro Černou Horu

me 
 klidová hmotnost elektronu

Externí odkazy 
 

Zkratky
Značky
Me (Sumer)

V sumersko-akkadksé mytologii označuje Me (𒈨; Sumersky: me; Akkadsky: paršu) jeden z prastarých pojmů, které v dnešní době lze těžko vyjádřit, často ovšem bývá nepřesně vysvětlován jako jakási představa posvátna.

Tento termín vyjadřoval omniprezentní „božskou moc“, jejíž správce byl bůh Enki. Tato moc nepůsobila stále stejnou intenzitou a nepůsobila ani všude stejně. Mohlo dojít k úmyslnému (ze strany Enkiho), ale i neúmyslnému zmenšení či zvětšení Me, a to jak celoplošně, tak pouze nad určitým místem, či tvorem. Někdy mohla být Me zcela odstraněna. V případě úplné nepřítomnosti Me nastával na světě zmatek, který se mohl obnovit pouze po nalezení Me. V sumerských nářcích nad zkázou měst (např. Uruku), je tato zkáza přičítána nepřítomnosti Me.

Me neměla vliv na věci jako je štěstí, úroda, atd. Me byla prostě síla pocházející od Enkiho, jejíž přítomnost zaručovala normální běh věcí a její nepřítomnost (popř. zeslabení) ztrátu (oslabení) světového pořádku. 

Jeden Sumerský básník, jehož jméno se nedochovalo, vyjmenoval 100 různých kulturních pojmů, jež k Me byli (dle jeho názoru) explicitně spjaty. Pouhých 66 z nich se povedlo obnovit a ani přes to nedokážeme, z důvodů nedostatku znalostí o prastarých Sumerských, přesně určit a popsat jejich význam. Řadí se mezi ně ze sumerštiny přeložená slova jako: božství, vladaření, kurgarnt (kleštěnec); a sousloví jako: vstup do podsvětí, výstup z podsvětí, božská dáma atd.

Odkazy

Reference

Související články 
 Sumer
 Sumersko-akkadská mytologie

Externí odkazy 
 

Me
Kniha Abdijáš

Kniha Abdijáš či jinak kniha proroka Abdijáše je s pouhými 21 verši nejkratší knihou Starého zákona i Bible vůbec. Ve standardních vydáních Bible se řadí mezi prorocké knihy, za Ámose a před Jonáše.

Jméno proroka, kterému se připisuje a které je uvedeno na začátku (, Ovadja) znamená „Sluha Hospodinův“. Česká forma "Abdijáš" vychází z řecké septuagintní formy αβδιας). V některých překladech se uvádí forma Obadjá(š) nebo Obadja, podle hebrejského znění.

O tomto proroku nejsou známy žádné bližší podrobnosti. Jeho jméno je velmi symbolické, z čehož pramení domněnka, že název knihy byl přidán až dodatečně ke spisu nějakého anonyma (proti tomu ovšem hovoří fakt, že podobně symbolická jména byla ve starověkém Izraeli běžná). Jedná-li se o reálnou postavu, mohl to být chrámový prorok.

Kniha je celá namířena proti Edómu. Vytýká mu zradu a podíl na zničení Jeruzaléma a předpovídá Boží trest a zkázu. V závěru hovoří o obnově Judska a znovunabytí okolních území pro židovský národ. S touto knihou jsou spojeny dvě základní otázky: do jaké doby spadá zmiňované dobytí Jeruzaléma a do jaké doby spadá popisovaný zánik Edómu.

1) Nejčastěji se hovoří o podílu Edómu na dobytí Jeruzaléma Babyloňany v roce 587 př. Kr. Ovšem možné je např. i dobytí Jeruzaléma Pelištejci a Araby za krále Jórama, neboť v téže době se Edómci osamostatnili z područí Judy.

2) Kniha patrně naráží na porážku Edómu babylonským králem Nabonidem v roce 551 př. Kr. V téže době probíhalo postupné spontánní přesídlování Edómců do jižního Negevu na bývalé území Judska, zatímco do původní edómské domoviny přicházeli arabští Nabatejci.

Výroky obsažené v první části jediné kapitoly této knihy spadají do období vpádů Babylonie do Judska, tj. v letech 605 (bitva u Karchemiše) a 587/586 př. n. l. (dobytí Jeruzaléma). Jedná se o tři výroky proti Edomu (verše 1b-4; 5-7; 8-14), neboť Edom využil nesnází a posléze pádu a zničení Judska a podílel se na rabování v zemi. Do této doby kromě Abdijáše spadají i jiné protiedosmké výroky z dalších prorockých knih, např. Am 2,11-12, a také protiedomské texty v knize Genesis (Gen 25,23; 27,39-40).

Podle některých biblistů se jedná o edomské vpády v letech 853–841 za krále Jórama, kdy v zemi řádili Arabové a Pelištejci.

Pozdější redaktor textu v období Druhého chrámu přidal k předchozímu textu další verše (19-21) o návratu Izraelitů do své země.

Externí odkazy 
 
 
 Kniha Abdijáš v českém studijním překladu (odkaz obsahuje desítky dalších jazkových verzí této knihy)

Knihy Starého zákona
Nadívání

Nadívání je potravinářská technologie, při které je dutina v jedné potravině naplněna jinou potravinou nebo směsí. Směs se obvykle nazývá nádivka.

Historie nadívání 

Nadívání patří k tradičním kuchařským technikám. Recepty na nadívané kuře, zajíce, prase a nadívaného plcha obecného jsou doloženy v nejstarší známé kuchařce, De re coquinaria kterou sepsal říman Apicius.

Řada nadívaných jídel se vyskytuje i v kuchařce Magdaleny Dobromily Rettigové.

Rekurzivní nadívání 
V literatuře je popsáno nadívání velkých zvířat zvířaty menšími na způsob matrjošky. Bohumil Hrabal ve své povídce Obsluhoval jsem anglického krále popisuje, že pro etiopského císaře Haile Selassie byl připraven nadívaný velbloud plněný dvěma antilopami, které byly nadívány dvaceti krocany. Na nadívání krocanů bylo použito třicet ošatek housek a několik set vajec natvrdo. Ze světové literatury (T. C. Boyle: Water Music) je znám popis velblouda nadívaného ovcí nadívanou dropem domácím, který je nadíván kaprem nadívaným vejci. Běžnější je kreace, kdy je kachna nadívána kuřetem.

Nadívá se zejména drůbež. Mezi nejoblíbenější nádivky patří nádivka mandlová, kaštanová a kopřivová.

Strojní nadívání 
Ačkoliv se nadívání provádí většinou ručně, existují i nadívací stroje zvané nadívačky. Nadívačka je potravinářský stroj určený k nadívání např. nadívaných oliv. Existují modely schopné naplnit až 4000 oliv za den.

Související články 
 špikování
 hlavička
 duxelles

Externí odkazy 
 
 http://www.members.shaw.ca/spindeli/FarmMarket.htm

Příprava jídla
Potravinářská terminologie
Informační technologie

Informační technologie, zkráceně IT, je odvětví techniky, které se zabývá tvorbou, zaváděním a zdokonalováním procesů a metod sběru (shromažďování), kontroly, zpracování, uchování, vyhledávání, řízení, výměny, zobrazování, zpřístupňování a využívání dat a informací, zahrnující automatizaci těchto procesů. Je součástí širšího oboru – informační a komunikační technologie. Pojem informační technologie se více zaměřuje na klasické rozdělení hardware, software, sítě, metodiky, zatímco příbuzný pojem informatika akcentuje práci s daty a informacemi.

Vymezení oboru 
Výraz informační technologie (, dříve ) definují různí autoři takto:

 Technologie určená pro sběr, zpracování, řízení, kontrolu, zobrazení, vyhledávání a využívání dat a informací, zahrnující automatizaci těchto procesů.
 Souhrnný název pro technologie, které mají vztah ke shromažďování, výměně, uchování, zpracování a zpřístupnění informací.
 Systémy, zařízení, komponenty a software, nezbytné k zajištění vyhledávání (), zpracování a uchovávání informací ve všech oblastech lidské činnosti (domácnosti, úřady, podniky atd.), jejichž použití obecně vyžaduje použití elektroniky nebo podobné technologie.
 Široká oblast týkající se všech hledisek řízení a zpracování informací, zejména ve velké organizaci nebo podniku.
 Prostředky a metody sloužící k práci s daty a informacemi.
 Technika (výpočetní, telekomunikační, přenosová a organizační), která slouží ke zpracování informací, jakož i její programové vybavení a organizační uspořádání.
 V užším smyslu metody, postupy a způsob sběru, uchování, zpracování, ověřování, vyhodnocování, selekce, distribuce a včasného doručení potřebných informací ve vyžadované formě a kvalitě, v širším slova smyslu i technické a programové prostředky, které zajišťují, případně podporují realizaci výše uvedených činností.
 Systém metod, programů, postupů, aktivit, kterými se provádí maximální využití blízkých i vzdálených zdrojů, a to prostřednictvím komunikace v počítačových sítích s cílem nalézt optimální řešení stanovených problémů, nebo dosáhnout své záměry, zda uspokojit své potřeby.

Středoevropský termín informační technika se používá buď jako synonymum termínu informační technologie nebo se (správněji) omezuje na fyzickou (organizační, výpočetní, reprografickou a případně i telekomunikační) techniku používanou při práci s informacemi.

Odkazy

Reference

Související články 
 Informační a komunikační technologie
 Informatika
 IT pro osoby se zdravotním postižením

Externí odkazy
381



Události 
 Císař Theodosius I. svolal do Konstantinopole První konstantinopolský koncil, který se usnesl na konečné podobě vyznání křesťanské víry (nikájsko-konstantinopolské).
 Aquilejská synoda, jíž předsedá milánský biskup Ambrož, sesazuje ariánské biskupy Palladia a Secundadia.
 Flavianos se po Melétiovi se stává antiochijským patriarchou.
 Timotheos z Alexandrie se stává namísto Petra patriarchou v Alexandrii.
 Delegace římského senátu posílá císaři Gratianovi roucho nejvyššího pontifika, které římští císaři nosili již od Augusta. Gratianus odmítá tento symbol pohanství a uráží tak římskou aristokracii. Zároveň nechává odstranit ze Senátu sochu bohyně Vítězství.
 Nektarios se po Řehoři Naziánském stává konstantinopolským patriarchou.
 Jan Zlatoústý se stává jáhnem.
 Martin z Tours zakládá v Poitiers první klášter v Galii.

Narození 
 Nestorios – pozdější konstantinopolský patriarcha

Úmrtí 
 25. ledna – Athanarich – vizigótský král
 14. února – Petr z Alexandrie
 Melétios z Antiochie

Hlavy států 
 Papež – Damasus I. (366–384)
 Římská říše – Theodosius I. (východ) (379–395), Gratianus (západ) (375–383) + Valentinianus II. (západ) (375–392)
 Perská říše – Ardašír II. (379–383)

 
4. století
Kniha Sofonjáš

Kniha Sofonjáš (, Sefer Cefanja) či také Kniha proroka Sofonjáše je jednou z prorockých knih Starého zákona, řazená mezi 12 malých proroků mezi proroky Abakuka a Agea.

Výroky, které jsou v ní obsažené, se datují do posledních 20 let před Jóšijášovou náboženskou a politickou reformou (622 př. n. l.).

Struktura knihy

1,2 – 2,3 
Prorok Sofonjáš reaguje na neútěšnou situaci v Judsku, která se – podobně jako za proroků Ámose, Ozeáše či Micheáše – vyznačovala bezprávím, útiskem a modloslužbou (tj. náboženským synkretismem). Sofonjášovou odpovědí na situaci je radikální odsouzení judského národa a hrozba trestu.

2,4 – 15 
Výroky proti okolním národům pocházejí z proměnlivé politické situace za doby novobabylonské říše a z počátku perské hegemonie. Podobnost mezi těmito výroky a výroky, které se nacházejí v knize Nahum, dávají tušit, že jejich autorem byl chrámový prorok, a to i přesto, že v 3,1-7 odsuzuje Jeruzalém spolu s Ninive.

3,1 – 8 
Následují další výroky proti Jeruzalému a okolním národům.

3,9 – 10 
Sofonjáš předpovídá obrácení všech národů k Bohu Izraele.

3,11 – 20 

Tento závěrečný celek obsahuje dva bloky (11-13; 14-20) pojednávající o znovuobnovení a očištění Izraele.

Hlavní témata knihy 
Sofonjáš vede svou kritiku především proti vyšší a vládnoucí vrstvě, která přejala cizí kulty (amonitské, moabské a další). Z kritiky nejsou vyňati ani soudci, (kultovní) proroci či kněží. Současně se objevuje kritika politické orientace na Asýrii v době Jóšijášova mládí. Oproti synkretistickému kultu a bezpráví v zemi staví Sofonjáš do popředí podobný program, jaký lze nalézt např. v Mich 6,8: Víra, věrnost, spravedlnost a pokora před Bohem. Podobně jako Ámos hovoří Sofonjáš o „dni Hospodinově“, který se však nebude týkat jen Izraele, ale všech národů, a který bude dnem zničení všeho Božího stvoření.

Externí odkazy 
 

 Český ekumenický překlad

Knihy Starého zákona
Knihy ze 7. století př. n. l.
Grand Prix San Marina 2005

Grand Prix San Marina 2005 nebo Velká cena San Marina 2005 (Formula 1 Gran Premio Foster's di San Marino 2005) byl motoristický závod Formule 1, který se konal 24. dubna 2005 na okruhu Autodromo Enzo e Dino Ferrari v italské Imole. Závod na 62 kol (305,609 km) byl čtvrtým kolem sezóny Formule 1 v roce 2005 a 25. závodem Velké ceny San Marina. Celkově to byl 735. závod Grand Prix. Teplota trati i vzduchu byla 16 °C, vlhkost byla 66 %.

Závod vyhrál jezdec Renaultu Fernando Alonso, který po třetím vítězství a čtvrtém umístění na stupních vítězů ze čtyř závodů zvýšil své vedení v šampionátu jezdců. Michael Schumacher dokončil závod na druhém místě za tým Ferrari, pouhé dvě desetiny sekundy za Alonsem. Jezdec BAR Jenson Button projel cílem na třetím místě, ale jeho tým byl následně diskvalifikován pro nízkou hmotnost vozů; třetí místo pak získal pilot McLarenu Alexander Wurz.

Bylo to celkově 4. vítězství Fernanda Alonsa a 21. vítězství pro Renault.

Výsledky 

 Červeně - diskvalifikováni pro nepovolenou hmotnost vozu.
 Žlutě - penalizován 25s za blokování Heidfelda při výjezdu z boxu.

Nejrychlejší kolo 
 Michael SCHUMACHER Ferrari 	1'21''858 - 216.946 km/h

Vedení v závodě 
 1-8 kolo Kimi Raikkonen
 9-23 kolo Fernando Alonso
 24 kolo Jenson Button
 25-42 kolo Fernando Alonso
 43-46 kolo Jenson Button
 47-49 kolo Michael Schumacher
 50-62 kolo Fernando Alonso

Postavení na startu 
 Červeně – výměna motoru / posunutí o 10 příček na startu

Zajímavosti 
 Vitantonio Liuzzi absolvoval svou první GP a je 104 Italem ve formuli 1
 200 GP pro Rubense Barrichella
 Michael Schumacher od roku 1992 zajel alespoň jedno nejrychlejší kolo ročně to je 14 let a má jich 67

Externí odkazy 
 

Grand Prix San Marina
Formule 1 v roce 2005
New York (rozcestník)

New York (zkratka NY, někdy počeštěně Nový York) může znamenat:

místo ve Spojených státech amerických
 New York (New York City) – město v USA
 New York (stát) (New York State) – stát v USA
 New York (okres) (New York County) – okres v USA

vesnici v Anglii
 New York, hrabství Lincolnshire
 New York, hrabství North Yorkshire
 New York, hrabství Tyne and Wear

ostatní
 Nový York (německy Newyork) – osada 2 km východně od Suchdola nad Lužnicí v okrese Jindřichův Hradec, někdy označovaná i anglickým přepisem New York
 Ňju-Jork – ukrajinské sídlo městského typu pojmenované po New Yorku, mezi lety 1951–2021 Novhorodske
 New York (písmo) – písmo pro Macintosh
 USS New York – jméno několika lodí Námořnictva Spojených států
 New York (album) – album zpěváka Lou Reeda
 New York (časopis) – časopis
 New York (Glee) – epizoda amerického seriálu Glee

Související článek 
 York (rozcestník)

Rozcestníky - místopisné jméno
Cooper T12

Cooper T12 byl vůz navržený v roce 1949 pro závody nízkoobjemových vozů, což byl předchůdce Formule 3.
Cooper T12 využíval jako pohonnou jednotku motocyklový motor JAP nebo Norton. Motor byl umístěn vzadu což bylo poměrně neobvyklé. Vozy byly často nabízeny jako zákaznické tedy bez motoru.
 
V roce 1950 tento vůz představil při Grand Prix Monaka Američan Harry Schell, do závodu se kvalifikoval na posledním místě a hned v úvodním kole uvízl v hromadné havárii. Při závodech u Cahours v září 1950 v tomto voze zahynul jezdec formule 1 a vítěz Le Mans Raymond Sommer.

Technické údaje 
 Motor: JAP
 Vidlicový
 2 válce
 Objem: 1100 cc
 Pneumatiky: Dunlop

Výsledky vozu

Externí odkazy 
 

Vozy F1 v roce 1950
Kategorie

Kategorie může označovat:

 Kategorie (filozofie) – nejvyšší rody pojmů
 Teorie kategorií 
 Taxonomická kategorie 
 Mluvnická kategorie
 Kategorie pozemních komunikací
 Kategorie vodní cesty
 Kategorizace lesů
 Taxonomické kategorie půd (ČR)
 Věkové kategorie v Junáku
 Kategorie bytu
 Kategorie střelných zbraní
 Kategorie vozidel

Související články 
 Třída
 Druh
 Skupina
 Kategorizace – řazení do různých tříd či kategorií
 Kategorie na Wikipedii

Externí odkazy
Joseph Addison

Joseph Addison (1. května 1672 – 17. června 1719) byl anglický politik a spisovatel. Se svým přítelem Richardem Steelem založil časopis The Spectator.

Narodil se ve Milstonu (Wiltshire), studoval na Charterhouse School a na Queen's College v Oxfordu. Původně se věnoval hlavně politice a diplomacii, později se stal i dramatikem a publikoval časopisy.

Dílo 
 The christian poet (1728)
 Cato (1713)
 The drummer or the haunted-house (1716)
 The resurrection (1718)

Reference

Související články 
 Anglická literatura
 Seznam anglických spisovatelů

Externí odkazy 
 
 
 

Angličtí politici
Angličtí básníci
Angličtí dramatici
Angličtí novináři
Muži
Narození v roce 1672
Narození 1. května
Úmrtí v roce 1719
Úmrtí 17. června
Monitor

Slovo monitor má několik významů:
 monitor (obrazovka) – zobrazovací zařízení
 monitor (zvuková technika) – reproduktorová soustava určená pro kontrolu nahrávání ve studiu nebo taky odposlech při živém hudebním vystoupení
 monitor (typ lodi) – obrněná pobřežní nebo říční válečná loď
 USS Monitor – válečná pancéřovaná paroloď, která se proslavila za Americké občanské války
 monitor (synchronizace) – synchronizační primitivum v programování
 monitor (návrhový vzor) – návrhový vzor pro paralelní programování
 Monitor (vydavatelství) – název hudebního vydavatelství (od roku 2011 Warner Music Group)

Externí odkazy
Rod

Rod má více významů:
 rod (příbuzenství) – příbuzenská skupina, jež pochází od společných předků
 rod (biologie) – v biologii skupina nejpříbuznějších druhů živých organizmů 
 rod (sociologie) – též gender, označení sociálně konstruovaných rozdílů mezi muži a ženami 
 mluvnické rody jsou 2 různé mluvnické kategorie:
jmenný rod (např. v češtině a dalších jazycích mužský, ženský a střední)
 slovesný rod (obvykle – v různých jazycích – činný a trpný)
 rod (filozofie) – též (latinsky) genus, aristotelský filozofický pojem
 rod plochy – topologická vlastnost plochy
 rod algebraické křivky – důležitý invariant v teorii algebraických křivek
 rod nomogramu – vlastnost spojnicového nomogramu
 rod (jednotka) – jednotka délky (5,0292 m) v Angloamerické měrné soustavě
 Rod (mytologie) – slovanský bůh či démon osudu
 Rod (rybník) – rybník v Nadějské soustavě v CHKO Třeboňsko v okrese Jindřichův Hradec
 Rod (přírodní rezervace) – chráněné území v okrese Tábor

Související články 
 Dynastie
 Klan
 Genus (rozcestník)

Externí odkazy