alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Torró d'Alacant

El Torró d'Alacant és una Indicació Geogràfica Protegida (IGP) d'una varietat de torró produïda al municipi de Xixona (l'Alacantí, País Valencià). Es tracta d'una varietat de torró, de textura dura, elaborat amb ametles repelades i torrades, mel, sucre/s, clara d'ou i recobert de neula.

Vegeu també 
 Torró
 Torró de Xixona

Referències

Enllaços externs 

 Consell Regulador de les IGPs Xixona i Torró d'Alacant

Indicacions geogràfiques protegides
Dolços del País Valencià
Gastronomia de l'Alacantí
Xixona
Torró d'Agramunt

El Torró d'Agramunt és un torró elaborat al municipi d'Agramunt amb avellanes o ametlles, sucre, mel i clara d'ou, presentat en tauletes rodones o rectangulars entrapanades de pa d'àngel de diverses mides i pesos. La primera menció escrita data del 1741 on, en unes cartes d'una de les famílies nobles locals, es descriu el nombre de persones que es dedicaven als diferents oficis a la vila, mencionant-s'hi set torronaires. El torró es reconegut amb la Indicació geogràfica protegida pel Departament d'Agricultura des del 2002.Està inscrit al Registre comunitari i regulat per l'Ordre AAR/429/2009 de la Generalitat.

La seva massa presenta un lleuger color marró daurat fràgil i cruixent. El percentatge mínim d'ametlla o avellana és del 46% al 60% segons que el torró sigui de categoria extra o suprema. Per elaborar-lo es torren les avellanes un cop refredades es pelen. En el cas de les ametlles l'operació és a l'inrevés. Es couen la mel i els sucres amb clara d'ou fresca o el seu equivalent en pols. Després, s'hi barregen les ametlles i les avellanes.

El torró d'Agramunt es presenta en tauletes rodones o rectangulars que poden tenir diferents pesos des de 30g fins a pesos superiors a 1 kg. A l'etiqueta dels envasos figurarà, a més de les mencions que exigeix la legislació vigent, el nom Torró d'Agramunt. Indicació Geogràfica Protegida i el logotip de la indicació geogràfica.

Històric de la producció anual de torró amb IGP Torró d'Agramunt:

Referències

Enllaços externs 
 Web del Consell Regulador IGP Torró d'Agramunt

Indicacions geogràfiques protegides
Dolços de Catalunya
Agramunt
Palpatine

Palpatine és un personatge de l'univers fictici de la Guerra de les Galàxies.

Va començar la seva carrera política com a senador, representant Naboo al Senat Galàctic del planeta Coruscant. Després d'uns tèrbols moviments polítics va ascendir al lloc de Canceller Suprem de la República, mentre el Canceller Valorum baixava del lloc. Després de l'erupció de la guerra dels Clons i gràcies al representant Jar Jar Binks, va obtenir una sèrie de «poders especials» que podrien ser catalogats com a poders de «dictador». A la fi de les Guerres Clon va revelar la seva veritable identitat: era un Senyor dels Sith.

Palpatine havia actuat durant la Batalla de Naboo com a Darth Sidious, un sith invisible perquè feia servir unes túniques negres. Va fer servir el virrei de la Federació de Comerç, sols per crear un conflicte prou important com per a ascendir de senador a canceller de la República Galàctica. Darth Sidious va tenir com a aprenent Darth Maul, un misteriós Zabrak que quasi perd la vida a Naboo després d'un combat de sabres làser. Gairebé immediatament va prendre al Comte Dooku com el seu nou aprenent Sith. El Jedi desertor va concloure els plans de Palpatine i va crear novament el caos, només que aquesta vegada a nivell galàctic: les Guerres Clon.

Palpatine es va aferrar al seu govern, i es va excedir en el seu període de govern diverses vegades, sempre amb el suport del vice-canceller Mas Amedda i la seva secretària Sly Moore. En veure el moment propici, Palpatine s'autoproclama emperador i converteix la República Galàctica en l'Imperi Galàctic. L'emperador va regnar per més de tres dècades, sempre envoltat de la seva cort de dignataris imperials: Sim Aloo, Sate Pestage, Kren Blista-Vinee i Janus Greejatus.

Finalment l'Aliança Rebel el va derrotar a la batalla d'Endor, on va perdre la vida a les mans de qui menys s'esperava: el seu últim deixeble.

Referències 

Siths
Tirans ficticis
Emperadors ficticis
Morts en combat
Gungan

Els gungan són una raça fictícia a l'univers de La Guerra de les Galàxies. Són una espècie amb grans orelles i amb rostre i pell semblant al dels amfibis. Precisament els Gungans són una espècie que habita enormes ciutats submarines en rius i llacs del planeta Naboo. Entre els més destacats s'hi pot trobar a Jar Jar Binks, Capità Tarpals, Boss Nass.

Races de la Guerra de les Galàxies
Mace Windu

Mace Windu, és un personatge de l'univers fictici de La Guerra de les Galàxies. Interpretat per l'actor Samuel L. Jackson, procedent de Haruun Kal és un dels membres del Consell Jedi, on va entrar en el seu trentè natalici, i era un dels millors jedi de tota la galàxia. Després de la mort dels seus pares, va ser enviat a l'Orde Jedi amb només 6 mesos de vida. Es diu que és tant o més mortal que el Mestre Yoda.

És instructor de la forma de lluita VII, només els mestres que són experts en distintes formes poden arribar a la forma VII, ja que és un estil de lluita arriscat, car s'apropa a la concepció sith del combat físic.

És un jedi senzill, així ho denoten els seus vestits. Però, té un toc que el fa diferent a la resta: la seva espasa de llum púrpura. Això va ser degut al fet que en Samuel L. Jackson li va demanar tenir un toc característic a en George Lucas, i aquest va acceptar.

Jedis
AT-AT

En l'univers fictici de La Guerra de les Galàxies, els AT-AT (All Terrain Armored Transport) eren uns tancs imperials d'enorme grandària amb característics trets Zoomorfs. Estan composts per un cos que duia en el seu interior els motors i una gran quantitat de Tropes de l'Imperi Galàctic. Un cap on estava la cabina de control i l'armament. I quatre altes potes que mantenien l'estructura allunyada del perill del sòl. Amb aquesta combinació els AT-AT eren infalibles. Tant a Hoth com a Endor van ser emprats per a massacrar a les forces rebels i establir el poder imperial. A Hoth se sap que van ser destruïts tres unitats i a Endor solament una. Els constructors d'aquestes temibles màquines van ser els mateixos que durant els temps de la República Galàctica van dissenyar els AT-TE, els AT-ST i els Republic Gunships.

Armament de la Guerra de les Galàxies
AT-ST

L'AT-ST (All Terrain Scout Transport) va ser un disseny de l'Imperi Galàctic que va reemplaçar un model similar durant els temps de la República Galàctica. Era per dur un parell de pilots i estava proveït de dues altes potes i un "cap" ple d'armes on estava allotjada la cabina. Aquests vehicles van aparèixer la batalla de Hoth a L'Imperi contraataca, així com a la batalla d'Endor, a El retorn del jedi. Més endavant va aparèixer també a Star Wars Rebels, Rogue One i The Mandalorian.

Referències 

Armament de la Guerra de les Galàxies
Aayla Secura

Aayla Secura és un personatge de ficció, pertanyent a l'univers de La Guerra de les Galàxies.

Aayla Secura va servir a l'ordre Jedi durant les Guerres clon. Aquesta Twilek blava del planeta Ryloth. Apareix a "L'atac dels clons", "La venjança dels Sith", interpretada per Amy Allen, una empleada de la companyia d'efectes especials Industrial Light & Magic, i a la sèrie d'animació "The Clone Wars".

Havia sigut creada com personatge de còmic l'any 2000 per l'escriptor John Ostrander i el dibuixant Jan Duursema per a la sèrie de Dark Horse Comics Star Wars, actualment part de "Llegendes", sent l'únic personatge creat en un còmic en aparèixer posteriorment a pel·lícules de franquícia.

Tenia un parell de tentacles (Lekku) que queien des del seu clatell gairebé fins a la seva cintura. Aayla va ser aprenent Padawan del Mestre Jedi Quinlan Vos; va lluitar a la Batalla de Geonosis i va sobreviure. Va ser enviada juntament amb el Mestre Jedi Ki-Adi Mundi i la mestra Shaak-Ti a Hypori, un planeta que va ser devastat per la Confederació de Sistemes Independents, on va enfrontar al General Grievous i va viure per explicar-ho. Va morir durant l'execució de l'ordre 66, al planeta Felucia a mans del Comandant Clon Bly.

Concepte i creació 
Per acompanyar el llançament de la pel·lícula Star Wars Episode I: The Phantom Menace al cinema el 1999, l'editorial de còmics Dark Horse va llançar un nou títol anomenat simplement "Star Wars" que després va canviar a "Star Wars: Republic". El primer número està datat el 16 de desembre de 1998. Els primers àlbums de la sèrie van posar en escena, el Jedi Ki-Adi-Mundi, un personatge introduït a The Phantom Menace. A partir del número 19 publicat el 28 de juny de 2000, es presenta un altre heroi, el Jedi Quinlan Vos, l'aspecte del qual es desprèn d'un figurant de la pel·lícula., mentre que la seva història es deu íntegrament a la imaginació de l'escriptor John Ostrander. Per acompanyar l'heroi, el guionista crea una aprenent. El dissenyador Jan Duursema li va donar inicialment un cap de peix, però canvia ràpidament per donar-li l'aspecte d'una Twi’lek com el personatge d'Oola, el primer personatge d'aquesta espècie creat el 1981 per George Lucas per a la pel·lícula El retorn del Jedi. El nom d'Aayla és una variació del d'Oola. Per al nom, Ostrander el pren a un altre Twi'lek, Nat Secura, que va ser creat el 1995 per l'escriptora Shayne Bell per a un relat breu Bib Fortuna's Tale de la col·lecció Tales from Jabba’s Palace. Ostrander va convertir a Nat en cosí d'Aayla a l'aventura Rite of passage.

Referències

Bibliografia 
 

Jedis
Aliança Rebel

Aliança Rebel és una agrupació paramilitar a l'univers fictici de la Guerra de les Galàxies.

Després de les Guerres clon, Palpatine s'autoproclama emperador i converteix la República Galàctica en l'Imperi Galàctic. Quan l'Imperi va asfixiar a la República i va prendre el seu lloc, va sorgir immediatament l'Aliança Rebel. aquesta seria l'agrupació que bregaria en una guerra civil durant més de 30 anys en contra de l'Imperi. Mon Mothma, del planeta Chandrila va renunciar al seu lloc al Senat Galàctic ja transformat per l'Imperi i va fundar la Rebel·lió juntament amb els senadors Bail Organa i Padmé Amidala. Els Líders de l'Aliança Rebel en general eren bastant aguerrits i experts militars o diplomàtics. Tal és el cas de Mon Mothma, o la princesa Leia Organa, dos senadors. O del general Jan Dodonna, General Madine, General Rieekan, etc. Planetes com Alderaan recolzaren fervorosament a l'Aliança i la van assistir durant molts anys amb tota mena de requeriments, car compartia el mateix odi per la tirania Imperial. La situació no va variar durant molt de temps fins que un jove granger del planeta Tatooine (Luke Skywalker) i els seus dos amics mercenaris (Han Solo i Chewbacca) van ingressar a l'Aliança Rebel, donant-li un gran gir.

Es deia que l'Aliança comptava amb els millors pilots de la Galàxia, entre ells estaven: Jek Porkins, Wedge Antilles, Luke Skywalker, Garven Dreis, Biggs Darklighter, Dutch Vander entre d'altres. La batalles van començar a ser guanyades, l'Estrella de la mort va ser destruïda a la Batalla de Yavin, i aviat els rebels van aconseguir obtenir moltes victòries sobre l'Imperi Galàctic. Finalment a la batalla d'Endor, van aconseguir destruir la Segona Estrella de la mort i es van coronar victoriosos sobre la guerra civil, acabant amb l'Emperador Palpatine i el seu regnat de terror i establint una Nova República sobre els fonaments de l'Aliança, amb el senat a Chandrila sent elegida Mon Mothma com canciller.

Referències 

Organitzacions de La Guerra de les Galàxies
PDA (desambiguació)

Informàtica: Organitzador personal, ordinador de butxaca 
 Biblioteconomia: Patron-driven acquisition, model de compra o adquisició digital de biblioteca
Bail Organa

Bail Organa és un personatge fictici de la sèrie La guerra de les Galàxies.

Fou representant del Planeta Alderaan en el Senat Galàctic (Galactic Senate), amic de la Senadora Padmé Amidala i Opositor a l'Imperi Galàctic. va cuidar de Leia Organa, la qual era filla de Padmé Amidala i Anakin Skywalker. Aquesta va ser adoptada i mai va saber res sobre els seus veritables pares, que tampoc van saber res de la seva filla. Va morir enmig de la Guerra civil vint anys després que acabés la guerra dels Clons, quan l'Estrella de la mort va destruir el seu planeta nadiu.

Personatges de la Guerra de les Galàxies
Aquari

Constel·lació d'Aquari 
 Aquari (astrologia), signe astrològic travessat pel sol entre el 20 de gener i el 18 de febrer
 Aquari (recipient), recipient adequat per a la vida d'organismes aquàtics 
 Era d'aquari, era astrològica
Casa Calvet

La Casa Calvet és un edifici al carrer de Casp, 48 de la Dreta de l'Eixample de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès nacional.

Història 
Va ser projectat el 1898 per l'arquitecte Antoni Gaudí per èncarrec de Juliana Pintó i Roldós, vídua del fabricant tèxtil de Sant Genís de Vilassar Pere Màrtir Calvet i Carbonell (†1894) i representant de la raó social Successors de Pere Calvet.

L'any 1900, l'edifici guanyà el premi de l'Ajuntament de Barcelona al millor edifici de l'any, i va servir tant per al negoci, al qual es van destinar la planta baixa i el soterrani, com per a habitatges, situats a les plantes superiors. Més endavant hi viuria el matrimoni format per Víctor Maria d'Imbert Manero i Anna Solà i Galí.

Descripció 
Edifici entre mitgeres, de planta baixa i quatre pisos, destinat a oficines i habitatges. El projecte s'insereix dins la tipologia, aleshores ja molt codificada, de les cases de pisos de l'Eixample, amb dos habitatges per planta al voltant de quatre celoberts i de la caixa de l'escala, i amb façana anterior i posterior.

A la façana principal, Gaudí posà a prova les possibilitats que li ofereix el repertori estilístic del barroc: les columnes de la planta baixa, l'ornamentació de la tribuna de la planta noble i dels balcons, el mateix tractament de la pedra, el coronament doblement curvilini de l'edifici. El repertori barroc apareix també al vestíbul i a l'escala principal. Però el sector més personal i creatiu és, sens dubte, la façana interior, mancada de referències estilístiques però que desenvolupa una solució original al problema de les galeries, fet que l'apropa a la funcionalitat de les façanes racionalistes.

Cal destacar també, al coronament de la façana, els bustos dels tres sants patrons de Vilassar de Dalt, d'on eren els Calvet: Sant Pere Màrtir (en honor del pare del propietari), Sant Genís d'Arle, el notari, i Sant Genís de Roma l'actor. Les columnes que flanquegen l'entrada recorden bobines de fil, i constitueixen una al·lusió al negoci tèxtil de la família.

Els treballs de forja són obra del serraller Josep Perpinyà.

Galeria d'imatges

Referències

Enllaços externs 

 
 

Blocs de pisos
Carrer de Casp
Edificis d'habitatges de Barcelona
Edificis de l'Eixample de Barcelona
Edificis modernistes de Barcelona
Monuments històrics de l'Eixample de Barcelona
Obres d'Antoni Gaudí
Patrimoni monumental de l'Eixample de Barcelona
Programari de prova

El programari de prova (shareware en anglès) és un programari que du el permís de redistribució, però que adverteix a tothom que l'ús continuat de la còpia rebuda implica el pagament d'una llicència d'ús.

El programari de prova no es considera programari lliure, per les següents raons:
 A la majoria de programari de prova, el codi font no és a la disposició dels usuaris, cosa que vol dir que no es pot modificar el programa.
 Normalment, els programes considerats programari de prova contenen alguna protecció, que o bé desactiva el programa després d'un període de prova, o bé en limita les funcions disponibles. D'aquesta manera els autors "animen" l'usuari a comprar la versió completa del programa sense restriccions.

Referències

Vegeu també 
 Programari lliure

Enllaços externs 

 Categories de programari lliure i no lliure, segons GNU

Llicències de programari
Informàtica de butxaca

La informàtica de butxaca és la branca de la informàtica que tracta dels ordinadors de butxaca.

Antecedents 
El terme ordinador personal ja s'havia usat anteriorment en ordinadors com el Xerox Alto a la dècada dels 70, però es popularitzà a partir del 1981 als EUA i uns anys més tard al nostre país, quan aparegué el PC 5150 d'IBM, que es convertiria en el progenitor dels ordinadors personals compatibles. El PC 5150 tenia una memòria RAM de 256 kB, un processador de 8 MHz i la primera versió ni tan sols disposava de disquetera i incorporava el sistema operatiu MS DOS 1.0

Els sistemes informàtics de l'època es basaven en ordinadors molt més potents i grans com els AS/32 d'IBM, que usaven llenguatges molt més complicats com el RPG i treballaven amb fitxes perforades. Tot i que existien ordinadors domèstics més petits, estaven reservats gairebé exclusivament als videojocs.

Informàtica de butxaca 

El 1991 aparegué al mercat, el primer ordinador de butxaca que es podia emprar a la mà: el Psion Series 3. Llavors ja eren populars els ordinadors personals de sobretaula o PC, que usaven sistemes operatius com el Windows, l'UNIX o el Mac i usaven discs durs per a emmagatzemar les dades.

El gener de 1996 la companyia 3Com presentava el primer organitzador personal de la sèrie Palm Pilot, que un temps després passaria a dir-se simplement Palm. Incorporava una memòria RAM de 128 kB, un processador de 4 MHz i una pantalla de 8 files per 40 columnes. Funcionava amb dues piles, i funcionava amb el sistema operatiu Palm OS.

L'ordinador de butxaca arribaria al nostre país uns anys més tard. Una mostra d'això és que fins al 2003 no es normalitza el terme "ordinador de butxaca". El DOGC núm. 3970 - 18/09/2003, va normalitzar aquest concepte tan habitual en el sector.

A la dècada del 2000, s'observa una convergència del sector de la informàtica de butxaca amb el de la telefonia mòbil i la dels reproductors multimèdia, de manera que cada vegada existeixen aparells més potents amb més funcions;
 Comunicacions; Telèfon mòbil, connectivitat per infraroig (IRDA), Bluetooth, Wi-Fi, …
 Interficies; pantalles en color, pantalles tàctils, …
 Funcions ofimàtiques; enviar i rebre fax, correu electrònic o navegar a Internet, treballar amb arxius de text, de full de càlcul, d'autocad,
 Funcions multimèdia; càmara de fotos i de vídeo, gravadora de so, reproducció de fotos, audio, video i televisió, 
 Sistemes de navegació GPS
 Emmagatzematge de dades en targetes de memòria,…

Referències 

 Aquest article treu material del corresponent article de PalmCAT.

Vegeu també 
 Ordinador de butxaca
 Organitzador personal
 mylo
 Palm OS
 Palm Pilot
 Targeta Secure Digital
 Ordinador

Enllaços externs 
 The evolution of the PDA 1975-1005 Història de la informàtica de butxaca
Plucker

El Plucker és un lector de documents multiplataforma lliure, sota llicència GNU, disponible en català, per a ordinadors de butxaca amb sistema operatiu Palm OS.

A més del lector de documents per a ordinadors Palm, el Plucker inclou una sèrie d'eines per a transferir i comprimir pàgines web i altres documents de text o HTML a un dispositiu Palm per a la seva lectura. Hi ha eines disponibles per a Unix i Linux, Windows, Mac OS X i Pocket PC.

Inclou moltes funcions, com imatges en les quals s'hi pot fer clic, (desplaçables i ampliables), tipus de lletra cursiva, petit i d'alta resolució, bases de dades múltiples concurrents, paràmetres de pantalla i opcions de llapis configurables (navegació per gestos i pels botons del maquinari) compressió ZLib i DOC, conductes i parsers Perl i Python, i un instal·lador per a Windows totalment integrat.

Una de les característiques destacables del Plucker, és que gràcies a la compressió de documents amb la llibreria lliure ZLib, els documents tenen unes dimensions molt reduïdes, característica que adquireix una especial importància per als usuaris d'ordinadors de butxaca. Amb Plucker i un dispositiu Palm OS, es pot llegir qualsevol pàgina d'Internet, llibres electrònics, arxius de text, o documents, tan sols convertint-los amb les eines de l'Escriptori Plucker, i enviant-los a l'ordinador de butxaca on es poden llegir.

El programa Plucker es compon de dos aplicacions: l'Escriptori Plucker i el Visualitzador Plucker.

Visualitzador Plucker 
El Visualitzador Plucker (Viewer en anglès) és l'aplicació que s'instal·la al dispositiu de butxaca amb sistema operatiu Palm OS (l'arxiu .prc). És la interfície que es fa servir per veure els continguts Plucker. Per llegir documents en format Plucker, n'hi ha prou amb instal·lar el Visualitzador Plucker al dispositiu de butxaca.

Escriptori Plucker 
L'Escriptori Plucker (Desktop en anglès) ve amb eines, scripts i conductes per a Unix, Linux, Windows i Mac OS X, que permeten decidir exactament quins components de les pàgines es baixen al dispositiu de butxaca. Llavors aquestes pàgines es processen, comprimeixen i envien al dispositiu de butxaca on es poden veure amb el Visualitzador Plucker. L'Escriptori Plucker permet preparar documents en format Plucker.

El navegador Plucker ha estat adaptat al català per PalmCAT. El format de documents Plucker és molt adequat per adaptar llibres que es trobin en format HTML, com el cas del Tirant lo Blanc de Tinet.org, que es pot trobat a http://palmcat.cat, ja que permet una còmoda navegació per l'índex i pels capítols, a més de respectar força la tipografia i les imatges, cosa que no va és possible amb altres formats com ara el PalmDOC.

Altres versions 
 Amb Sunrise Desktop (abans JPluck) es poden llegir fils RSS.
 Vade-Mecum és una versió de per a Pocket PC també amb llicència GPL.
 també hi ha una versió per al Nokia 770.

Referències 

 Aquest article treu material del corresponent article de PalmCAT.cat.

Enllaços externs 
 Lafarga.cat - Per baixar el Plucker en català
  Plucker.org - El projecte Plucker.

Informàtica de butxaca
Programari lliure
Llibres electrònics
Bluejacking

El bluejacking consisteix a enviar missatges no sol·licitats per Bluetooth a dispositius que els poden rebre, com ara telèfons mòbils, PDAs, ordinadors portàtils o ordinadors de butxaca. El Bluetooth té un abast molt curt, normalment uns 10 metres en el cas dels telèfons mòbils, però els ordinadors poden arribar als 100 metres si disposen de transmissors potents.

Referències

Vegeu també 
 Bluetooth

Enllaços externs 
 Consells , Consells per a un ús segur (en castellà)
 bluejackQ, La "primera" pàgina dedicada al bluejacking

Informàtica de butxaca
Seguretat informàtica
Blurrg

A l'univers fictici de La Guerra de les Galàxies un Blurrg és una criatura bípeda de grans proporcions, de color verd oliva i aspecte amorf. Eren herbívors i habitaven a les planícies d'Endor. Se sap que un grup de Marauders (Sanyassan) que s'estavellaren en el planeta aconseguiren domesticar-los i fer-los servir com a bèsties de càrrega per a la batalla.

Races de la Guerra de les Galàxies
Piles

Piles, també conegut com a Piles de Mar, és un municipi del País Valencià a la comarca de la Safor. El seu terme municipal limita amb les següents localitats: L'Alqueria de la Comtessa, Miramar, Oliva i Palmera. Té un clima mediterrani.

Des de València s'accedix a la localitat, per carretera, a través de la N-332 per a enllaçar amb CV-670, o bé a través de l'AP-7 per a enllaçar amb la CV-674, passant per l'Alqueria de la Comtessa.

Història 
L'origen del poble sembla estar en una xicoteta alqueria musulmana dependent del castell de Rebollet, conquistada conjuntament amb ell a mitjan  pel rei en Jaume I. En aquella època l'actual terme municipal era en bona part pantanós.

La seua història ha estat lligada a les del comtat d'Oliva i ducat de Gandia, als quals va pertànyer. Amb l'expulsió dels moriscs, va quedar quasi deshabitada i va ser repoblada després amb cristians vells que van introduir nous cultius, entre ells la morera, que donaria motiu a una creixent indústria de la seda, base del constant augment de població.

Economia 
No hi ha cultius de secà. Es rega amb aigües del riu Serpis, a través de la Séquia Comunal d'Oliva (Séquia Comuna d'Oliva). Els tarongers ocupen gairebé totes la superfície conreada que té el terme. La resta està dedicat a hortalisses.

Ha desaparegut el sector ramader i pesquer, l'última granja avícola va tancar als anys 90, i als 80 desaparagueren els caps de boví. La proximitat de dues ciutats com Gandia i Oliva, que oferixen llocs de treball en indústria i serveis, permet a un sector de la població seguir residint a Piles i treballar en eixes localitats.

Piles participa en el Pla de Platges Accessibles del País Valencià, i la seua platja és apta per a minusvàlids.

Festes locals 
 Festes Majors. Celebra les seues festes patronals al maig, dedicades a Sant Felip de Neri, Crist de l'Agonia, Verge del Carme, Sant Ferran i d'Immaculada Concepció.
 Festes de mig any. Celebrades el quatre de desembre en honor de Santa Bàrbara (També patrona del municipi).

Monuments 
 Església Parroquial. Està dedicada a Santa Bàrbara.
 Torre de guaita. Situada prop de la costa, probablement va ser construïda en el  per a previndre els atacs dels pirates moros.

Política i Govern

Corporació municipal 
El Ple de l'Ajuntament està format per 11 regidors. En les eleccions municipals de 26 de maig de 2019 foren elegits 5 regidors d'Independents per Piles (IxP), 3 del Partit Socialista del País Valencià (PSPV-PSOE), 2 de Compromís per Piles (Compromís) i 1 de Partit Popular (PP).

Alcaldes 
Des de 2011 l'alcalde de Piles és David Morant Ciscar, que es presentà pel Partit Popular; i en 2015 i 2019, per Independents per Piles.

Demografia 
En l'època estival es veu notablement incrementada la seua població a causa de la presència de nombrosos estiuejants en les urbanitzacions de la platja.

Notes

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Institut Valencià d'Estadística 
 Portal de la Direcció General d'Administració Local de la Generalitat 

Municipis de la Safor
Norn

El norn és una antiga llengua escandinava occidental parlada al nord d'Escòcia fins al . Descendent de l'antic nòrdic, fou portada pels colonitzadors escandinaus el , era bàsicament parlada a les illes Shetland i Òrcades. Després de canviar de sobirania (de la Corona dano-noruega al Regne d'Escòcia) al , el seu ús fou descoratjat pel govern escocès i l'Església d'Escòcia (l'església nacional), de manera que acabà essent reemplaçat per l'scots.

Hom creu que també fou parlada no només a les illes sinó també en terra escocesa mateix, per exemple, a Caithness, si bé allà s'hi extingí molt abans.

Gramàtica 
Les característiques de la gramàtica del norn eren molt similars a la d'altres llengües escandinaves. Presentava dos nombres (singular i plural), tres gèneres (masculí, femení i neutre) i quatre casos (nominatiu, acusatiu, datiu i genitiu). Els temps verbals presentaven dues grans conjugacions tant en present com en passat. Presentava també l'article determinat enclític, present com a sufix al final de la paraula. Hom creu també que presentava sovint frases amb subjecte el·líptic, comunes a les llengües escandinaves occidentals.

Mostres 
Encara queden alguns escrits en norn, especialment religiosos. Un dels exemples més notoris n'és el parenostre, ja que se'n conserven les versions en els dos principals dialectes. La següent taula els mostra juntament amb els corresponents a altres llengües escandinaves.

Llengües escandinaves
Provirus

Un provirus és un virus que ja ha integrat el seu material genètic en l'ADN de l'hostatger. Si es tracta d'un retrovirus, per haver fet això ha d'haver transcrit abans el seu ARN a ADN amb la transcriptasa inversa i aleshores ser inserit en el genoma de l'hostatger, amb una integrasa. Si es tracta de fags, llavors es parla de probaceriòfag o pròfag.

El provirus no està actiu mentre està integrat al genoma de l'hostatger. Però, s'està replicant passivament, conjuntament amb el genoma de l'hostatger, de tal manera que, les noves cèl·lues que estan creant-se ja duen incorporades el provirus en els seus genomes. Eventualment, degut a canvis en algunes condicions de l'entorn de l'hostatger, el provirus s'escindeix a si mateix del genoma i reprèn la seua activitat com a virus (abandona el cicle lisogènic i entra en cicle lític). El resultat és la destrucció de l'hostatger, ja que els mecanismes de síntesi de proteínes estan "segrestats" per produir més virus.

Un exemple de virus humà que actua d'aquesta manera, és l'herpes.

Els provirus no estan innactius, sinó que tenen un metabolisme enrevessat que els permet de regular si segueixen en fase lisogènica.

Referències 

Virologia
Frontera de la vida
Quatre nobles veritats

Les quatre nobles veritats o quatre veritats nobles són les normes fonamentals del budisme que va deixar Siddharta Gautama. Després de la seva il·luminació, el Buda històric va anar al nord de l'Índia, a trobar els seus antics mestres, els cinc ascetes, que ara serien els seus primers deixebles. El primer ensenyament que els va dispensar després d'abandonar el samsara van ser les quatre nobles veritats.

Es poden resumir de la manera següent:

 dukkha o tota l'existència és sofriment
 samudaya: la causa del sofriment és el desig
 nirodha: es pot posar fi al sofriment eliminant el desig
 marga o la il·luminaci per fer-ho cal seguir el noble camí dels vuit passos.

Els vuit passos són els següents:
 Coneixement recte de les quatre nobles veritats.
 Actitud recta: allunyar-se d'odis, enveges.
 Paraula recta: no mentir ni parlar inútilment. No replicar les coses.
 Acció recta: bona conducta moral.
 Ocupació recta: guanyar-se la vida sense mal.
 Esforç recte: fomentar tendències bones.
 Pensament recte: no cedir als desigs. És a dir tenir voluntat pròpia.
 Concentració recta: meditació

Referències

Enllaços externs 
 

Budisme
Càpsida

La càpsida és el recobriment extern d'un virus. Consisteix en diverses subunitats monomèriques proteiques. La càpsida té tres funcions principals:

 Protegir el material genètic del virus.
 Determinar si una cèl·lula és apta per la seua infecció.
 Començar la infecció adherint-se a la membrana cel·lular i obrint-la, per tal d'injectar el material genètic del virus a l'interior de la cèl·lula.

Un cop el virus ha infectat la cèl·lula, tard o d'hora, comença a replicar-se a si mateix, usant la infraestructura de la cèl·lula infectada. Durant aquest procés, les subunitats de la càpsida són sintetitzades d'acord amb el material genètic del virus, usant els mecanismes de biosíntesi de proteïnes de la cèl·lula hoste. Alguns virus, quan ixen de la cèl·lula, s'enduen amb si part de la membrana cel·lular.

La major part dels virus adopten tres estructures de càpsida: helicoidal, icosaèdrica (isomèrica) o empaquetada. En la simetria helicoidal, les unitats proteiques es disposen al voltant d'una circumferència d'un cercle, formant un disc. En la icosaèdrica, les subunitats formen una estructura quasi esfèrica. Finalment, en els virus empaquetats, les proteïnes estan exposades a l'entorn extern.

Referències 

Proteïnes víriques
Bacteriòfag

Un bacteriòfag (o també fag) és un mena de virus que sols infecta a bacteris. Paral·lelament als virus, que infecten eucariotes, els fags consisteixen en un recobriment extern proteic que conté el material genètic, el qual consisteix en una doble hèlix d'ADN en el 2% dels fags coneguts. El material genètic d'un fag sol anar des de 5 fins a 650 pkb (parells de kilobases), amb una longitud des de 24 fins a 200 nm. La gran majoria dels fags (95%) tenen una cua que els permet injectar el seu material genètic dins de l'hoste. Els fags van ser descoberts de manera independent per Frederick Twort en 1915 i Félix d'Herelle en 1917.

Els fags infecten solament bacteris específics. Alguns fags són virulents, és a dir que després d'infectar la cèl·lula comencen a reproduir-se i en un curt termini destrueixen l'hostatger, alliberant així nous fags. Alguns fags (també coneguts com a fags moderats) poden entrar en un estat innocu, integrant el seu material genètic en l'ADN de l'hostatger (com els retrovirus endogenis en animals) o establint-se a si mateixos com a plasmidis. Aquests fags endògens, també profags (vegeu provirus), són copiats en cada divisió cel·lular junt amb l'ADN del bacteri hosta. Els fags endògens no maten a la cèl·lula, però monitoren el seu estat. Quan la cèl·lula hoste mostra signes d'estrès (volent dir que potser pot morir prompte), els fags endògens passen a ser actius altre cop i comencen el seu cicle reproductiu, donant lloc a la mort cel·lular, per exemple el Fag λ dE. coli. Alguns altres cops, els profags inclús poden aportar un benefici per l'hostatger, afegint noves funcionalitats al genoma del bacteri, un fenomen conegut com a conversió lisogènica. Un exemple famós és el bacteri Vibrio, que és convertit a Vibrio cholerae per un fag, causant la còlera.

Els fags juguen un important paper en la biologia molecular, com a vectors de clonació per inserir ADN dins dels bacteris. La teràpia de fags ha estat utilitzada des dels anys 1940 del segle passat, a l'antiga Unió Soviètica com a alternativa als antibiòtics pel tractament d'infeccions bacterianes. La recent aparició de noves soques de bacteris resistents als antibiòtics ha conduït a reavaluar els fags com a alternatives a aquests fàrmacs.

La Phage display (Phage significa en anglès fag) és una tècnica usada per mostrar interaccions entre proteïnes.

Fags comuns 
Segueix una llista dels fags més comuns:
 Fag λ - Lisogènic
 Fag T4 (169 fins a 170 kbp, 200 nm llarg)
 Fag T2
 Fag T7
 Fag R17
 Fag M13 - Fagèmid

Assemblatge 
El cap i la cua del fag són construïdes per separat i s'assemblen posteriorment de forma espontània sols quan el cicle lític és complet. En acabant l'ADN és empaquetat a l'interior del cap. El cap té simetria icosaèdrica. Un collar uneix el cap amb la cua. Aquesta és helicoïdal formada per un tub central rígid i una beina contràctil. De la placa basal en surten sis fibres caudals i sis espícules basals. Cadascuna de les set estructures és formada per diferents proteïnes.

Bacteriòfags
Napoleó (desambiguació)

Napoleó és el nom de dos emperadors de França, de la dinastia Bonaparte: 
 Napoleó I (Napoleó Bonaparte, 1769-1821; va regnar durant 1804-1814) 
 Napoleó III (Lluís Napoleó Bonaparte, 1808-1873; va regnar durant 1852-1870).
 El títol de Napoleó II de França va ser adoptat pels Bonapartistes per a referir-se al fill de Napoleó, François Charles Joseph Napoléon Bonaparte, Rei de Roma (1812-1833), que mai va regnar.
 Altres Napoleons:
 Napoleó De Pauw (1800-1859), tinent del Batlle de Gant que va donar el seu nom al canal Braç Napoleó De Pauw

Vegeu també 
 Napoleon
Cleòpatra (desambiguació)

Cleòpatra (en grec antic, Κλεοπάτρα) és un nom que significa «l'orgull del seu pare»
 Biografies:
Cleòpatra (metgessa), dona grega del segle I que fou l'autora del primer llibre sobre cosmètica
 Reines d'Egipte:
Cleòpatra I, reina d'Egipte (180 aC - 176 aC)
 Cleòpatra II, filla de l'anterior, reina d'Egipte (170 - 164 aC, 163-145 aC- 144 aC i 131 - 127 aC)
 Cleòpatra III, filla de l'anterior Reina d'Egipte (127 - 109 aC i 108 - 101 aC) 
 Cleòpatra IV, filla de l'anterior Reina d'Egipte (115 aC - 114 aC)
 Cleòpatra V Selene, filla de Cleòpatra III i esposa del faraó Ptolemeu IX Làtir
 Cleòpatra V (mare de Cleòpatra VII), esposa del faraó Ptolemeu XII Auletes
 Cleòpatra VI, filla de l'anterior Reina d'Egipte (57 aC)
 Cleòpatra VII, l'última reina d'Egipte de la Dinastia Ptolemaica (69 - 30 aC), la més coneguda popularment
 Altres reines:
 Cleòpatra Trifene, filla de Cleòpatra III i esposa del rei selèucida Antíoc VIII Grypos
 Cleòpatra Selene, filla de Cleòpatra VII Reina de Cirene (34 - 31 aC) i esposa de Juba II de Numídia i Mauritània
 Cleòpatra d'Armènia o del Pont, esposa del rei Tigranes II d'Armènia
 Cleòpatra de Macedònia, esposa de Filip II de Macedònia
 Cleòpatra de Macedònia (princesa), germana d'Alexandre el Gran
 Cleòpatra Thea, reina selèucida (125 - 121 aC)
 Mitologia grega: 
 Cleòpatra (filla de Bòreas), mare de Plexip
 Cleòpatra (filla d'Idas), esposa de Melèagre
 Literatura: 
 Cleòpatra (Guimerà), obra d'Àngel Guimerà
 Cinema:
 Cleopatra (pel·lícula de 1912)
 Cleopatra (pel·lícula de 1917)
 Cleopatra (pel·lícula de 1920)
 Cleopatra (pel·lícula de 1934)
 Cèsar i Cleòpatra
 Cleòpatra (pel·lícula de 1963), pel·lícula anglesa dirigida l'any 1963 per Joseph L Mankiewicz 
 Cleopatra (pel·lícula de 1999)
 Cleopatra (pel·lícula de 2003), film argentí
 Música:
 Cleopatra (discogràfica)
 Cleopatra (cançó), senzill de la banda Weezer (2014)
 Biologia:
 Cleòpatra (papallona), papallona de la família dels pièrids
Habsburg

Dinastia dels Habsburg, família de l'aristocràcia europea, ja que des de 1291 i fins a 1918 tingueren de forma ininterrompuda el poder en una gran extensió de territoris del continent 
 Imperi Habsburg, països i províncies que van ser governats per la branca austríaca menor de la Casa d'Habsburg fins a 1780 i després per la branca successora Habsburg-Lorena fins al 1918
 Habsburg (Argòvia), petita localitat suïssa al cantó d'Argòvia
Escut de l'Albagés

L'escut oficial de l'Albagés té el següent blasonament:

Escut caironat: d'atzur, un Agnus Dei contornat ajagut i reguardant d'argent portant la bandera de gules amb la creu plena d'argent i l'asta creuada d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

Va ser aprovat l'1 d'octubre de 1993 amb el camper originàriament de sable. L'Ajuntament, però, en data 10 d'octubre del 2007, va decidir canviar l'esmalt del camper per l'actual d'atzur, resolució aprovada pel Departament de Governació i Administracions Públiques de la Generalitat de Catalunya el 6 de novembre i publicada al DOGC el 21 de novembre del mateix any.

L'Agnus Dei (o anyell pasqual) ajagut simbolitza sant Joan Baptista, el patró del poble.

Bandera 

La bandera oficial de l'Albagés té la següent descripció:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blau clar, amb l'agnus-dei blanc, contornat, ajagut i reguardant, amb la banderola, amb fenedura, vermella, carregada amb la creu plena blanca i fixada a l'asta rematada amb la creu de l'escut, tot el conjunt d'alçària 9/14 de la del drap i llargària 25/42 de la del mateix drap, al centre.

Va ser aprovada el 14 de juliol de 2011 i publicada en el DOGC el 27 de juliol del mateix any dins el número 5929. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de les Garrigues

Referències 

Albages
L'Albagés
Escut d'Arbeca

L'escut oficial d'Arbeca té el següent blasonament:
Escut caironat: de gules, un cap d'ocell d'argent portant al bec un ram d'olivera d'or fruitat de sable. Per timbre una corona de baró. Va ser aprovat el 12 de juliol de 1988 i publicat al DOGC l'1 d'agost del mateix any dins el número 1025. El cap d'ocell és un senyal parlant tradicional: el bec de l'ocell recorda el nom de la vila, i la branca d'olivera representa el conreu principal; són ben conegudes i reputades les olives arbequines, amb les quals es fa un oli amb denominació d'origen. Arbeca va ser el centre d'una baronia, simbolitzada per la corona dalt de l'escut.

Bandera 

La bandera oficial d'Arbeca té la següent descripció:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, vermella, amb el cap d'ocell blanc portant al bec una branca d'olivera groga fruitada de negre de l'escut, mirant l'asta, tot el conjunt d'alçària 2/3 de la del drap i llargària 1/3 de la del mateix drap, centrat en relació a les vores superior i inferior i a 1/3 de la vora de l'asta. Va ser aprovada el 30 de desembre de 2011 i publicada en el número 6051 del DOGC el 24 de gener de 2012. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de les Garrigues

Referències 

Arbeca
Arbeca
Escut de Bellaguarda

L'escut oficial de Bellaguarda té el següent blasonament:

Escut caironat: de gules, una torre d'argent oberta acostada de 2 moles d'argent nadillades de sable. Per timbre una corona mural de poble.

Va ser aprovat el 21 de gener de 1998. Armes parlants: s'hi veu una torre de guaita des d'on es pot fer una "bella guarda". Les moles són també un senyal parlant i fan referència als Moliner, família fundadora del poble.

Bandera oficial 

La bandera oficial de Bellaguarda té la següent descripció:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, vermella, amb la torre blanca, de porta i finestres vermelles, de l'escut, d'alçària 2/3 de la del drap i amplària 1/3 de la llargària del mateix drap, al centre, i amb les dues moles blanques, nadillades de negre, de l'escut, cadascuna de diàmetre 1/4 de l'alçària del drap, posades a 1/3 de la vora inferior, la primera a 1/12 de la vora de l'asta i la segona a la mateixa distància de la del vol.
Va ser aprovada el 21 de juny de 2010 i publicada en el DOGC el 7 de juliol del mateix any amb el número 5665.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de les Garrigues

Referències 

Bellaguarda
Bellaguarda
Escut de Castelldans

L'escut oficial de Castelldans té el següent blasonament:

Escut caironat: d'atzur, un castell d'or obert acompanyat de 4 espigues de civada d'argent al cap, als flancs i a la punta. Per timbre una corona mural de poble.

Va ser aprovat el 30 d'agost de 2000 i publicat en el DOGC el 19 de setembre del mateix any amb el número 3228.

El castell és un senyal parlant referent al nom del poble. Les espigues de civada són un senyal tradicional de l'escut de Castelldans, i fan referència a l'agricultura, l'activitat principal de la localitat.

Bandera 

La bandera oficial de Castelldans té la següent descripció:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, de color blau clar, amb el segon terç vertical groc i un pal blanc, de gruix 1/18 de la llargària del drap, al centre dels terços primer i tercer.

Va ser aprovada el 16 de novembre de 2001 i publicada en el DOGC el 5 de desembre del mateix any amb el número 3528. Està basada en l'escut de la localitat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de les Garrigues

Referències 

Castelldans
Castelldans
Escut del Cogul

L'escut oficial del Cogul té el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, una església d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 30 de maig de 1991.

L'església és el senyal tradicional de l'escut d'armes del poble; l'església local està dedicada a Santa Maria.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de les Garrigues

Referències 

Cogul
El Cogul
Bandera del Cogul

La bandera oficial del Cogul té la descripció següent:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verda, amb una creu plena blanca centrada; el pal vertical, que representa el campanar de l'església de l'escut, és més estret que l'horitzontal o faixa, el qual simbolitza la nau de la mateixa església.

Història 
Es va aprovar el 15 de setembre del 1992 i es va publicar en el DOGC núm. 1649 el 25 de setembre del mateix any. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de les Garrigues
 Escut del Cogul

Referències 

Cogul
El Cogul
Escut de Fulleda

L'escut oficial de Fulleda té el següent blasonament:

Escut caironat: d'argent, una creu de calvari de gules. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 22 de setembre de 1995.

La creu del Calvari és un senyal tradicional de l'escut del poble, que fou una possessió del monestir de Poblet.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de les Garrigues

Referències 

Fulleda
Fulleda
Venus

Venus (mitologia), deessa personificació de l'amor i la bellesa física a la mitologia romana.
 Venus (planeta), segon planeta del Sistema Solar, segons la seua proximitat al Sol.
 Art:
 Venus de Milo
 Venus d'Urbino
 Venus del mirall
 Venus prehistòrica, tipus de figures femenines, provinents de les cultures paleolítiques, amb els caràcters sexuals exagerats.
 Venus de Berekhat Ram
 Venus de Willendorf
 Venus de Gavà
 Venus de Lespugue
 Venus de Tan-Tan
 El naixement de Venus (Cabanel), famós quadre d'Alexandre Cabanel.
 Biografies:
 Venus, sobrenom d'Agnès Tejada, locutora de ràdio i presentadora de televisió.
 Venus, sobrenom de l'actriu eròtica Angelica Costello.
 Venus Williams, jugadora de tennis professional.
 Geografia:
 Venus (Texas), entitat de població a l'estat de Texas.
 Altres:
 Venus (pel·lícula), pel·lícula britànica del 2006 amb Peter O'Toole.
 Venus (pel·lícula de 2022), pel·lícula de terror de Jaume Balagueró.
 Venus (pintura), quadre del pintor alemany Lucas Cranach el Vell.
 Venus (òpera), obra del compositor Othmar Schoeck sobre un llibret d'Armin Rüeger.
Venus (animal)
Bandera de Fulleda

La bandera oficial del Fulleda té la descripció següent:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca, amb una creu de calvari vermella al cente amb els braços de gruix 1/6 de l'alçària del drap; l'altura del pal de 3/4 de la del mateix drap, i la del travesser -situat al començament del segon quart del drap- la mateixa que la del drap; el peu format per tres graons cadascun d'altura 1/12; el superior d'amplada 2/9, el del mig 3/9 i l'inferior 4/9.

Història 
Es va aprovar l'1 de juliol del 1996 i es va publicar en el DOGC núm. 2233 el 22 de juliol del mateix any. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de les Garrigues
 Escut de Fulleda

Referències 

Fulleda
Fulleda
Escut de la Granadella

L'escut oficial de la Granadella té el següent blasonament:

Escut caironat partit: 1r d'argent, un ram de granadella tijat de gules i fullat i fruitat de sinople; 2n de gules, una mola d'argent nadillada de sable. Per timbre una corona de baró.

Història 
Va ser aprovat el 31 de gener de 1983.

La branca de granadella (Parietaria diffusa) és un senyal parlant referent al nom de la localitat. La Granadella fou el centre d'una baronia, i això es reflecteix en la corona dalt l'escut i en les armes parlants dels barons, els Moliner, a la segona partició: una mola d'argent sobre camper de gules.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de les Garrigues

Referències 

Granadella
La Granadella
Escut de Juncosa

L'escut oficial de Juncosa té el següent blasonament:

Escut caironat: d'argent, una rella de sable. Per timbre, una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 15 de març de 1990 i publicat en el DOGC el 28 de març del mateix any amb el número 1273.

La rella és un senyal tradicional de l'escut de Juncosa, relacionada amb el fet que el poble es dedica essencialment a l'agricultura; en són els conreus principals l'oliva, els cereals i l'ametlla.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de les Garrigues

Referències 

Juncosa
Juncosa
Bandera de Juncosa

La bandera oficial de Juncosa (Garrigues) té la següent descripció:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca, amb la rella negra de l'escut al mig, d'una altura de 7/9 parts de l'alt del drap i envoltada amb dues branques d'olivera de color verd.

La rella representa sant Isidre, patró del municipi. Les dues branques d'olivera són un ornament exterior de l'escut que s'ha inclòs a la bandera per la importància d'aquest producte en l'economia local.

Va ser aprovada el 30 de juliol de 1991 i publicada en el DOGC el 9 d'agost del mateix any amb el número 1478.

Curiositat 
Banderes que també carreguen una rella

Vegeu també 
 Escuts i banderes de les Garrigues

Referències 

Juncosa
Juncosa
Saturn

Saturn (mitologia), déu de l'agricultura en la mitologia romana
 Saturn (planeta), sisè planeta del sistema solar destacat pels seus característics anells 
 Sega Saturn, consola de joc.
 Saturn (automòbil) marca d'automòbils que pertany a GM.
 Premis Saturn, premis de cinema.
 Saturn (família de coets)
 Bultaco Saturno, motocicleta comercialitzada entre 1964 i 1966
Neptú

En la mitologia romana, Neptú (mitologia) és el déu dels mars i dels terratrèmols
 En astronomia, Neptú (planeta) és el vuitè planeta del sistema solar, segons la seua proximitat al Sol
 R-360 Neptun, míssil de creuer antivaixell de la Marina d'Ucraïna