alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
François Faber

François Faber (26. ledna 1887 – 9. května 1915) byl lucemburský cyklista, jeden z nejlepších cyklistů své éry.

V roce 1909 vyhrál suverénně sedmý ročník Tour de France, když se do vedení oblékl již po druhé etapě a do konce závodu, který se jel za velmi špatného počasí, před sebe již nikoho nepustil. Své vítězství si zajistil skvělými jízdami mezi městy Roubaix a Nice, kde dokázal vyhrát pět po sobě jdoucích etap (2.–6. etapu) a překonal tak rekord René Pottiera, který vyhrál 4 po sobě jdoucí etapy. Svou obrovskou odolnost prokázal již ve druhé etapě dlouhé 398 km, když se 200 km před cílem pustil do samostatného úniku a i přes mrazivý déšť jej dotáhl do konce. Následující den se za teploty pouhých 4 °C a při silném dešti opět utrhl od pelotonu a sólovou jízdou dlouhou 110 km se, pokryt blátem, dostal do cíle na prvním místě. V další etapě, opět za silného deště, dojel znovu do cíle jako první po úniku dlouhém 62 km. Jeho manažer Baugé o něm řekl: „Je to Bůh, který sesednul z nebe na bicykl.“ Stal se tak prvním zahraničním (nefrancouzským) vítězem nejtěžšího etapového závodu planety. Za svůj život dokázal na Tour de France vyhrát celkem 19 etap.

V roce 1915 tragicky zahynul ve válce. Je po něm pojmenován i druhý největší lucemburský jednodenní závod – Velká cena François Fabera (Grand-Prix François Faber), který se jezdí již od roku 1918.

Jeho zařazení mezi nejlepší cyklisty počátku století dokazují i další vítězství:
 1908 – Tour de Lombardie
 1909 – Paris-Bruxelles
 1909 – Paris-Tours
 1909 – Sedan-Bruxelles
 1910 – Paris-Tours
 1911 – Bordeaux-Paris
 1913 – Paris-Roubaix

Externí odkazy 
 

Lucemburští cyklisté
Narození v roce 1887
Úmrtí v roce 1915
Vítězové Tour de France
Oběti první světové války
Muži
Úmrtí 9. května
Narození 26. ledna
Nositelé Médaille militaire
Nositelé Válečného kříže 1914–1918
Africké hry

Africké hry jsou oblastní mezinárodní sportovní soutěže pořádané pod patronátem MOV. Jejich uspořádání navrhoval již roku 1923 Pierre de Coubertin, pro odpor koloniálních zemí se však neuskutečnily. Konají se od roku 1965, zpočátku je řídil Stálý výbor afrického sportu, který v roce 1969 vystřídala Nejvyšší rada afrického sportu. Jejich předchůdcem byly Hry přátelství, které pořádaly frankofonní africké země v letech 1960, 1961 a 1963.

Africké hry – přehled 

 Africké hry 1965 – Brazzaville, Kongo
 Africké hry 1969 – Bamako, Mali – neuskutečnily se z důvodu vojenského puče v zemi
 Africké hry 1973 – Lagos, Nigérie
 Africké hry 1978 – Alžír, Alžírsko
 Africké hry 1987 – Nairobi, Keňa
 Africké hry 1991 – Káhira, Egypt
 Africké hry 1995 – Harare, Zimbabwe
 Africké hry 1999 – Johannesburg, Jihoafrická republika
 Africké hry 2003 – Abuja, Nigérie
 Africké hry 2007 – Alžír, Alžírsko
 Africké hry 2011 – Maputo, Mosambik
 Africké hry 2015 – Brazzaville
 Africké hry 2019 – Luanda, Angola

Medailové zisky 

Pozn.: Maroko se her neúčastní od roku 1987 na protest proti tomu, že Africká unie uznává nezávislost Západní Sahary. Jihoafrická republika byla na hry poprvé pozvána po zrušení apartheidu v roce 1995.

Sporty 
Na Afrických hrách 2011 se soutěžilo v následujících sportech: atletika, badminton, basketbal, box, šachy, cyklistika, jachting, jezdectví, fotbal, házená, judo, kanoistika, karate, netball, plavání, sportovní gymnastika, sportovní střelba, squash, stolní tenis, taekwondo, tenis, triatlon, veslování, volejbal, vzpírání a zápas. Vyřazeny z programu byly baseball a pozemní hokej. Na rok 2015 se plánuje premiéra kickboxu, šermu a tanečního sportu.

Externí odkazy 
 
 https://web.archive.org/web/20180210030823/http://www.africaolympic.net/
 http://www.gbrathletics.com/ic/afg.htm

 
Sport v Africe
Multisportovní události
Velká Deštná

Velká Deštná (německy Großkoppe či Deschneyer Koppe) je s nadmořskou výškou 1116 m n. m. nejvyšší horou Orlických hor. Dříve udávaná výška 1115 m n. m. je výškou geodetického bodu, ne nejvyšším místem. Leží 3 km východně od Deštného v Orlických horách.

Má také 8. nejvyšší prominenci a 15. nejvyšší izolaci ze všech českých hor.

Rozhledna 

Na vrcholu stála již koncem 19. století dřevěná rozhledna. Tu sice vichr a bouře rozmetaly, ale byla v různých podobách pravidelně obnovována až do konce 70. let 20. století, kdy byla stržena. Roku 1992 byla na vrcholu postavena 8 metrů vysoká dřevěná rozhledna ve tvaru pyramidy ze čtyř otesaných kmenů, pojmenovaná Štefanova vyhlídka, vystavěna skauty jako dárek hajnému a členovi Horské služby Štefanu Matějkovi k jeho 60. narozeninám. Tato rozhledna však byla z důvodu bezpečnosti v roce 2004 nahrazena rozhlednou novou, také dřevěnou. Ta ale také neodolala drsnému klimatu a v létě 2010 byla stržena.

V letech 2018 a 2019 byla na vrcholu vystavěna devatenáctimetrová ocelová rozhledna pětiúhelníkového půdorysu opláštěná modřínovými hranoly symbolizující déšť ve větru. Slavnostní otevření rozhledny proběhlo dne 26. října 2019.

Z rozhledny je výhled do širokého okolí – na Rychnovsko, Stolové hory i Králický Sněžník.

Přístup 

Přes vrchol vede hlavní hřebenová cesta Orlických hor – červeně značená Jiráskova cesta, kterou v těchto místech kopíruje i cyklotrasa č. 4071. Nejsnadnější přístup je po Jiráskově cestě ze sedla pod Šerlichem, kde je parkoviště a zastávka autobusu. Další možností je výstup po zelené značce od osady Luisino údolí.

V sezóně je nedaleko vrcholu otevřen kiosek (chata) Horské služby se základním občerstvením.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Velká Deštná na Od kladských hranic
 Velká Deštná na Orlickehory.net
 Velká Deštná na Tisicovky.cz
 Podrobný popis výstupu na Velkou Deštnou

Hory a kopce v Orlických horách
Hory a kopce v okrese Rychnov nad Kněžnou
Tisícovky v Česku
Deštné v Orlických horách
Arachné

Arachné (latinsky Arachne, z řeckého ᾰ̓ρᾰ́χνη arachné „pavouk“) je postava z Ovidiova díla Proměny, dívka, jež vyzvala Athénu na soutěž v tkaní, za což byla potrestána proměnou v pavouka.

Příběh 
Arachné byla dcerou pastýře Idmóna z Kolofónu v Lýdii a vynikala v tkaní. Počala tvrdit, že je v tomto umění lepší než Athéna a nepřiznávala této bohyni žádnou zásluhu na svých dovednostech. Athéna se jí tedy zjevila v podobě staré ženy a řekla Arachné, že se nemůže měřit bohům a že má prosit bohyni o odpuštění. Dívka však trvala na své převaze a vyzvala Athénu, ať se nevyhýbá soutěži. Poté bohyně sňala svůj převlek a soupeření o nejlepší tapisérii počalo – Athéna na té své vypodobnila bohy v jejich velikosti, zatímco Arachné milostná dobrodružství bohů. Athéna uražena dokonalostí dívčina díla a jeho námětem Arachninu tapisérii roztrhala, dívku fyzicky napadla a ta se v zoufalství oběsila. Athéna poté s jistou lítostí i doznívajícím hněvem oběšenou pokropila výtažkem z Hekatiných bylin a proměnila v pavouka, jenž věčně přede své sítě.

Původ 
Ovidiovo zpracování příběhu je nejstarším známým a je otázkou zda není jeho invencí. Na existenci starší verze však může ukazovat zmínka ve Vergiliových Zpěvech pastýřských o pavoukovi jež byl obětí Minerviny zloby, přičemž pramenem by pak snad mohlo být ztracené dílo Heteroioumena „Proměny“ řeckého básníka Nikandra z Kolofónu. Až z doby po Ovidiově díle pochází zmínka Plinia staršího o jejím synu Closterovi jež vynalezl vřeteno, jméno této postavy snad může variace na jméno jedné z moir – Klóthó „Předoucí“. Druhá zmínka, kusá a nejasná pochází z Nonnových Dionýsiak. Mytoložka Wendilyn Emrys se tak domnívá že příběh o Arachné neměl předlohu v řecké mytické tradici a je Ovidiovou invencí, snad ovlivněnou lokálním maloasijským příběhem s nímž se autor setkal na svých cestách.

Odkazy

Poznámky

Reference

Literatura 
 Publius Ovidius Naso: Proměny, kap. VI, 1-146.

Externí odkazy 
 

Hrdinové a postavy řecké mytologie
Nobelova cena za mír

Nobelova cena míru je jedna z pěti Nobelových cen, která je udělována osobě nebo organizaci (což cenu míru činí výjimečnou), která „vykonala nejvíce pro bratrství mezi národy, zrušení nebo zmenšení existujících armád či pořádání a propagaci mírových kongresů“. Na rozdíl od ostatních Nobelových cen ji neuděluje švédská Akademie věd, ale norský Nobelův výbor, jmenovaný norským parlamentem.

Z Čechů Nobelovou cenou za mír zatím nikdo oceněn nebyl. Pražská rodačka baronka Bertha von Suttnerová pobývala trvale v Česku jen třináct let, proto se k českým laureátům nezařazuje. První československý prezident Tomáš Garrigue Masaryk byl nominován celkem sedmnáctkrát, oceněn však nebyl nikdy. Nominaci dále obdržel například Rudolf Vrba, Edvard Beneš, Čeněk Slepánek, Josef Lukl Hromádka, Václav Havel či Jiří Hájek.

Kontroverze 

V roce 1994 po ocenění Jásira Arafata, palestinského politika podezřelého ze spolupráce s teroristy, na protest proti tomuto odstoupila třetina členů výboru, který ceny uděluje. Své odpůrce měl v roce 1973 americký poradce pro národní bezpečnost Henry Kissinger za diplomatické jednání ve válce ve Vietnamu (zejména po odtajnění Pentagon Papers). Vlažné přijetí se v roce 2009 dostalo Baracku Obamovi, kdy média diskutovala o výsledcích, které za sebou americký prezident měl v době, kdy cenu obdržel. Na začátku února 2012 členové výboru pro udělování ceny za mír čelili obvinění z nedržení se výběrových kritérií pro výběr kandidátů z roku 2009. Nositelka Nobelovy ceny za mír z roku 1991 Aun Schan Su Ťij byla kritizována za to, že jako neoficiální hlava vlády Myanmaru nepodnikla kroky proti genocidě muslimské menšiny Rohingů.

Držitelé Nobelovy ceny míru

1901–1910

1911–1920

1921–1930

1931–1940

1941–1950

1951–1960

1961–1970

1971–1980

1981–1990

1991–2000

2001–2010

2011–2020

Od 2021

Podle zemí 
Země, do kterých putovala Nobelova cena míru nejčastěji:
 Spojené státy americké – 26
 Spojené království – 14
 Švýcarsko – 13
 Francie – 9
 Švédsko, Belgie – 5
 Německo – 4
 Izrael, Jihoafrická republika – 3

Odkazy

Reference

Související články 
 Nobelova cena za fyziku – udělována Královskou švédskou akademií věd
 Nobelova cena za chemii – udělována Královskou švédskou akademií věd
 Nobelova cena za fyziologii a medicínu – udělována institutem Karolinska
 Nobelova cena za literaturu – udělována švédskou Královskou akademií věd
 Nobelova pamětní cena za ekonomii (Cena Švédské národní banky za rozvoj ekonomické vědy na památku Alfreda Nobela) – udělována Švédskou říšskou bankou od roku 1968, není zmíněna v Nobelově závěti

Externí odkazy 
 
 Oficiální stránky (anglicky)

Mír
Mírová ocenění
Zahraniční vztahy Norska
Ocenění založená roku 1901
Committed Information Rate

Committed Information Rate (CIR) je garantovaná minimální průchodnost sítě (commitment = [smluvní] závazek). Rychlost se udává v bitech za sekundu nebo v bajtech za sekundu a je odsouhlasená sítí Frame Relay pro přenos informací za normálních podmínek. Termín se poprvé objevil v souvislosti s ATM sítěmi.

Platí CIR ≤ MIR.

Externí odkazy 
 Nová specifikace pro Frame Relay I. lupa.cz

Frame Relay
Počítačová terminologie
Počítačové sítě
Anglická slova a fráze
Maximum information rate

MIR je zkratka anglického termínu Maximum Information Rate – maximální šířka pásma dostupná zákazníkům širokopásmových sítí.

Platí CIR ≤ MIR.

V terminologii Cisco Systems též Minimum Information Rate v souvislosti s Frame Relay sítěmi.

Externí odkazy 
 RFC 2963 „A Rate Adaptive Shaper for Differentiated Services“
 Cisco Provisioning Center - Glossary

Frame Relay
Počítačová terminologie
Bahňáci

Bahňáci jsou skupinou ptáků v rámci řádu dlouhokřídlých, jejíž zástupci typicky hledají potravu procházením bahnitých či wattových mělkých břehů a používají svůj zobák ke sběru bezobratlých vodních živočichů jako jsou korýši či vodní hmyz.

Mezi bahňáky se najdou ptáci od velikosti vrabce až po středně velké ptáky brodivého typu vázané na vodu a její okolí (mokré louky, bažiny…). Jde o velmi rozmanitou skupinu, ať už jde o vzhled nebo hnízdní prostředí. Mají tenký a dlouhý zobák (kromě kulíků), někdy ohnutý nahoru (tenkozobec opačný) nebo dolů (koliha velká).

Většina druhů hnízdí na zemi, ale např. vodouš kropenatý na stromech. Mláďata jsou nekrmivá. Bahňáci mají převrácené rodičovské (sexuální) role; u druhů, kde se o mladé stará samec, je výraznější pohlavní dimorfismus, samice je pestřejší. Jsou to dobří letci, často výrazně tažní. Mezi bahňáky dokonce patří i rekordman v ptačí migraci, kterým je břehouš rudý, jenž dokáže urazit přes 13 000 km bez jediné zastávky. 

Většina druhů vyskytující se v České republice je zde pouze na průtahu ze severněji položených hnízdišť, často z oblastí kolem polárního kruhu. Mohou tvořit hejna obsahující až několik tisíc jedinců. V Česku tvoří pouze malá hejna (cca několik desítek).

Systematika

Tradiční pojetí 
Systematika dlouhokřídlých, ke kterým bahňáci náleží, byla a stále je předmětem živých vědeckých debat. V jednom z tradičních pojetí představují bahňáci jeden ze tří podřádů dlouhokřídlých (dalšími byli racci (Lari) a alky (Alcae)). V takovém případě se podřád bahňáků označoval jako Charadrii. S rozmachem genetických metod však začaly v průběhu 10. let 21. století vycházet studie, které poukázaly na to, že toto rozdělení je nepřirozené, skupina Charadrii je polyfyletická a představuje tzv. odpadní koš na taxony (). V historickém pojetí zahrnuje podřád bahňáků kolem 245 druhů a přibližně následující čeledi:

 běhulíkovcovití (Pluvianidae)
 dropíkovití (Pedionomidae)
 dytíkovití (Burhinidae)
 kulíkovcovití (Pluvianellidae)
 kulíkovití (Charadriidae)
 ostnákovití (Jacanidae)
 ouhorlíkovití (Glareolidae)
 písečníkovití (Thinocoridae)
 pobřežníkovití (Dromadidae)
 slučicovití (Rostratulidae)
 slukovití (Scolopacidae)
 srpatkovití (Ibidorhynchidae)
 štítonosovití (Chionidae)
 tenkozobcovití (Recurvirostridae)
 ústřičníkovití (Haematopodidae)

Jednu dobu byli bahňáci dokonce považování za samostatný řád, který se označoval Charadriiformes (dnes dlouhokřídlí), díky čemuž občas vznikají zmatky.

Moderní pojetí 
Moderní pojetí bahňáků, resp. skupiny Charadrii, se ve vědecké komunitě stále diskutuje. Např. podle analýzy DNA z roku 2021 jsou ve skupině pouze tyto čeledě:

 dytíkovití (Burhinidae)
 kulíkovcovití (Pluvianellidae)
 kulíkovití (Charadriidae)
 ústřičníkovití (Haematopodidae)
 srpatkovití (Ibidorhynchidae)
 štítonosovití (Chionidae)
 tenkozobcovití (Recurvirostridae)

Odkazy

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
 International Wader Study Group 

Dlouhokřídlí
Rozloha

Rozloha neboli plocha je údaj o velikosti území (např. státu). Určuje se v plošných mírách, obvykle v km² (kilometr čtvereční) nebo ha (hektar). Hektar je plocha čtverce o rozměrech 100×100 metrů a 1 km² odpovídá 100 hektarům. V hektarech se udává rozloha některých menších území, např. přírodních rezervací. Některé země používají vlastní jednotky, vybočující z metrického systému, např. ve Spojených státech se rozloha udává ve čtverečních mílích (1 mi² = 2,589 km²).

Příklady 
 Praha má rozlohu 496 km² neboli 49 600 ha.
 Okres Mělník má rozlohu 712,4 km²
 Česko má rozlohu 78 867 km².
 Bývalé Československo mělo do roku 1992 rozlohu 127 876 km².
 Evropská unie má od roku 2013 rozlohu 4 381 376 km².
 Evropa má rozlohu 10 058 000 km².
 Největší stát světa, Rusko, má rozlohu 17 128 426 km².
 Planeta Země má povrch o rozloze 510 065 284 km².

Související články 
 Obsah
 Seznam států světa podle rozlohy

Externí odkazy 
 

Kartografie
Cristiano da Matta

Cristiano da Matta (* 19. září 1973, Belo Horizonte, Brazílie)
je brazilský pilot formule 1.

Da Matta začal jako mnoho dalších budoucích pilotů F1 závodit na motokárách. V roce 1993 se stal mistrem Brazílie ve formuli Ford. O rok později dominoval ve národním šampionátu Formule 3 v týmu Cesario Formula Racing. To mu zajistilo místo v týmu West Surrey Racing, který pro mistrovství Británie připravil vozy Dallara-Mugen Honda F395. Cristiano Da Matta končí na 8 místě s 81 body a jedním vítězstvím.

V roce 1996 zakotvil v týmu Pacific Racing ve Formuli 3000, kde končí na 8 místě. Pro následující rok volí závody v zámoří a tak ho můžeme vídat v Indy Lights. V roce 1998 ve stejném šampionátu vítězí ve čtyřech závodech a stává se mistrem.

Rok 1999 působí v Indycar a končí na 18 místě s 32 body. V roce 2000 se dokázal zlepšit o osm míst a se 112 body je desátý. V roce 2001 je už pátý a dokázal třikrát zvítězit. Rok 2002 mu přinesl titul v sérii Indycar a nabídku do Formule 1, kde testuje pro tým Toyota. V roce 2003 je již pilotem Toyoty v celém šampionátu F1 a ziskem deseti bodů si zajistil 13. místo.

Tituly 
 1993 Mistr Brazílie (Formule Ford)
 1994 Mistr Brazílie (Formule 3)
 1998 Mistr Indy Lights
 2002 Mistr Champ Cars

Vítězství 
 1997 Nazareth (Indy Lights)
 1997 Vancouver (Indy Lights)
 1997 Laguna Seca (Indy Lights)
 1998 Long Beach (Indy Lights)
 1998 Nazareth (Indy Lights)
 1998 Trois-Rivieres (Indy Lights)
 1998 Vancouver (Indy Lights)
 2000 Chicago (Champ Cars)
 2001 Monterrey (Champ Cars)
 2001 Surfers' Paradise (Champ Cars)
 2001 Fontana (Champ Cars)
 2002 Monterrey (Champ Cars)
 2002 Laguna Seca (Champ Cars)
 2002 Portland (Champ Cars)
 2002 Chicago (Champ Cars)
 2002 Toronto (Champ Cars)
 2002 Elkhart Lake (Champ Cars)
 2002 Miami (Champ Cars)

Formule 1

Kompletní výsledky ve Formuli 1

Nejlepší umístění v mistrovství světa 
 6. místo Grand Prix Španělska 2003
 6. místo Grand Prix Německa 2003
 6. místo Grand Prix Monaka 2004

Externí odkazy 
 
 
 Oficiální stránky

Brazilští piloti F1
Piloti F1 stáje Toyota
Narození v roce 1973
Žijící lidé
Muži
Narození 19. září
Narození v Belo Horizonte
Lidzbark Warmiński

Lidzbark Warmiński ( historicky Lizberk nebo Lizberk nad Lynou)
je okresní město v severovýchodním Polsku, ve Varmijsko-mazurském vojvodství, na soutoku řek Łyna a Symsarna.

Historie 

Lidzbark (německy Heilsberg, původní název Lecbark) vznikl na místě křižáky dobyté pruské tvrze okolo roku 1240. V roce 1241 postavili křižáci na místě zničené tvrze dřevěný hrad, který byl Prusy dobyt následujícího roku. V roce 1243 hrad opět získali křižáci. V roce 1251 byl hrad předán prvnímu biskupovi warmijské diecéze Anzelmovi. Zanedlouho (rok 1261) během druhého pruského povstání hrad změnil majitele. Po porážce povstání v roce 1274 byl hrad opětovně získán. Lidzbark obdržel městská práva 12. srpna 1308 od warmijského biskupa Eberharda. Město bylo postaveno v zákrutu (meandru) řeky Łyna. Hrad vznikl na soutoku řek Łyna a Symsarna. Město bylo založeno na chełmińském právu. Při založení město dostalo 140 lánů země (1 lán, polsky włoka, v Polsku historická plošná míra ~ 16,8 ha nebo ~17,8 ha).

Ve znaku města je beránek Boží s biskupskou berlou. Tento znak vychází ze znaku warmijské diecéze.

Městské hradby byly zbudovány v polovině 14. století, do města vedly tři brány: Vysoká (Královecká), Mlýnská a Kostelní a k tomu ještě Hradní brána. V polovině 14. století v Lidzbarku probíhaly intenzivní stavební práce, kdy byl postaven hrad, farní kostel a radnice. Koncem 14. století byl v Lidzbarku už i vodovod. V letech 1350 - 1795 byl Lidzbark sídlem warminských biskupů a hlavním městem Warmie. V červnu 1440 Lidzbark přistoupil do Pruského svazu a po skončení třináctileté války v roce 1466 se ocitl uvnitř hranic Polska. Město proslavili známí warminští biskupové a Mikuláš Koperník, který v letech 1503–1510 pobýval na lidzbarském hradě u svého strýce Łukasze Watzenroda.

V letech 1703–1709 Lidzbark okupovali Švédové, zimu roku 1703 zde strávil švédský král Karel XII. V roce 1749 zde warminský biskup Adam Grabowski objevil Gallovu kroniku, který byla publikována tiskem. V roce 1807 bylo město obsazeno francouzskými vojsky a v roce 1914 ruskou armádou. Nejvíce Lidzbark utrpěl v době 2. světové války, kdy bylo naprosto zničeno staré město. Zůstal však hrad warmijských biskupů a farní kostel.

Památky 

 Hrad warmijských biskupů (Zamek biskupów warmińskich)
 Farní kostel
 Části hradeb s předbraním Vysoké brány z 15.-16. století (nyní ubytovna Polského svazu turistů PTTK)
 bývalý evangelický kostel (nyní pravoslavný), postavený ze dřeva v letech 1821-23
 tzv. oranžérie, barokně-klasicistní zahradní pavilón postavený v letech 1711-24 pro biskupa Teodora Potockého, rozšířen okolo roku 1770 roku pro biskupa Ignáce Krasického

Významní rodáci 
 Bogdan Borusewicz, polský politik

Reference

Externí odkazy 
 
 Oficiciální stránky města
 „internetový servis města Lidzbark Warmiński“

 
Města ve Varmijsko-mazurském vojvodství
Okresní města v Polsku
Anglická abeceda

Jako anglická abeceda se označuje nejzákladnější část latinské abecedy, což je 26 základních písmen bez diakritiky (popř. 26 malých a 26 velkých písmen), která jsou používána v anglických slovech. V abecedním pořádku to jsou:

A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z

Výslovnost: ej, bý, sý, dý, ý, ef, dží, ejdž, áj, džej, kej, el, em, en, ou, pí, kjů, ár, es, tý, jů, vý, dabl jů, eks, váj, zet

Vzácně se ve přejatých slovech (jako např. výraz pro kavárnu café) mohou vyskytovat i písmena s diakritikou, nejčastěji písmeno É ve slovech přejatých z francouzštiny.

Tatáž sada znaků byla v 60. letech zásluhou rozvoje počítačového a telekomunikačního průmyslu ve Spojených státech přijata organizací ISO jako tzv. základní latinka ISO. Díky této normalizaci se dnes podpora těchto znaků dá očekávat od v podstatě libovolného zařízení (počítače, psacího stroje, mobilního telefonu, …), zatímco podpora jiných znaků (tzv. národních abeced) již nemusí být tak dokonalá.

Mnoho počítačových systémů umí pracovat pouze se znaky této abecedy, v programovacích jazycích jsou obvykle v identifikátorech povolena pouze písmena anglické abecedy, číslice a znak podtržítka.

Související články 
 ASCII
 Unicode
 ROT13

Latinka
Maltézský kříž (znak)

Takzvaný Maltézský kříž (neboli bílý osmihrotý kříž na červeném poli) je znakem Řádu sv. Jana Jeruzalémského (dnes Maltézský řád).

Maltézský kříž je jako symbol používán hlavně Suverénním vojenským hospitální řádem sv. Jana v Jeruzalémě, na Rhodu a na Maltě (Maltézským řádem) a protestantskými johanitskými řády, kteří se od původního Maltézského řádu odštěpili. Maltézský kříž je též symbolem pomáhajících Maltézských organizací, v Česku například u Maltézské pomoci.

Užití 
Jako jeden ze svých symbolů jej používá i stát Malta, přičemž se nachází na námořní obchodní vlajce a na rubu jednoeurovek a dvoueurovek, ražených na Maltě.
Červená barva pozadí byla zavedena až roku 1259; do té doby nosili rytíři přehozy barvy černé. Osm špiček kříže má symbolizovat osm blahoslavenství z novozákonních kázání na hoře, o čemž měl rozhodnout druhý velmistr řádu, Raymond du Provence. Forma kříže se během doby značně měnila, což vyplývá jak ze soudobých kreseb, tak i z reliéfů na různých stavbách a ze zobrazení na mincích. Dnešní forma pochází zřejmě z 15. nebo 16. století, přičemž první zaznamenaná podoba pochází z řádových mincí, ražených na Maltě roku 1567.

Vznik 
Rozšířený názor, že osm špiček kříže symbolizuje osm tzv. jazyků řádu, je možno považovat za chybný: řád měl původně sedm jazyků, až roku 1492 vznikl osmý, kastilský. Osmihrotý kříž – i když různě stylizován – byl však řádem používán již dříve.

Osmihrotý kříž 
Osmihrotý kříž se postupem doby stal symbolem rytířských ctností a celá řada insignií a symbolů různých řádů a vyznamenání z něj vychází. Například, zelený osmihrotý kříž je odznakem řádu svatého Lazara, bílý je odznakem švédského Řádu polární hvězdy a červený je odznakem španělského řádu Isabely Katolické. Řád křižovníků s červenou hvězdou používá osmihrotý kříž červené barvy v černém poli a hvězdou v patě znaku, jejichž znak je užíván i několika obcemi, které řádu dříve patřily. 

Existuje i dvanáctihrotý maltézský kříž, který má čtyři hroty navíc, uprostřed konce každého ramene.

Symboly českých obcí s maltézským křížem

Znaky

Vlajky

Odkazy

Literatura 
 Karel Schwarzenberg, Heraldika, Praha, Vyšehrad Praha 2007, str. 162-7, 
 Ladislav Vrtel, Heraldická terminológia I, Slovenská genealogicko-heraldická společnost 2003, str. 178,

Externí odkazy 
 
 Sovereign Military Order of Malta - The Maltese Cross
 The Maltese Cross and its significance 

Maltézský řád
Kříže v heraldice
Rytířské řády
B

B je druhé písmeno latinské i české abecedy.

Významy

B 
 Astronomie
 označení jedné ze spektrálních tříd hvězd
 Formát papíru
 řada formátů o poměru stran 1:, které jsou zvětšenými formáty řady A
 Fotografování
 na fotoaparátu u nastavení rychlosti závěrky znamená, že závěrka zůstává otevřená po celou dobu držení spouště
 Fyzika
 označení vektoru magnetické indukce
 Hudba
 v anglickém značení hudebních not zastupuje tón, který se ve většině zemí střední Evropy značí písmenem H:
německé značení hudebních not v oktávě: C, D, E, F, G, A, H;
anglické značení hudebních not v oktávě: C, D, E, F, G, A, B.
 v partituře bas
 Hudební průmysl
 druhá, u singlů doplňková, strana desky nebo kazety
 Chemie
 značka boru
 Jednotky
 v soustavě SI značka logaritmické jednotky (např. hladiny intenzity zvuku) – Bel
Lékařství
 jedna z krevních skupin
 Letectví
 státní poznávací značka tchajwanských letadel
 Mezinárodní poznávací značka
 Belgie
 Nutriologie
 vitamín – B-komplex
 Potravinářství
 vejce – druhá největší velikost slepičích vajec
 Informatika
 <B> je ve značkovacím jazyce HTML element pro tučný text
 B:\ je konvenční označení druhé disketové jednotky v operačních systémech založených na CP/M, jako třeba DOS
 značka jednotky informace byte
 programovací jazyk, přímý předchůdce jazyka C
 Radiokomunikace
 prefix volacích znaků pro Čínu
 Slang
 „béčko“ popisuje něco druhořadého, např. B-tým, béčkový film apod.
Státní poznávací značka
 písmenem B začínaly v ČSSR SPZ vozidel bezpečnostních složek (Veřejné bezpečnosti, ale i Pohraniční stráže)
 Šestnáctková soustava (a další číselné soustavy o základu větším než 11)
 číslice 11
Školství
 označení druhé třídy v pořadí v rámci ročníku (např. třída 4.B)
 Anglosaské vzdělávání
 nadprůměrná známka (odpovídající českému stupni chvalitebně)
 Veřejná doprava
 Linka B
 Železnice
 označení vozů druhé třídy
 Vůz B ČD
 Kinematografie
 označení pro béčkový film

b 
 Geometrie
 v trojúhelníku stranu protilehlou k vrcholu B
 v mnohoúhelnících o 4 a více vrcholech stranu mezi vrcholy B a C
 Jednotky
 značka jednotky plochy barn – 10−28 m²
 značka jednotky množství bag (pytel nebo žok), jenž se vyjadřuje v jednotkách hmotnosti – rozměr: kg
 značka starověké antické jednotky hmotnosti bes – 218,3 gramu
 Lázeňství
 zkratka slova baln.  latinské slovo balneum – lázeň
 Počítače
 <b> je ve značkovacích jazycích HTML a XHTML element pro tučný text
 značka jednotky informace bit
 Železnice
 označení vozů s chodbičkou uprostřed
 označení vozů s oddílem pro tělesně postižené

฿ 
<div style="float: right; margin: 0 0 1em 1em;">

 Měna
 znak měny baht

♭ 

 Hudba
 v notovém zápisu znak posuvky pro snížení základního tónu (tzv. béčko).

Externí odkazy 
 
 
 
 

 
Zkratky
Značky
D

D je čtvrté písmeno latinské abecedy.

Významy

D 

 Anglosaské vzdělávání
 podprůměrná známka (odpovídající českému stupni dostatečně)
 Atmosféra
 nejnižší vrstva v ionosféře
 Biblistika
 označení tzv. deuteronomického pramenu Pentateuchu
 Biochemie
 označení pro kyselinu asparagovou
 Doprava
 označení dálnice v Česku a na Slovensku
 označování linek MHD – D (linka)
 Elektrotechnika
 označení standardní velikosti elektrického článku ve tvaru válce o průměru 33 mm a délce 58 mm (tzv. „velký buřt“)
 Matematika
 symbol pro největší společný dělitel
 Fyzika
 označení vektoru elektrické indukce
 Geografie
 D (řeka) — řeka v Oregonu v USA
 Hudba
 označení dominanty.
 Chemie
 značka deuteria – izotopu vodíku
 Informatika
 programovací jazyk – viz D (programovací jazyk)
 Jednotky
 v soustavě SI značka vedlejší jednotky optické mohutnosti – dioptrie
 Logické obvody
 označení klopného obvodu typu D – delay latch neboli zdržení
 Mezinárodní poznávací značka
 Německo
 Nutriologie
 vitamín – kalciferol
 vejce – nejmenší velikost slepičích vajec
 Opevnění
 zkratka pro dělostřeleckou tvrz Dobrošov
 Římské číslice
 symbol pro 500
 Šestnáctková soustava (a další číselné soustavy o základu větším než 13)
 číslice 13
 Železnice
 služební vůz nebo oddíl
 služební vůz pro nákladní vlaky
 služební nebo zavazadlový vůz
 vůz s prostorem pro přepravu jízdních kol
 vůz pro cestující s dětmi do 10 let (označení v jízdním řádu ve sloupci vlaku)

d 

 Geometrie
 označení pro průměr
 ve čtyřúhelníku strana mezi vrcholy D a A
 v mnohoúhelnících o 5 a více vrcholech strana mezi vrcholy D a E
 Hudba
 nota, tón
 Jednotky
 v soustavě SI značka vedlejší jednotky času – den
 v soustavě SI značka předpony pro 10−1 (deci-)
 Fyzika a obecná chemie
 označení kvantových stavů s orbitálním momentem hybnosti (resp. vedlejším kvantovým číslem) l=2; odtud i
 označení atomového orbitalu odpovídajícího l=2;
 označení bloku přechodných kovů v periodické tabulce
 Matematika
 symbol pro operátor derivace a pro totální diferenciál

d' 
 Lingvistika
 zkratka předložky de. Užívá se v latině a románských jazycích ve významu z, od. Jméno s touto předložkou bývá někdy překládáno do jiných jazyků (např. d'Orange: Oranžský), jindy se nepřekládá (např. Jean le Rond d'Alembert).

₫ 

 Měna
 znak měny Dong

∂ 

 Matematika
 znak parciálního diferenciálu

Externí odkazy 
 
 

Zkratky
Značky
Implementace

Implementace je proces uskutečňování teoreticky stanovené myšlenky nebo projektu za účelem jejího dalšího použití. Implementaci předchází analýza zadání, plánování postupu a očekávaných výsledků. Nesoulad mezi předpokladem a skutečností může být způsoben chybou implementace nebo chybou samotné metody. Správná metoda je funkční nezávisle na způsobu implementace.

Implementaci předchází analýza řešeného problému, jejímž výstupem je dekompozice problému na dílčí celky, které lze snadněji implementovat. Ve fázi testování implementovaného algoritmu se použijí vhodně zvolené vstupní testovací soubory dat a soubory očekávaných výsledků. Nesoulad mezi vstupními a výstupními testovacími daty může být chybou analýzy nebo implementace algoritmu (následuje opakování implementace).

Příklady 
Zákonodárný proces:
 Zavedení určitých norem do právních předpisů, např. implementace evropských norem do právního řádu České republiky. „Od vstupu České republiky do Evropské unie platí v České republice také prameny evropského komunitárního práva, přičemž významná část již byla implementována do zákonů a dalších právních předpisů.“
Informatika:
 Práce, spojené se zaváděním například určitého informačního systému do provozu, jsou implementací tohoto systému.
 Vytvoření překladače pro daný programovací jazyk v prostředí určitého systému je implementace tohoto jazyka. Implementace musí dbát na struktury a pravidla prostředí (systému), do nějž se jazyk implementuje, využít jeho možností a respektovat jeho omezení.
 Vytvoření počítačového programu, který vzestupně seřadí daná čísla, je implementací některé známé (teoretické) metody řazení.
Filosofie:
 Čin je implementovaná myšlenka.

Původ slova 
Do češtiny bylo slovo implementace (doplnění, naplnění, uskutečnění) převzato z latinského implementum (uskutečnění, vyplnění); sloveso implere znamená naplňovat.

Odkazy

Reference

Literatura 
 Akademický slovník cizích slov: [A–Ž]. Kol. aut. pod ved. Věry PETRÁČKOVÉ a Jiřího KRAUSE. Praha: Academia, 1997. 834 s. ISBN 80-200-0607-9.

Související články 
 Algoritmus
 Složitost algoritmů
 Programování
 Verifikace programu
 Testování softwaru

Externí odkazy 
 Implementace programu (dotace EU) 
 

Programování
F

F je šesté písmeno latinské abecedy.

 V atmosféře Země je F název vrstvy v ionosféře.
 V biochemii je F označení pro aminokyselinu fenylalanin.
 Ve fotografii je f označení pro ohniskovou vzdálenost (viz též f-číslo).
 Ve fyzice
 F je označení pro sílu;
 F je označení pro Helmholtzovu volnou energii;
 F je označení pro Faradayovu konstantu;
 f je označení pro frekvenci;
 f je označení pro součinitel smykového tření;
 f je označení pro ohniskovou vzdálenost;
 f je označení pro kvantové stavy s orbitálním momentem hybnosti (resp. vedlejším kvantovým číslem) l=3;
 odtud f  je označení pro druh atomového orbitalu odpovídající l=3;
 f je označení pro objemovou hustotu síly v silovém poli.
(vizte též položku "V soustavě SI" níže)
 V gramatice je f označení pro femininum, ženský rod.
 V hexadecimálních číslech (a dalších číselných soustavách o základu větším než 15) znamená F číslici 15.
 V hudbě
 f je nota.
 𝆑 je značení pro pokyn forte (silně).
 V chemii
 F je značka fluoru.
 f je druh atomového orbitalu
 f je blok periodické tabulky obsahující vnitřně přechodné kovy
 V informačních systémech
 F často používá jako kód pro ženské pohlaví (oproti M u mužů).
 F je také série funkčních kláves na počítačové klávesnici. (F1 až F12)
 V predikátové logice je F někdy symbol pro nepravda, lež.
 F je mezinárodní poznávací značka Francie.
 V soustavě SI
 F je značka jednotky kapacity farad.
 f je značka předpony soustavy SI pro 10−15, femto.
 V Americkém letectvu je F předpona pro moderní stíhací letouny.
 V radiokomunikaci je F jeden z prefixů volacích znaků pro Francii.
 U teploty značí ℉ stupeň Fahrenheita.
 V tisku je f symbol pro folio (list knihy), obvyklejší v plurálu jako ff.
 V anglosaském vzdělávání je F nedostatečná známka (odpovídající českému stupni nedostatečně).
 V astronomii je F označení jedné ze spektrálních tříd hvězd.
 V internetové komunikaci vyjádření respektu a lítosti zemřelé osobě, dle Press F to pay respect v počítačové hře Call of Duty: Advanced Warfare z r. 2014

Externí odkazy
Pascal

Pascal může být:
 SI jednotka tlaku – Pascal (jednotka)
 mužské křestní jméno – Pascal (jméno)
 programovací jazyk – Pascal (programovací jazyk)
 impaktní kráter na Měsíci – Pascal (kráter)
 Film Terence Younga z roku 1969 – Pascal (film)
 Mikroarchitektura společnosti Nvidia – Pascal (mikroarchitektura)

Pascal je také příjmení těchto osob:
 Blaise Pascal (1623–1662), francouzský vědec. Matematik, fyzik, literát a filosof
 Christine Pascal (1953–1996), francouzská herečka a režisérka
 Ertha Pascal-Trouillot (* 1943), haitská právnička a politička; prezident Haiti
 Gisèle Pascal (1923–2007), francouzská herečka
 Jean-Claude Pascal (1927–1992), francouzský módní návrhář, herec a zpěvák
 Lux Pascal (* 1990), americká herečka a transgender aktivistka
 Gabriel Pascal (1984–1954), maďarský producent, režisér, scenárista a herec
 Olivia Pascal (* 1957), německá herečka
 Pedro Pascal (* 1975), chilský herec
 Petra Pascal (* 1943), německá zpěvačka
 Francine Pascal (* 1938), americká spisovatelka, autorka knih pro děti a mládež

Související články 
 Pascalův trojúhelník v článku kombinační číslo.
1333



Události 
 2. března – na polský trůn nastupuje Kazimír III., sousední panovníci však v té chvíli jeho titul neuznávají a nazývají jej „králem Krakowa“
 14. dubna – vojsko Karla, syna Jana Lucemburského, bylo rozprášeno u Ferrary
 6. června – William Donn de Burgh, 3. earl z Ulsteru byl zavražděn, čímž v Irsku započala Burkova občanská válka.
 7. července – japonský císař Kógon byl svržen z trůnu
 19. července – Bitva u Halidon Hillu: Eduard III. porazil Sira Archibalda Douglase, během druhé války o skotskou nezávislost.
 30. října – Karel, syn Jana Lucemburského, se vrací do Čech a spravuje království místo svého nepřítomného otce
 4. listopadu – povodně na řece Arno způsobily mohutné poničení Florencie, což bylo zaznamenáno Giovannim Villanim.
 Jan z Dražic, biskup pražský, založil v Roudnici augustiniánský klášter a kamenný most
 V Jižní Evropě se odehrál veliký hladomor. Je znám díky zápisům katalánských historiků jako „První zlý rok“, ekvivalent k Velkému hladomoru dále na sever, rané zmínce o katastrofách poloviny čtrnáctého století.
 Vypukl hladomor v Číně (trval až do roku 1337), zahynulo šest milionů lidí.
 Konec období Kamakura, začátek restaurace Kemmu v Japonsku.

Narození 
 13. ledna – Jindřich II. Kastilský, král Kastilie a Leónu († 29. května 1379)
 ? – Eleonora Aragonská, kyperská královna jako manželka Petra I. († 1416)
 ? – Helena Kantakuzenovna, byzantská císařovna jako manželka Jana V. Palaiologose († 1396
 ? – Kanami, japonský herec a tvůrce her noh († 1384)
 ? – Michail Alexandrovič Tverský, kníže tverský a vladimirský († 26. srpna 1399)
 ? – Carlo Zeno, benátský admirál († 1418)
 ? – Čang Jü, čínský básník, esejista a malíř († 1385)

Úmrtí 
 7. února – Nikko, japonský duchovní, zakladatel buddhismu větve Nichiren Shoshu (* 1246)
 2. března – Vladislav I. Lokýtek, polský král (* asi 1260)
 18. června – Jindřich XV. Bavorský, bavorský vévoda (* 1312)
 19. července – Archibald Douglas, skotský šlechtic (* před 1298)
 28. července – Guy VIII. z Viennois, dauphin z Vienne (* 1309)
 25. září – Morikuni, 9. šógun Kamakura v Japonsku (* 1301)
 16. října – Mikuláš V., vzdoropapež (* kolem 1275)
 ? – Imelda Lambertini, italská blahoslavená (* 1322)
 ? – Ján I. Drugeth, uherský palatin (* 1288)

Hlavy států 
 České království – Jan Lucemburský
 Svatá říše římská – Ludvík IV. Bavor
 Papež – Jan XXII.
 Švédské království – Magnus II. Eriksson
 Norské království – Magnus VII. Eriksson
 Dánské království – bezvládí
 Skotské království – David II. Bruce
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Filip VI. Valois
 Aragonské království – Alfons IV. Dobrý
 Kastilské království – Alfons XI. Spravedlivý
 Portugalské království – Alfons IV. Statečný
 Polské království – Vladislav I. Lokýtek – Kazimír III. Veliký
 Uherské království – Karel I. Robert
 Velkoknížectví litevské – Gediminas
 Moskevské knížectví – Ivan I. Kalita
 Bulharská říše – Ivan Alexandr
 Byzantská říše – Andronikos III. Palaiologos

Reference

Externí odkazy 
 

 
14. století
1401

Rok 1401 (MCDI) byl nepřestupný rok, který podle juliánského kalendáře započal sobotou. 

Podle židovského kalendáře došlo k přelomu let 5161 a 5162. Podle islámského kalendáře započal dne 20. srpna rok 804.

Události 

 6. ledna – Ruprecht III. Falcký je korunován římským císařem v Kolíně nad Rýnem
 2. března – Lollard William Sawtrey se stává první osobou, která je upálena na kůlu v Londýně
 13. března – Samogitané, podporováni litevským velkoknížetem Vytautasem, se vzbouří proti německým rytířům a podpalují dva kostely. Vytautasovi je udělena zvýšená autonomie Vladislavem II. Jagellem, králem Polsko-litevské unie. 
 17. března – Turko-Mongoloský císař Tamerlán dobývá Damašek. 
 Červen:
 Anglické Koloví v Irsku se zmenšuje na Dublin, hrabství Kildare, hrabství Louth a hrabství Meath. 
 Tamerlán napadá město Bagdád v Džalájirovském sultanátu
 14. října – Dillíský sultán Mahmut II. se znovu dostává k moci.

Neznámé datum 

 Dilawar Chán zakládá sultanát Malwa (dnešní sever Indie) 
 Vietnamský císař Hồ Quý Ly předává trůn svému synovi Hồ Hán Thương. 
 Občanská válka trvající 4 roky roztříšťuje říši Madžapahit (dnešní Indonésie) 
 Dynastie Čoson vládnoucí na území dnešní Koreji navazuje přátelství a mír s čínskou dynastií Ming. 
 Japonsko obnovuje přátelské vztahy s Čínou

Probíhající události 
 1399–1402 – Kampaň ťing-nan

Narození 

 27. března – Albrecht III. Bavorský, bavorsko-mnichovský vévoda († 29. února 1460) 
 23. července – Francesco I. Sforza, milánský vévoda († 1466)
 27. října – Kateřina z Valois, anglická královna jako manželka Jindřicha V. († 1437)
 21. prosince – Masaccio, italský malíř († 1428)
 neznámé datum
 Mikuláš Kusánský, německý kardinál, diplomat, filosof, teolog a všestranný učenec († 1464)
 Karel I. Bourbonský, vévoda z Bourbonu a Auvergne († 1456)
 Marie Kastilská, aragonská a neapolská královna z dynastie Trastámara († 1458)

Úmrtí

Česko 

 24. prosince – Kunhuta z Kolovrat, šlechtična z rodu Kolowratů, řeholnice řádu benediktinek (* před 1350)

Svět 
 25. května – Marie Sicilská, sicilská královna jako manželka Martina I. (* 1362/1363)
 20. října – Klaus Störtebeker, nejslavnější pirát Baltského a Severního moře (* kolem 1360) 
 neznámé datum
 prosinec – Pileus de Prata, italský biskup, arcibiskup ravennský (* mezi 1320–1330) 
 Anabella Drummondová, skotská královna jako manželka Roberta III. (* asi 1350)
 Vladislav II. Opolský, opolský kníže a diplomat (* ?)

Hlavy státu 
 České království – Václav IV.
 Moravské markrabství – Jošt Moravský
 Svatá říše římská – Ruprecht III. Falcký
 Papež – Bonifác IX.
 Anglické království – Jindřich IV.
 Francouzské království – Karel VI. Šílený
 Polské království – Vladislav II. Jagello
 Uherské království – Zikmund Lucemburský
 Litevské knížectví – Vladislav II. Jagello
 Byzantská říše – Manuel II. Palaiologos a Jan VII. Palaiologos (spoluvladař)

Externí odkazy 
 

 
15. století
Marian Palla

Marian Palla (* 30. července 1953 Košice) je český prozaik, básník, výtvarník, vysokoškolský pedagog, publicista a recesista.

Životopis 
V roce 1977 ukončil studium v Brně na konzervatoři v oboru kontrabas. Přes patnáct let hrál v orchestru Janáčkovy opery v Brně. Vedle činnosti hudební se věnuje výtvarnému umění. Má za sebou celou řadu samostatných výstav (od roku 1980) u nás i v zahraničí. Jeho díla jsou zastoupena ve sbírkách Národní galerie v Praze, Východočeské galerie v Pardubicích, Muzea umění v Olomouci a Moravské galerie v Brně. V letech 1994–2011 pedagogicky působil na Fakultě výtvarných umění VUT Brno (zpočátku jako asistent, později jako docent). V roce 2000 absolvoval Atelier multimedia, koncept, environment na FaVU VUT. Je členem několika uměleckých skupin (např. Florián). Je též autorem řady knih, jednu z nich na sci-fi námět s mimozemšťany určenou pro děti napsal společně s Janem Jiráněm (Ve znamení hada). Byla vydána i jako zvuková nahrávka.

V roce 2003 se stal historicky prvním mistrem České republiky ve slam poetry. V roce 2016 se stal nositelem Ceny Michala Ranného.

V současnosti je v důchodu, žije a tvoří v domě ve Střelicích u Brna.

Dílo 
 
 Ve znamení hada, 1994 (s Janem Jiráněm)
 Jak zalichotit tlusté ženě, 1996
 Kdyby byl krtek velkej jako prase, 1997
 S chloupkem na jazyku aneb Sto případů detektiva Wlapra, 1999
 Sajns Fikšn (divadelní hra), 2000
 Zápisky uklízečky Maud, 2000
 Vybrané kousky z Mariana Pally, 2001
 Zameť mou hruď, 2003
 Teplé škvarky, 2007
 Bill a Nebyl, 2009
 Njkpůúp kkléedc, 2011
 Naivní konceptualista a slepice, 2014
 Smrad škvařeného fousu, 2022

Spříznění autoři 
 Jiří Šigut
 Milan Maur
 Miloš Šejn
 Olga Karlíková
 Vendula Chalánková

Odkazy

Poznámky

Reference

Externí odkazy 
 
 http://marianpalla.cz – osobní stránky
 
 
 Díla Mariana Pally ve sbírce Moravské galerie Brno

Čeští spisovatelé
Čeští básníci
Čeští výtvarníci
Slameři
Konceptuální umění
Umělci z Brna
Výtvarníci z Brna
Vysokoškolští pedagogové
Narození v roce 1953
Narození 30. července
Narození v Košicích
Žijící lidé
Muži
Termodynamický stav

Stav systému (popř. stav soustavy) v termodynamice může být ovlivňován vnějšími podmínkami a souhrnem nezávislých vlastností termodynamického systému.

Podmínky v níž se systém nachází, se nazývají vnější a vnitřní stavové parametry.

Vnější parametry – silové pole, povrchové síly...

Vnitřní parametry – energie, tlak, magnetizace...

Stav systému je souhrn určitého počtu intenzivních veličin, které systém charakterizují. Mění-li se vlastnosti systému, probíhá v systému (fyzikální) děj (například termodynamický děj).

Klasická mechanika 
V klasické mechanice je stav určen souhrnem (zobecněných) souřadnic a hybností všech částic (hmotných bodů), na jejichž základě lze určit i časový vývoj systému.

Související články 
 Stav tělesa
 Termodynamická veličina
 Stavová veličina
 Kvantový stav

Termodynamika
Statistická mechanika
Miroslava Šafránková

Miroslava Šafránková, provdaná Miroslava Šafránková-Drozdová (* 11. června 1958 Brno) je česká herečka a podnikatelka.

Životopis 
Poprvé se před kamerou objevila v roce 1973 ve filmu Přijela k nám pouť v režii Věry Plívové-Šimkové, rok nato vytvořila hlavní roli ve filmu Robinsonka režiséra Karla Kachyni. Dále hrála zejména ve filmech Malá mořská víla (spolu se starší sestrou Libuší Šafránkovou), Jak svět přichází o básníky a v televizním seriálu Arabela se vrací aneb Rumburak králem Říše pohádek, pokračování seriálu Arabela, v níž nahradila slovenskou herečku Janu Nagyovou v titulní roli (hlas Jany Nagyové byl předabován Libuší Šafránkovou).

Již v době natáčení seriálu Arabela se vrací aneb Rumburak králem Říše pohádek žila v západním Německu, kam se v 80. letech provdala za L. Steina.
V Německu pod jménem Miroslava Stein hrála v několika televizních inscenacích a filmech. V Mohuči vystudovala ekonomii a získala titul bakalář. Studia dokončila na Vysoké škole ekonomické v Praze získáním titulu inženýr. V letech 1986-1989 žila v Mexiku, kde také natáčela.

Po rozchodu s manželem se vrátila do Česka. Provdala se za Miroslava Drozdu. V Praze vlastnila agenturu Kirké, spol. s r. o.

Když v listopadu 2015 byla její sestře diagnostikována rakovina plic, zastupovala ji při udělení medaile Za zásluhy o stát v oblasti umění.

Filmografie 
 Přijela k nám pouť (1973)
 Robinsonka (1974) jako Blažena
 Romance za korunu (1975) jako Maruna
 Malá mořská víla (1976) jako Malá mořská víla
 Smrt mouchy (1976) jako kamarádka
 Moje koně vrané (1980) (TV) jako Petra
 Jockay Monika (1981), německý devítidílný seriál
 O vodě, lásce a štěstí  (1981) (TV) jako Vojtěška, dcera mlynářky
 Prstýnek ze zlata kočičího (1981) (TV) jako Michala
 Jak svět přichází o básníky (1982) jako Borůvka
 Dno (1991) (TV)
 Dveře (1991) (TV)
 El Jinete de la divina providencia (1991)
 Kruh (1991) (TV)
 Oko za oko (1991) (TV) jako Sofronie, Zeppova žena
 Tvrz (1991) (TV)
 Co teď a co potom (1992) (TV)
 Arabela se vrací aneb Rumburak králem Říše pohádek (1990) (TV) jako Arabela

Odkazy

Reference

Literatura 
 ADAM, Jan et al. Osobnosti – Česko: Ottův slovník. Praha: Ottovo nakl., 2008. 823 s. ISBN 978-80-7360-796-8.

Externí odkazy 
 
 
 

České herečky
Narození 11. června
Narození v Brně
Narození v roce 1958
Žijící lidé
Ženy
Umělci ze Šlapanic
1350



Události 
 morová nákaza v Čechách
 masakr chebských Židů

Narození 
Česko
 17. ledna – Václav Lucemburský, syn českého krále Karla IV. († 28. prosince 1351) 
? – Mikuláš z Kadaně, český hodinář, autor Staroměstského orloje v Praze († 1419)
 ? – Smil Flaška z Pardubic, český šlechtic, spisovatel († 13. srpna 1403)
 ? – Matěj z Janova, církevní reformátor a spisovatel († 30. listopadu 1393)

Svět
 23. ledna – Vincent Ferrer, španělský dominikánský mnich a světec († 5. dubna 1419)
 13. dubna – Markéta III. Flanderská, flanderská hraběnka, manželka Filipa II. Burgundského († 16. března 1405)
 27. června – Manuel II. Palaiologos, byzantský císař († 21. července 1425)
 12. října – Dmitrij Donský, veliký kníže moskevský († 19. května 1389)
 27. prosince – Jan I. Lovec, aragonský král († 19. května 1396)
 ? – Anabella Drummondová, manželka Roberta III. Skotského, skotská královna († 1401)
 ? – Alice FitzAlan, hraběnka z Kentu, anglická šlechtična († 17. března 1416) 
 ? – Uberto Decembrio, italský humanista, politik a spisovatel († 1427)
 ? – Eleonora Teles de Menezes, portugalská královna, manželka Ferdinanda I. († 27. dubna 1386)
 ? – Miloš Obilić, srbský středověký rytíř († červen 1389) 
 ? – Kao Ping, čínský literární kritik a básník († 1423)
 ? – Khäčhog Wangpo, tibetský buddhistický meditační mistr († 1405)
 ? – Melchior Broederlam, vlámský malíř († ? 1410)

Pravděpodobně narození 

 Tomáš Holland, 2. hrabě z Kentu, anglický šlechtic a rádce krále Richarda II. († 20. dubna 1397) – další možností je narození v roce 1354

Úmrtí 
 26. března – Alfons XI. Kastilský, král kastilský (* 13. srpna 1311)
květen – Pedro Afonso, hrabě z Barcelosu, nelegitimní syn portugalského krále Dinise I. (* před 1289) 
 22. srpna – Filip VI. Francouzský, francouzský král (* 1293)

Hlavy státu 
 České království – Karel IV.
 Moravské markrabství – Jan Jindřich
 Svatá říše římská – Karel IV.
 Papež – Klement VI.
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Filip VI. Francouzský – Jan II.
 Polské království – Kazimír III. Veliký
 Uherské království – Ludvík I. Uherský
 Lucemburské hrabství – Karel IV.
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos a Jan VI. Kantakuzenos (spoluvládce)

Externí odkazy 
 

 
14. století
1403



Události 
 28. května – na pražské univerzitě je odsouzeno 45 tezí Jana Viklefa jako kacířských
 počátek další morové epidemie na českém území (do r. 1406)

Probíhající události 
 1402–1413 – Osmanské interregnum

Narození 
 13. ledna – Oldřich II. z Rožmberka, český šlechtic a politik († 28. dubna 1462)
 22. února – Karel VII., francouzský král († 22. července 1461)

Úmrtí 
 13. srpna – Smil Flaška z Pardubic, český šlechtic, spisovatel, satirik a sběratel lidových moudrostí (* asi 1350)
 březen – Bajezid I., osmanský sultán (* asi 1347 až 1354)
? – Hafsa Hatun, manželka sultána Bajezida I. (* 1380)

Hlavy státu 
 České království – Václav IV.
 Moravské markrabství – Jošt Moravský
 Svatá říše římská – Ruprecht III. Falcký
 Papež – Bonifác IX.
 Anglické království – Jindřich IV.
 Francouzské království – Karel VI. Šílený
 Polské království – Vladislav II. Jagello
 Uherské království – Zikmund Lucemburský
 Byzantská říše – Manuel II. Palaiologos

Odraz v kultuře 
Do roku 1403 je zasazen děj hry Kingdom Come: Deliverance.

Externí odkazy 
 

 
15. století