alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Escut de Sant Martí de Llémena

L'escut oficial de Sant Martí de Llémena té el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, una creu patent rectilínia de propra; ressaltant sobre el tot una espasa d'or. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 28 de setembre de 1984 i publicat al DOGC el 14 de novembre del mateix any amb el número 485.

L'espasa i la creu són els atributs de sant Martí (bisbe i soldat del segle IV), patró del poble.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Gironès

Referències 

Sant Marti de Llemena
Sant Martí de Llémena
Escut de Sarrià de Ter

L'escut oficial de Sarrià de Ter té el següent blasonament:

Escut caironat: d'atzur, una serra d'or. A la punta un riu en forma de faixa ondada d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 17 de desembre de 1984 i publicat al DOGC el 8 de febrer de l'any següent amb el número 511.

La serra és un senyal parlant referent al nom del poble. La faixa ondada representa el riu Ter, que passa per la localitat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Gironès

Referències 

Sarria de Ter
Sarrià de Ter
Bandera de Sarrià de Ter

La bandera oficial de Sarrià de Ter té la següent descripció:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, amb una faixa inferior dentada de 8 dents i dues mitges dents apuntant a baix, groga, situada entre els punts 5/9 i 6/9 de l'alçària del drap, i una faixa inferior ondada de cinc ones blanques, situada entre els punts 7/9 i 8/9 de l'alçària del drap.

Va ser aprovada el 23 d'octubre de 1991 i publicada en el DOGC el 15 de novembre del mateix any amb el número 1518.

La faixa inferior dentada és un senyal parlant en al·lusió a una serra que fa referència a Sarrià. La faixa onadada blanca fa representa el riu Ter.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Gironès

Referències 

Sarria de Ter
Sarrià de Ter
Escut de Viladasens

L'escut oficial de Viladasens té el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, un sautor ple d'or carregat de 4 pals de gules. Per timbre, una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 22 d'abril de 1993 i publicat al DOGC el 5 de maig del mateix any amb el número 1741.

El sautor és la creu de sant Vicenç, patró del poble. Viladasens va pertànyer al monestir de Sant Pere de Rodes i, al , va formar (juntament amb Fellines) una batllia reial, d'aquí els quatre pals de Catalunya amb què està carregat el sautor.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Gironès

Referències 

Viladasens
Viladasens
Bandera de Viladasens

La bandera oficial de Viladasens té la següent descripció:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verda, amb un sautor ple groc i vermell contracanviats d'amplada 1/10 de la diagonal del drap.

Va ser aprovada el 2 de juny de 1995 i publicada en el DOGC el 23 de juny del mateix any amb el número 2066.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Gironès

Referències 

Viladasens
Viladasens
Escut d'Argelaguer

L'escut oficial d'Argelaguer és un dels símbols oficials d'aquest municipi i es descriu mitjançant el següent blasonament:

Escut caironat: d'argent, un ram d'argelaga de sinople florit d'or. Per timbre una corona mural de poble.

Disseny 
La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És de color blanc o gris clar (argent), amb la representació heràldica d'un ram d'argelaga de color verd (sinople) amb les flors de color groc (florit d'or).

L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona mural, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar genèricament els escuts dels municipis. En aquest cas, es tracta d'una corona mural de poble, que bàsicament és un llenç de muralla groc (or) amb portes i finestres de color negre (tancat de sable), amb quatre torres merletades, de les quals se'n veuen tres.

Història 
Va ser aprovat el 25 de novembre de 1991 i publicat al DOGC el 9 de desembre del mateix any amb el número 1527. La mata d'argelaga és un senyal parlant referent al nom del poble, que significa "lloc d'argelagues". L'antic escut era pràcticament similar, a l'hora d'oficialitzar-lo bàsicament se'n va adaptar la forma i la corona.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Garrotxa
 Bandera d'Argelaguer

Referències 

Argelaguer
Argelaguer
Escut de Besalú

L'escut oficial de Besalú és un dels símbols d'aquest municipi i es descriu mitjançant el següent blasonament:

Escut caironat partit: 1r. de gules, una creu patriarcal d'or; 2n. d'or, 4 pals de gules. Per timbre una corona de comte.

Disseny 
La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És un escut partit en dues particions. A la primera partició, de color vermell (gules), hi ha una creu patriarcal de color groc (or). A la segona partició, de color groc (or), hi ha quatre pals vermells (de gules).

L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona nobiliària, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar els escuts dels municipis que històricament han estat cap o centre d'un principat, ducat, marquesat, comtat, vescomtat o baronia. En aquest cas, es tracta d'una corona de comte, en ser Besalú cap del Comtat de Besalú.

Història 
Va ser aprovat el 7 de juny de 1989 i publicat al DOGC el 26 del mateix mes amb el número 1160.

La creu patriarcal, que representa la veracreu de Besalú, és el senyal tradicional del municipi, que fou el centre d'un dels comtats originaris de Catalunya, fet representat per la corona comtal dalt de l'escut. Els quatre pals de Catalunya recorden que el comtat de Besalú va unir-se al casal de Barcelona a partir del 1111, per manca de descendència de Bernat III. Respecte a l'antic escut de Besalú, a part de la forma caironada i la corona, el canvi més important fou el color de la creu patriarcal, que passà de ser negra (sable) a ser groga (d' or).

Vegeu també 
 Bandera de Besalú
 Escuts i banderes de la Garrotxa

Referències

Enllaços externs 
 Pàgina web de l'Ajuntament 

Besalú
Besalu
Bandera de Besalú

La bandera oficial de Besalú té la descripció següent:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, dividida verticalment en dues parts iguals, la primera (tocant al pal) de color vermell amb la creu patriarcal d'altura 7/9 parts de l'alt de la bandera i de color groc, i la segona composta de nou pals verticals d'igual amplada, cinc grocs i quatre vermells.

Història 
L'Ajuntament va iniciar l'expedient d'adopció de la bandera el 19 d'abril de 1995, i aquesta va ser aprovada el 10 de maig següent, i publicada en el DOGC núm. 2057 el 31 de maig del mateix any.

La bandera està basada en l'escut heràldic de la localitat; també és partida, i en cada partició s'hi representa exactament el mateix que l'escut: una creu patriarcal de color groc sobre fons vermell a la primera partició, i quatre pals de color vermell sobre fons groc en la segona partició.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Garrotxa
 Escut de Besalú

Referències 

Besalú
Besalú
Escut de Castellfollit de la Roca

L'escut oficial de Castellfollit de la Roca és un dels símbols municipals d'aquest municipi i és descrit mitjançant el següent blasonament:

Escut caironat: de gules, una roca de sable movent de la punta somada d'un castell obert d'or. Per timbre una corona de baró.

Disseny 
La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És de color vermell (gules), amb el dibuix heràldic d'una roca (roc heràldic) de color negre (sable) sortint de la part inferior de l'escut (movent de la punta) i a sobre, tocant la roca (somada), una representació heràldica d'un castell merletat, amb les seves tres torres –essent la del mig, també anomenada torre mestra, més alta que la resta–, de color groc (or), amb les portes i finestres del color del fons de l'escut (obert).

L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona nobiliària, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar els escuts dels municipis que històricament han estat cap o centre d'un principat, ducat, marquesat, comtat, vescomtat o baronia. En aquest cas, es tracta d'una corona de baró, en ser Castellfollit el cap d'una baronia feudal.

Història 
Va ser aprovat el 23 de novembre de 1987 i publicat al DOGC el 16 de desembre del mateix any amb el número 928.

El castell dalt d'un roc són les armes parlants de la vila, i fan referència també a la situació de la població dalt d'una roca basàltica. Totes aquestes figures ja sortien a l'antic escut, disposades de la mateixa manera. D'altra banda, la corona fa referència a l'antiga baronia feudal de Castellfollit.

Vegeu també 
 Bandera de Castellfollit de la Roca
 Escuts i banderes de la Garrotxa

Referències 

Castellfollit de la Roca
Castellfollit de la Roca
Bandera de Castellfollit de la Roca

La bandera oficial de Castellfollit de la Roca té la següent descripció:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, bicolor horitzontal vermella i negra, amb un pal groc a l'asta de gruix 2/9 de la llargària del drap.

Història 
L'Ajuntament va iniciar l'expedient d'adopció de la bandera el 19 d'octubre de 1998, i aquesta va ser aprovada el 5 de novembre següent, i publicada en el DOGC núm. 2772 el 24 de novembre del mateix any.

La bandera està basada en l'escut heràldic de la localitat: el fons és de color vermell (el de l'escut és de gules), i les figures presents a l'escut són transformades en peces: la roca de sable esdevé la franja negra, i el castell d'or es converteix en un pal de color groc.

Vegeu també 
 Escut de Castellfollit de la Roca
 Escuts i banderes de la Garrotxa

Referències 

Castellfollit de la Roca
Castellfollit de la Roca
Escut de Mieres

L'escut oficial de Mieres és un dels símbols municipals d'aquest municipi i és descrit mitjançant el següent blasonament:

Escut caironat partit: 1r. d'or; 2n. de gules; ressaltant sobre la partició 2 claus passades en sautor amb les dents a dalt i mirant cap enfora, de l'un en l'altre. Per timbre una corona mural de vila.

Disseny 
La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És un escut dividit en dues particions, la primera és de color groc (or), i la segona, de color vermell (gules). A sobre d'aquestes particions (ressaltant a sobre del tot) hi ha dues claus en forma d'aspa (passades en sautor), amb les dents cap a dalt i mirant cap enfora, i que té de color vermell la part que cau sobre la partició de color groc, i de color groc la part que està sobre la partició de color vermell (de l'un en l'altre).

L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona mural, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar genèricament els escuts dels municipis. En aquest cas, es tracta d'una corona mural de vila, que bàsicament és un llenç de muralla groc (or) amb portes i finestres de color negre (tancat de sable), amb vuit torres merletades, de les quals se'n veuen cinc.

Història 
L'Ajuntament va acordar en ple iniciar l'expedient d'adopció de l'escut el dia 21 de desembre de 1995. Després dels tràmits reglamentaris, l'escut es va aprovar el 24 de gener de 1996 i fou publicat al DOGC número 2.167 del 12 de febrer del mateix any.

Les claus són l'atribut de l'apòstol sant Pere, patró de la vila. Els esmalts, or i gules, són els de les armes reials de Catalunya, ja que Mieres va estar sota la jurisdicció de la Corona. Bàsicament es tracta d'una adaptació de l'antic escut a la normativa actual.

L'antic escut  tenia el següent blasonament: escut truncat: 1r de gules, 2 claus passades en sautor amb les dents a dalt i mirant cap enfora, la d'or en banda per damunt de la d'argent en barra, ressaltant a sobre del tot, la tiara papal d'or; 2n d'or, 4 pals de gules. Una primera adaptació consistia a suprimir la tiara papal, que no pot estar present en cap escut perquè representa l'Estat sobirà de la Ciutat del Vaticà. Si es retira la tiara, l'escut té el mateix blasonament que l'escut de Rubí, aprovat anteriorment, per la qual cosa es va redissenyar el camper amb la partició groga i vermella (d'or i gules). Finalment, l'escut es va timbrar amb la corona que li correspon a Mieres, en ser-li concedit el títol de vila.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Garrotxa

Referències 

Mieres
Mieres
Bandera de Mieres

La bandera oficial de Mieres té la següent descripció:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, vermella, amb el primer terç vertical groc i les claus en aspa de l'escut, vermelles al terç groc i grogues a la part vermella. Centrades en la divisòria dels dos colors del drap i distants 1/9 de l'alçària del mateix drap de les vores superior i inferior.

Història 
L'Ajuntament va iniciar l'expedient d'adopció de la bandera el 21 de maig de 1998, i aquesta va ser aprovada el 12 de juny següent, i publicada en el DOGC núm. 2688 el 24 de juliol del mateix any.

La bandera està basada en l'escut heràldic de la localitat, que és partit de gules (vermell) i d'or (groc) amb dues claus en aspa l'una en l'altre. La bandera incorpora tots aquests elements amb els mateixos colors, amb la diferència que la bandera no és dividida en dos simètricament.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Garrotxa

Referències 

Mieres
Mieres
Escut de Montagut i Oix

L'escut oficial de Montagut i Oix és un dels símbols oficials d'aquest municipi i està descrit mitjançant el següent blasonament:
Escut caironat: de gules, sembrat de creuetes d'argent; ressaltant sobre el tot un mont d'or movent de la punta somat d'un castell obert de sable sinistrat d'una església també de sable. Per timbre una corona de comte.

Disseny 
La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És de color vermell (gules) ple de creus de color gris clar o blanc (sembrat de creuetes d'argent), amb el dibuix heràldic d'un mont de color groc (or) sortint de la part inferior de l'escut (movent de la punta) i a sobre, tocant el mont (somat), una representació heràldica d'un castell merletat, amb les seves tres torres –essent la del mig, també anomenada torre mestra, més alta que la resta–, de color negre (sable), amb les portes i finestres del color del fons de l'escut (obert), amb una església de color negra (sable) a la seva dreta, l'esquerra de l'escut (sinistrat).

L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona nobiliària, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar els escuts dels municipis que històricament han estat cap o centre d'un principat, ducat, marquesat, comtat, vescomtat o baronia. En aquest cas, es tracta d'una corona de comte, en ser Montagut el cap d'un comtat.

Història 
Va ser aprovat el 6 de novembre de 1986 i publicat al DOGC el 3 de desembre del mateix any amb el número 342.

S'hi representa el turó de Montagut (597 m), on s'aixeca el castell de Montagut () i la seva església, Santa Maria del Cós; el poble actual és a la plana, vora el Fluvià. El castell fou part de la baronia de Castellfollit de la Roca fins al 1599, en què va esdevenir el centre del comtat de Montagut, fet simbolitzat per la corona damunt l'escut. El camper de gules sembrat de creuetes d'argent són les armes dels Cruïlles, els primers comtes de Montagut.

L'antic escut, dor, mostrava una església dargent sobre d'un mont de sinople carregat d'un pal zigzagat dargent unit a l'església. El nou escut es basa en aquest, afegint al fons les armes dels Cruïlles, i el castell de Montagut al costat de l'església.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Garrotxa

Referències 

Montagut i Oix
Montagut i Oix
Escut de les Preses

L'escut oficial de les Preses és el símbol d'aquest municipi i es descriu mitjançant el següent blasonament:

Escut caironat truncat: 1r d'or; 2n faixat ondat d'atzur i d'argent; la bordura de sinople. Per timbre, una corona de poble.

Disseny 
La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És dividit en dues parts iguals mitjançant un traç horitzontal al centre de l'escut (truncat). La primera partició és de color groc (or), mentre que la segona conté una repetició de faixes en forma d'ones (ondades) de color blau (atzur) i blanc o gris clar (argent). També té una bordura de color verd (sinople).

L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona mural, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar genèricament els escuts dels municipis. En aquest cas, es tracta d'una corona mural de poble, que bàsicament és un llenç de muralla groc (or) amb portes i finestres de color negre (tancat de sable), amb quatre torres merletades, de les quals se'n veuen tres.

Història 
L'Ajuntament va acordar en ple iniciar l'expedient d'adopció de l'escut el dia 23 de desembre de 2002. Després dels tràmits reglamentaris, l'escut es va aprovar el 13 de maig de 2003 i fou publicat al DOGC número 3.900 el 6 de juny de 2003.

Es tracta d'un escut de nova creació, que simbolitza els elements geogràfics que configuren el municipi: les faixes ondades són els rius i rieres que hi flueixen, entre els quals el Fluvià; la partició d'or al·ludeix a la pedra volcànica del terreny, ja que el poble és situat al parc natural de l'àrea volcànica de la Garrotxa; finalment, la bordura de sinople representa la vall d'en Bas, on es troba la localitat. Les faixes ondades són també un senyal parlant referent al nom del municipi, ja que representen una presa o embassament d'aigües.

Antic escut de les Preses 

Anteriorment a l'oficialització del seu escut, les Preses n'utilitzava un altre. Era blau (atzur), amb dues dones emmanillades de color blanc o gris clar (argent). L'escut era un senyal parlant del nom del poble, on "les Preses" feia referència a "les dones empresonades". No obstant això, les consideracions de la llei catalana i de l'heràldica impedeixen, excepte casos excepcionals que confirmen la regla, representar figures humanes senceres als escuts cívics catalans.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Garrotxa

Referències 

Preses
Escut de Riudaura

L'escut oficial de Riudaura és el símbol d'aquest municipi i es descriu mitjançant el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, una mà de gules contornada i en faixa; el peu ondat faixat d'atzur i d'argent. Per timbre, una corona de poble.

Disseny 
La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És de color groc (or), amb la representació heràldica d'una mà mirant cap a l'esquerra de l'escut, és a dir, la dreta de l'observador (contornada), de color vermell (gules). La part inferior de l'escut (el peu) és en forma d'ondes (ondat) i amb una repetició de faixes (faixat) de blau (atzur) i de blanc o gris clar (argent).

L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona mural, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar genèricament els escuts dels municipis. En aquest cas, es tracta d'una corona mural de poble, que bàsicament és un llenç de muralla groc (or) amb portes i finestres de color negre (tancat de sable), amb quatre torres merletades, de les quals se'n veuen tres.

Història 
L'Ajuntament va acordar en ple iniciar l'expedient d'adopció de l'escut el dia 14 de maig de 2003, per adaptar-se a la normativa actual. L'adaptació va consistir bàsicament, a part del canvi de forma i de corona, en canviar el color de la mà (d' argent a gules) i un dels colors de les faixes (d' or a argent). Després dels tràmits reglamentaris, l'escut es va aprovar el 26 d'agost de 2003 i fou publicat al DOGC número 3.989 de 16 d'octubre del mateix any.

La mà és el senyal tradicional de l'escut del municipi, que fa referència a Sant Marçal (patró del poble) i les faixes ondades són un senyal parlant que simbolitzen el "riu" del nom del poble.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Garrotxa

Referències 

Riudaura
Riudaura
Escut de Sales de Llierca

L'escut oficial de Sales de Llierca és el símbol oficial d'aquest municipi i es descriu mitjançant el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, un vol abaixat de gules. Per timbre una corona de baró.

Disseny 
La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És de color groc (or), amb la representació heràldica de dues ales unides pels seus extrems superiors (mig vol) en posició invertida segons l'heràldica (abaixat) de color vermell (gules).

L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona nobiliària, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar els escuts dels municipis que històricament han estat cap o centre d'un principat, ducat, marquesat, comtat, vescomtat o baronia. En aquest cas, es tracta d'una corona de baró, en ser Sales el cap d'una baronia.

Història 
L'Ajuntament va acordar en ple iniciar l'expedient d'adopció de l'escut el dia 5 de febrer de 1992, per adaptar-se a la normativa actual. L'adaptació va consistir bàsicament, a part del canvi de forma i de corona, en canviar el color del fons de l'escut (d' argent a or). Després dels tràmits reglamentaris, l'escut es va aprovar el 9 d'octubre de 1992 i fou publicat al DOGC número 1.660 de 23 d'octubre del mateix any.

Les dues ales són el senyal parlant tradicional referit al nom del poble. La corona de damunt l'escut recorda que la localitat fou el centre d'una baronia des del .

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Garrotxa

Referències 

Sales de Llierca
Sales de Llierca
Escut de Sant Aniol de Finestres

L'escut oficial de Sant Aniol de Finestres és un dels símbols d'aquest municipi i es descriu mitjançant el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, un castell obert faixat d'argent i de gules. Per timbre una corona mural de poble.

Escut 
La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És de color verd (sinople), amb la representació heràldica d'un castell amb les portes i finestres del mateix color que el fons (obert) i que com a color té una alternança de faixes blanques o gris clar i vermelles (faixat d'argent i de gules).

L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona mural, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar genèricament els escuts dels municipis. En aquest cas, es tracta d'una corona mural de poble, que bàsicament és un llenç de muralla groc (or) amb portes i finestres de color negre (tancat de sable), amb quatre torres merletades, de les quals se'n veuen tres.

Va ser aprovat el 13 d'octubre de 1988 i publicat al DOGC el 9 de novembre del mateix any amb el número 1066. S'hi representa el castell de Finestres (), un poble del municipi, al qual pertanyia Sant Aniol. El faixat d'argent i de gules són les armes dels barons de Santa Pau, senyors del castell. Antigament, es feia servir un escut on ja apareixia el castell faixat de blanc o gris clar (argent) i de vermell (gules), però sota un fons de color blau (atzur) en comptes de verd (sinople).

Bandera 

La bandera oficial de Sant Aniol de Finestres (Garrotxa) es descriu de la manera següent: 
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verda, amb el castell, faixat de tres feixes blanques i tres vermelles, de l'escut, d'altura 4/6 de la del drap, al centre.

L'Ajuntament va acordar en ple iniciar l'expedient d'adopció de la bandera el dia 9 de setembre de 1998. Després dels tràmits reglamentaris, la bandera es va aprovar el 19 d'octubre següent i fou publicada al DOGC número 2.766 de 16 de novembre del mateix any. La bandera incorpora el castell faixat d'argent i gules present a l'escut de la localitat, sota un fons de color verd, el mateix que té el mencionat escut (és de sinople).

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Garrotxa

Referències 

Sant Aniol de Finestres
Sant Aniol de Finestres
Escut de Sant Feliu de Pallerols

L'escut oficial de Sant Feliu de Pallerols és un dels símbols d'aquest municipi i es descriu mitjançant el següent blasonament:

Escut caironat truncat: 1r d'atzur, 3 estrelles d'argent malordenades; 2n d'or, 4 pals de gules. Per timbre, una corona mural de vila.

Disseny 
La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És un escut dividit en dues particions amb un traç de forma horitzontal (truncat). A la primera partició, la superior, de color blau (atzur), hi ha tres estrelles de color blanc o gris clar (argent) col·locades un a dos, en forma de triangle (malordenades). A la segona partició, de color groc (or) hi ha quatre pals de color vermell (gules).

L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona mural, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar genèricament els escuts dels municipis. En aquest cas, es tracta d'una corona mural de vila, que bàsicament és un llenç de muralla groc (or) amb portes i finestres de color negre (tancat de sable), amb vuit torres merletades, de les quals se'n veuen cinc.

Història 
L'Ajuntament va acordar en ple iniciar l'expedient d'adopció de l'escut el dia 29 de gener del 2000. Després dels tràmits reglamentaris, l'escut es va aprovar el 2 de març del 2000 i publicat dins el DOGC el 17 de març del mateix any amb el número 3.101.

Els tres estels són el senyal tradicional de l'escut de la vila, centre de la vall d'Hostoles, i en certa manera són parlants, en al·lusió al nom de la vall. Els quatre pals de Catalunya recorden el fet que, des del , la vall d'Hostoles va formar una batllia reial. L'escut és timbrat amb una corona de vila, ja que a Sant Feliu de Pallerols li fou concedit aquest títol l'any 1848. L'escut utilitzat anteriorment tenia tots aquests elements: tres estels al cap de l'escut, però de color groc (or), sota el mateix fons blau (atzur), i ocupant pràcticament tot el camper, els quatre pals vermells (gules) sota fons groc (or). El nou escut adapta, doncs, la simbologia històrica a la llei vigent incorporant els estels, el senyal propi del municipi, al primer camper (el de més importància), i els quatre pals en el segon, un camper menys important.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Garrotxa

Referències 

Sant Feliu de Pallerols
Sant Feliu de Pallerols
Escut de Sant Ferriol

L'escut oficial de Sant Ferriol és un dels símbols d'aquest municipi i es descriu mitjançant el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, una alzina de sable acostada d'una espasa d'or a la destra i d'una bóta de vi d'or a la sinistra. Per timbre, una corona mural de poble.

Disseny 
La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És de color verd (sinople), amb la representació heràldica d'una alzina de color negre (sable) que té al seu costat (acostada) una espasa de color groc (or) a l'esquerra de l'observador (a la destra) i una bóta de vi de color groc (or) a la dreta de l'observador (a la sinistra).

L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona mural, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar genèricament els escuts dels municipis. En aquest cas, es tracta d'una corona mural de poble, que bàsicament és un llenç de muralla groc (or) amb portes i finestres de color negre (tancat de sable), amb quatre torres merletades, de les quals se'n veuen tres.

Història 
L'Ajuntament va acordar en ple iniciar l'expedient d'adopció de l'escut el dia 27 de març de 2002. Després dels tràmits reglamentaris, l'escut va ser aprovat el 28 de maig del 2002 i publicat al DOGC el 28 de juny del mateix any amb el número 3.666.

Es tracta d'un escut de nova creació. L'alzina és un arbre característic d'aquest municipi boscós i d'hàbitat dispers de la Garrotxa. L'espasa és l'atribut de sant Ferriol, soldat romà del -, i la bóta fa referència a la llegenda popular del sant. Segons aquesta, en Ferriol era un lladregot que en acabat de fer de les seves s'anava a confessar, i com que no l'absolien matava els confessors. Un dia un frare li va dir que l'absoldria si deixava el lladronici; quan va tornar a la taverna on s'estaven els seus companys i els va dir la bona nova, ells el van matar i el van enterrar sota una bóta, de manera que de terra sortia un dit d'en Ferriol que tocava la bóta. D'ençà d'aleshores, d'aquella bóta no ha parat mai de sortir-ne vi.

Antic escut de Sant Ferriol 
 Abans de l'oficialització del seu escut, Sant Ferriol n'utilitzava un altre. Era un escut quarterat, amb el primer i el quart quarter de color groc (or) amb quatre pals vermells (de gules), el segon quarter de color vermell (gules) amb un lleó de color groc (or), i el tercer quarter de blanc o gris clar (argent), un arbre de color negre (sable) fullat i terrassat de color verd (sinople).

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Garrotxa
 Bandera de Sant Ferriol

Referències 

Sant Ferriol
Sant Ferriol
Escut de Sant Jaume de Llierca

L'escut oficial de Sant Jaume de Llierca és un dels símbols d'aquest municipi i es descriu amb el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, un bordó de pelegrí de sable posat en pal que porta una carbassa de pelegrí ataronjada lligada d'argent el travesser; ressaltant sobre una faixa ondada abaixada d'atzur. Per timbre una corona mural de poble.

Disseny 
La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És de color groc (or), amb la representació heràldica d'un bordó de pelegrí de color negre (sable) col·locat verticalment (en pal) amb una carbassa de pelegrí de color ataronjat subjectada al bordó amb una corda de color blanc o gris clar (lligada d'argent); tot posat al damunt (ressaltant) sobre una faixa en forma d'ones (ondada) col·locada a la part inferior de l'escut (abaixada) de color blau (atzur).

L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona mural, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar genèricament els escuts dels municipis. En aquest cas, es tracta d'una corona mural de poble, que bàsicament és un llenç de muralla groc (or) amb portes i finestres de color negre (tancat de sable), amb quatre torres merletades, de les quals se'n veuen tres.

Història 
Va ser aprovat el 18 de desembre del 1986 i publicat al DOGC el 4 de febrer de l'any següent amb el número 799.

El bordó de pelegrí és l'atribut de sant Jaume, patró del poble, i la faixa ondada simbolitza el riu Llierca. El bordó de pelegrí i la carbassa, tot i que ambdós de color blanc o gris clar (argent), ja apareixien a l'antic escut del municipi, també de fons groc (or), acompanyat a cada costat d'una branca de freixe al natural. El freixe al·ludeix a un possible origen etimològic del nom Llierca, esdevenint així un senyal parlant. D'aquesta manera, la paraula "Llierca" tindria l'origen en la paraula basca lizar, que significa freixe, i a la qual s'hauria afegit el sufix -ca, que denota col·lectivitat, fent que Llierca signifiqués "freixeneda". Aquesta hipòtesi, però, és més popular que no pas científica. Conseqüentment, en l'adaptació de l'escut a la normativa vigent es va optar per retirar les branques de freixe i al·ludir a la paraula "Llierca" a partir d'una faixa ondada que representés directament el riu Llierca.

Referències

Vegeu també 
 Bandera de Sant Jaume de Llierca
 Escuts i banderes de la Garrotxa

Sant Jaume de Llierca
Sant Jaume de Llierca
Escut de Tortellà

L'escut oficial de Tortellà és el símbol d'aquest municipi i es descriu mitjançant el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, un tord de sable perxat sobre una branca de sinople en faixa acompanyat a la punta d'un mont floronat de sinople. Per timbre, una corona mural de poble.

Disseny 
La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És de color groc (or), amb la representació heràldica d'un tord de color negre (sable) posat (perxat) sobre una branca de color verd (sinople), acompanyat a la part inferior de l'escut (a la punta) d'un mont heràldic que té el cim acabat en forma de flor de lis (floronat) de color verd (sinople).

L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona mural, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar genèricament els escuts dels municipis. En aquest cas, es tracta d'una corona mural de poble, que bàsicament és un llenç de muralla groc (or) amb portes i finestres de color negre (tancat de sable), amb quatre torres merletades, de les quals se'n veuen tres.

Història 
L'escut va ser aprovat el 25 de juliol del 1990 i publicat al DOGC el 13 d'agost del mateix any amb el número 1330.

El tord sobre una branca és el senyal parlant tradicional referent al nom del poble, i ja apareixia a l'antic escut. Pel que fa al mont floronat, és també un senyal parlant que al·ludeix al castell veí de Bellpuig, en el sentit de mont embellit. Aquest castell va ser destruït durant els terratrèmols del 1428, i els seus senyors van posseir, al final del , la baronia de Sales, a la qual pertanyia el poble de Tortellà.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Garrotxa

Referències 

Tortella
Tortellà
Escut de l'Albiol

L'escut oficial de l'Albiol, aprovat el 23 de maig del 1985, té el següent blasonament: 
Escut caironat: de sinople, un castell d'argent tancat de sable acompanyat d'una creu d'argent a cada costat. Per timbre una corona mural de poble.

S'hi veu el castell del poble (d'origen musulmà), avui en ruïnes. Les dues creus de Tau (o creus de Santa Tecla) recorden que els arquebisbes de Tarragona (d'on santa Tecla és la patrona) foren els senyors del castell.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Camp

Referències 

Albiol
L'Albiol
Bandera de l'Albiol

La bandera oficial de l'Albiol té la descripció següent:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verda, amb el castell de l'escut, d'altura de 7/9 parts de l'alçària de la bandera, blanc i tancat de negre acompanyat de dues creus de Santa Tecla, d'altura 1/3 part de l'alçària del drap i col·locades una a cada costat del castell, blanques.

Història 
Va ser publicada en el DOGC el 29 de novembre de 1991. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Camp
 Escut de l'Albiol

Referències 

Albiol
Escut de l'Aleixar

L'escut oficial de l'Aleixar té el següent blasonament:

Escut caironat: de gules, un mig vol abaixat d'or. Per timbre una corona mural de vila.

Història 
Va ser aprovat el 12 de juliol del 1988.

L'ala és el senyal parlant tradicional referent al nom de la vila.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Camp

Referències 

Aleixar
L'Aleixar
Escut d'Alforja

L'escut oficial d'Alforja
S'hi veu el castell medieval d'Alforja, ara en ruïnes (només en queden restes dels murs i la base d'una torre). L'estel del damunt és un senyal tradicional de les armes de la vila.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Camp

Referències 

Alforja
Alforja
Escut de les Borges del Camp

L'escut oficial de les Borges del Camp, aprovat el 25 de febrer del 1997, té el següent blasonament: 
Escut caironat: d'or, una banda ondada d'atzur carregada d'una creu de tau de sable, acostada de 2 arbres de sinople a la destra i de 2 borges de sinople a la sinistra. Per timbre una corona mural de vila.

Armes parlants referents al nom de la vila: s'hi veuen dues borges (o cabanes) i dos arbres (al·lusió al camp), separats respectivament per la riera d'Alforja, que passa vora la localitat. Al mig hi ha una creu de Tau, o creu de santa Tecla (patrona de Tarragona), ja que les Borges va pertànyer als arquebisbes tarragonins.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Camp

Referències

Enllaços externs 
 Les Borges del Camp

Borges del Camp
Les Borges del Camp
Bandera de les Borges del Camp

La bandera oficial de les Borges del Camp té la següent descripció:

Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb una banda ondada de dues crestes blava clara, de gruix 1/6 de l'alçària del drap, posada de l'angle superior al costat de l'asta a l'inferior del vol, amb les dues borges verdes de l'escut, d'altura 1/3 de la del drap i d'amplada 1/6 part de la llargària del drap, una centrada a la meitat superior de l'últim terç vertical i l'altra centrada a la meitat inferior del primer terç.

Va ser aprovada el 4 de setembre de 1998 i publicada en el DOGC el 9 d'octubre del mateix any amb el número 2741.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Camp

Referències 

Borges del Camp
Les Borges del Camp
Escut de Colldejou

L'escut oficial de Colldejou té el següent blasonament:

Escut caironat: d'argent, un coll de sinople movent de la punta sobremuntat d'un jou de gules. Per timbre, una corona de poble.

Història 
Va ser aprovat el 6 de febrer de 2004 i publicat al DOGC l'1 de març del 2004 amb el número 4081.

Escut parlant referit al nom del poble: s'hi representa un coll i un jou.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Camp

Referències 

Colldejou
Colldejou
Escut de Mont-roig del Camp

L'escut oficial de Mont-roig del Camp té el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, un mont floronat de gules. Per timbre una corona mural de vila.

Història 
Va ser aprovat el 24 de juliol de 2000 i publicat al DOGC el 9 d'agost de 2000 amb el número 3608.

L'escut parlant, referit al nom de la vila. El mont floronat és el senyal tradicional del municipi, que ja es feia servir als segells l'any 1622.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Camp

Referències 

Mont-roig del Camp
Mont-roig del Camp
Bandera de Mont-roig del Camp

La bandera oficial de Mont-roig del Camp (Baix Camp) té la següent descripció
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb el mont floronat vermell, d'altura 5/6 de la del drap i amplada 1/3 de la llargària del mateix drap, centrat sobre la divisòria del primer i segon terços verticals.

Va ser aprovada en el Ple de l'ajuntament del 27 de desembre de 2001, i publicat en el DOGC el 4 d'abril de 2002 amb el número 3608.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Camp

Referències 

Mont-roig del Camp
Mont-roig del Camp
Escut de Prades

L'escut oficial de Prades, a la comarca del Baix Camp, té el següent blasonament: un escut caironat quarterat en sautor; primer i quart d'or, quatre pals de gules; segon i tercer d'atzur, sembrat de flors de lis d'or; ressaltant al cap un lambel de gules de 3 penjants. Per timbre una corona de comte. Va ser aprovat el 7 d'octubre del 1997.
Aquest escut, el tradicional de la vila, són les armes dels comtes de Prades, que pertanyien al Casal de Barcelona: s'hi representen, de manera duplicada, els quatre pals de Catalunya (les armes reials) i el flordelisat amb el lambel de la branca napolitana dels Anjou. La corona del capdamunt és la de comte. Els primers comtes de Prades (), que eren els amos del castell i de la vila fortificada, foren l'infant Pere, fill del rei Jaume el Just, i Blanca de Nàpols. Els Prades han tingut un paper destacat en la història de Catalunya des dels seus orígens fundacionals.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Camp
 Comtat de Prades

Referències 

Prades
Prades
Bandera de Prades

La bandera oficial de Prades té la descripció següent:

Història 
Va ser publicada en el DOGC el 27 d'octubre del 2000. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Camp
 Escut de Prades

Prades
Prades
Escut de Riudecanyes

L'escut oficial de Riudecanyes té el següent blasonament:

Escut caironat d'or, 5 canyes de sinople sostingudes sobre un peu de sinoplemb una faixa ondada d'atzur rivetada d'argent. L'escut acoblat d'un bordó de prior d'or posat en pal darrere l'escut i timbrat amb una corona de baró.

Història 
Va ser aprovat el 2 d'octubre del 1997.

Escut parlant, referit al nom de la localitat: s'hi veu un riu, amb unes canyes a sobre. La vila fou el centre de la baronia d'Escornalbou des de 1387 (ho recorda la corona al capdamunt de l'escut). El bordó de prior del darrere fa referència al monestir de Sant Miquel d'Escornalbou, al qual pertanyia la baronia.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Camp

Referències 

Riudecanyes
Riudecanyes
Escut de Riudecols

L'escut oficial de Riudecols té el següent blasonament:

Escut caironat: d'or una faixa ondada d'atzur acompanyada de 3 cols de sinople. Per timbre una corona mural de vila.

Història 
Va ser aprovat el 12 de maig del 1997.
Escut parlant referent al nom de la vila: s'hi veu un riu i unes cols.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Camp

Referències 

Riudecols
Riudecols
Escut de Riudoms

L'escut oficial de Riudoms té el següent blasonament:
Escut caironat: d'or, 2 oms de sinople sostinguts sobre un peu ondat d'atzur amb 2 faixes ondades d'argent. Per timbre una corona mural de vila.

Història 
Va ser aprovat el 30 de setembre del 1998.
Escut parlant referent al nom de la vila: s'hi veu un riu i uns oms.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Camp

Referències 

Riudoms
Riudoms
Escut de la Selva del Camp

L'escut oficial de la Selva del Camp, aprovat el 25 de setembre del 1992, té el següent blasonament: 
Escut caironat: d'or, un arbre de sinople somat d'una creu de santa Tecla de sable a la branca central i de 2 moixons afrontats reguardant d'atzur amb una branca de sinople al bec a les dels extrems. Per timbre una corona mural de vila.

L'arbre amb els dos ocells és el senyal tradicional de la vila, i és una al·lusió al nom de la localitat. La creu de Tau és la creu de santa Tecla, patrona de Tarragona, i recorda els arquebisbes d'aquesta ciutat, que foren els senyors de la Selva del Camp.

Bandera 

Un estendard de fons blau atzur amb l'escut de la vila en blanc al centre format per una alzina encapçalada per dos ocells i la "T" de tau. Aquest és el disseny de la bandera que representa des del passat mes d'octubre a la Selva del Camp. El consistori va engegar el procés el 2013 i va ser durant el cap de setmana de la Fira 2015 en el qual els vilatans van escollir entre les tres propostes. L'opció guanyadora es va imposar amb un 65% dels vots, 355 en total. Seguida de lluny per les dues altres propostes que compartien disseny, amb la diferència que també hi integraven la creu de Sant Jordi.

L'heràldica, amb l'arbre i els moixons que fan referència al món vegetal i animal de la Selva i la “T” de tau o de Santa Tecla, testimonia el domini de Tarragona arran de la Carta de Població atorgada a la Selva per l'Arquebisbe Hub de Cervelló l'any 1165. Coincidint amb el 850è aniversari de la Carta de Població, era el moment idoni per crear la bandera pròpia. La primera referència documentada que es té de la bandera de la vila data del 5 d'agost de 1543, coincidint amb la invasió turca a la costa del mediterrani. Mossèn Joan Pié deixava escrita la creació de la bandera que representava la Selva en aquella època.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Camp

Referències 

Selva del Camp
La Selva del Camp
Escut de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant

L'escut oficial de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant té el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, 2 llorers de sinople acostats; el cap de sable. Per timbre, una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 10 de febrer del 1992 i publicat al DOGC del 26 de febrer del mateix any.

Els dos llorers són un senyal parlant referent al nom del poble, ja que Vandellòs deriva de la forma vall de llors, o vall de llorers. L'escut d'or amb el cap de sable són les armes dels barons d'Entença, car el poble va pertànyer a Tivissa fins al 1818, la qual formava part de la baronia.

Vegeu també 
 Escut d'Entença
 Escuts i banderes del Baix Camp

Referències 

Vandellos i l'Hospitalet de l'Infant
Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant
Escut de Vilanova d'Escornalbou

L'escut oficial de Vilanova d'Escornalbou té el següent blasonament:

Escut caironat: d'argent, un rencontre de bou de sable. Per timbre, una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 28 d'abril del 1991.
El cap de bou és el senyal parlant tradicional referent al nom del poble.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Camp

Referències 

Vilanova d'Escornalbou
Vilanova d'Escornalbou
Bandera de Vilanova d'Escornalbou

La bandera oficial de Vilanova d'Escornalbou té la descripció següent:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca, amb un rencontre de bou negre al mig d'una altura de 7/9 del total del drap.

Història 
Va ser publicada en el DOGC el 21 de setembre de 1994. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Camp
 Escut de Vilanova d'Escornalbou

Referències 

Vilanova d'Escornalbou
Vilanova d'Escornalbou
Bandera de Vinyols i els Arcs

La bandera oficial de Vinyols i els Arcs (Baix Camp) té la següent descripció:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, tricolor horitzontal groga, porpra i blanca.

Va ser aprovada el 16 de desembre de 2002, i publicada en el DOGC el 24 de gener de 2003 amb el número 3807.

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Baix Camp

Referències 

Vinyols i els Arcs
Vinyols i els Arcs