alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
RE


Spojení písmen R a E může mít různé významy:

RE 
 Rada Evropy – evropská mezivládní organizace
 regulární výraz (z anglického regular expression)
 RE – kód ISO 3166-2 pro Réunion
 Stobart Air – IATA kód letecké společnosti (dřívějším názvem Aer Arann)
 Reverzní inženýrství – reverzní (zpětné) inženýrství
 Resident Evil – franšíza hororových videoher od společnosti Capcom
 Royal Engineers – součást britské armády
 RE (třída složitosti) – třída složitosti pro rekurzivně spočetné jazyky

Re 
 Re (bůh) – staroegyptský bůh slunce
 rhenium – chemický prvek
 reálná část komplexního čísla
 Reynoldsovo číslo – popisuje proudění tekutin
 Ve věci (z latinského Res (ablativ))
 v právnických dokumentech
 v předmětu e-mailových zpráv bývá text Re: na začátku předmětu vykládán jako zkratka anglického response či reply – odpověď (např. Microsoft nahradil Re v lokalizované verzi Outlooku textem Odp.:)

°Re 
 stupeň Réaumura

.re 
 .re – internetová doména nejvyššího řádu pro Réunion

re 
 solmizační slabika

Zkratky
Značky
Rukopisy z Nag Hammádí

Rukopisy z Nag Hammádí či také Knihovna z Nag Hammádí nebo Texty z Chenoboskia je soubor starověkých gnostických textů, pocházející pravděpodobně z 3. a 4. století po Kr., objevený u hornoegyptského města Nag Hammádí v roce 1945 Muhammadem Ali Sammanem. Jedná se o celkem 13 koptských papyrových kodexů, které byly uloženy v hliněné nádobě. Část textů byla vzápětí nenávratně ztracena, když některé listy byly použity na zátop. Nicméně valná většina textů se díky knězi jménem Al-Qummus Basiliyus Abd el Masih nakonec přece jen dostala do rukou vědců. Třináct papyrových kodexů obsahuje převážně spisy s gnostickým učením. Toto učení bylo do té doby známo výhradně ze spisů jeho odpůrců, především církevních otců, kteří proti gnozi neúprosně bojovali. Kodexy z Nag Hammádí jsou prvním materiálem svědčícím o tomto učení přímo a mají tak pro studium gnoze nesmírný význam.

Několik spisů se zde nachází vícekrát, a to hned v několika verzích. Charakter těchto spisů je různý – některé jsou velmi staré a mohou uchovávat staré tradice nezávislé na kanonických evangeliích (např. Tomášovo evangelium), jiné naopak se snaží o reinterpretaci kanonických textů či o nový, alternativní pohled na Ježíše jako gnostického spasitele. Podle literárního druhu se tyto spisy dělí na evangelia, skutky, (tajné) rozhovory apod.

Autory a opisovači těchto textů jsou gnostici pravděpodobně pocházející z blízkého kláštera sv. Pachomia, kteří je ukryli před jejich ničením zastánci biblické víry.

Kompletní seznam kodexů 
Tabulka obsahuje kromě základního řazení i zkratky používané v textu a krátkou charakteristiku traktátů.

Literatura

Související články 
 Biblická archeologie
 Kumrán

Externí odkazy 
 
 Bližší informace, mapka, fotky (anglicky)

Egyptské papyry
Dějiny křesťanství
Křesťanství v Egyptě
Gnosticismus
Hermetismus
Tapiola

Tapiola může znamenat:

 Tapiola (Espoo) (švédsky Hagalund) – část města Espoo v jižním Finsku, vystavěná v 60. letech jako zahradní město.
 Tapiola (mytologie) – lesní říše z finské mytologie, sídlo boha Tapia a jeho manželky Mielikki
 Tapiola (symfonická báseň) – symfonická báseň skladatele Jeana Sibelia
Sevillanas

Sevillanas je španělský folklórní tanec pocházející z Andalusie na jihu Španělska, podle jejíhož hlavního města Sevilla se nazývá.

Tancuje se většinou v páru muž-žena nebo dvě ženy spolu, tančící se často doprovázejí hrou na kastaněty.
Základní krok se tancuje na čtyřikrát tři doby.

Dvě varianty rytmu 
 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12
 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12

Sevillanas se skládá ze čtyř tanců: "setkání", "svádění", "konfrontace" a "stvoření". Jsou to sestavy vytvořené z několika základních prvků. Paseillo je obřadní otevření tance, pasada výměna partnerů bok po boku, careo výměna tváří v tvář, remate důrazné zakončení do závěrečné pózy desplante.>

Struktury 
 5 paseillos, 1 pasada, 1 paseillo, 4 laterales, 1 pasada, 1 paseillo, 4 pasadas, remate, desplante
 1 paseillo, 3 "vlání", otočka, 1 pasada, 1 paseillo, 6 valčíkových kroků, otočka, 1 pasada, 1 paseillo, 8 valčíkových dokola, remate, desplante
 1 paseillo, otočka vlevo, 2 "koňské" kroky, otočka vpravo, 2 "koňské", 1 pasada, 1 paseillo, 3 laterales a zapateado (dupnutí), otočka, 1 pasada, 1 paseillo, 1 pasada, 2 "koňské", 1 pasada, 2 "koňské", remate, desplante
 1 paseillo, otočka vlevo, 1 "koňský", otočka vpravo, 1 "koňský", 1 pasada, 1 paseillo, 1 careo, 2 valčíkové, 1 careo, otočka, 1 pasada, 1 paseillo, 4 careos, remate, desplante.

Externí odkazy 
 

Španělská kultura
Lidové tance
Flamenco
Nerovnost aritmetického a geometrického průměru

V matematice říká nerovnost aritmetického a geometrického průměru (krátce AG nerovnost), že aritmetický průměr nezáporných čísel je vždy větší nebo roven geometrickému průměru těchto čísel. Navíc, rovnost nastává tehdy a jen tehdy, pokud jsou všechna průměrovaná čísla stejná.

Tvrzení 
Formálně se nerovnost zapíše
,
nebo zkráceně

případně ekvivalentně
.

Důkaz 
Pro dvě čísla elementární, ekvivalentní vztahu
,
také názorně plyne z Euklidovy věty o výšce.

Nabízí se důkaz matematickou indukcí, je však obtížný. Cauchy zde však elegantně použil techniku tzv. sestupné indukce.

Tvrzení bezprostředně plyne z Jensenovy nerovnosti a existuje i celá řada elementárnějších důkazů, např. Pólyův pomocí nerovnosti
.

AG nerovnost je rovněž ekvivalentní nerovnosti mezi geometrickým a harmonickým průměrem.

Odkazy

Související články 
 Nerovnosti mezi průměry

Externí odkazy 
 Důkaz AG nerovnosti
 Elegantní důkaz AG nerovnosti od doc. Pražáka

Aritmetický a geometrický průměr
Statistika
Mielikki

Mielikki je finská bohyně lesa a lovu. 

Na její náladě závisí tvář lesa. Pokud má dobrou náladu, můžete ji potkat jako překrásnou vílu, ale ve špatné se prohání lesem v roztrhaných šatech a je se svojí družinou na divokém lovu. Jejím manželem je Tapio.

V Kalevale jí a jejímu manželovy nabízí hrdina Lemminkäinen zlato a modlitby, aby mu dopomohla chytit zlého ducha Elka.

Související články 
Finská mytologie

Finská mytologie
Božstva lovu
Kastaněty

Kastaněty jsou perkusní hudební nástroj používaný převážně ve španělském folklóru, cikánské hudbě a hudbě latinské Ameriky. Původ mají pravděpodobně ve starověkém nástroji z mušlí, který pocházel z dnešní Kréty. Tvar mušle si kastaněty zachovaly dodnes, ale jako výchozí materiál se většinou používá dřevo. Jejich španělský název castañuelas je odvozen od slova castaña – kaštan.

Kastaněty neodmyslitelně patří především ke španělskému tanci flamenco.

Konstrukce 
Kastaněty jsou dvě mělké mističky s plochými okraji a oušky s otvory, jimiž je provlečena šňůrka. Vyrábějí se nejčastěji z tvrdého dřeva, ale i z kosti nebo rohoviny. Dnes se objevují i nástroje z laminátu. Kastaněty používané v orchestru bývají opatřeny držadlem. Zvuk vydává celá hmota nástroje, kastaněty proto patří mezi idiofony. Někdy, například v České republice, můžeme také v hudebninách nalézt napodobeniny kastanět z umělé hmoty.

Hra 
Při tradičním použití má tanečnice při tanci kastaněty přivázané na palci. Jedna mistička spočívá na dlani. Zvuk, který doprovází rytmus hudby i tance, pak vydává rychlé klapnutí prstů do druhé. Lze docílit i delší série rychle se opakujících úderů.

Obyčejně tanečník nebo hudebník používá dva páry kastanět se zvukem mírně odlišné výšky, v každé ruce jeden pár. V pravé ruce se obvykle drží pár s vyšším zvukem, zvaný hembra (ženský), v levé ruce ruce pak pár s hlubším zvukem, zvaný macho (mužský).

Externí odkazy 
 
 

Bicí nástroje
Idiofony
Finská mytologie

Finská mytologie je mytologie Finů a jim velmi příbuzných národů, jako jsou například Karelové. Až do 18. století, kdy svůj slovník Mythologia Fennica vydal Christfried Ganander, se dochovávala prakticky pouze v ústním podání, a to s výjimkou zápisů Mikaela Agricoly v 16. století a Johanna Cajana sr. ve století 17.

Charakteristika 
Ve finské mytologii byl jako ve všech mytologiích světa silný vztah k přírodě a snad také silná magická tradice, pročež Finové, někdy v záměně za Laponce, byli považováni za velké kouzelníky. Důležitým motivem byl les, který pokrývá většinu území Finska, a mytická topografie byla jako u jiných arktických a subarktických národů orientována převážně severojižně. Ve finské mytologii se objevuje tedy lesní říše Tapiola a severní říše Pohjola. Jako asi v každé mytologii se v ní nalézá i říše mrtvých (zde Tuonela), kde vládne král Tuoni.

První záznamy o mytologii Finů a Karelců se nalézají v předmluvě k finskému překladu Žaltáře biskupa Mikeala Agricoly z roku 1551. Mnohem později přispěli další folkloristé, osvícenec Christfried Ganander a romantičtí folkloristé, z nichž nejznámější je Elias Lönnrot, tvůrce Kalevaly. Staré i novější folklorní sběry byly utříděné v antologii Suomen kansan vanhat runot (Staré básně finského lidu) vydávané ve 20. století po mnoho dekád ve 34 svazcích Společností pro finskou literaturu.

Bohové 
Kvůli pravděpodobné interpretatio Romana je těžké říct, jakou roli hrála v původní spiritualitě Finů božstva jako celek i božstva jednotlivá. Zdá se, že jejich role byla později zveličena a že se k nim nevázal žádný výrazný kult. Předmětem úcty spíše byla "nižší" božstva domácí, konkrétní přírodní fenomény, výrazné krajinné prvky apod. Mnozí se však i nadále snaží stejně jako staří křesťanští misionáři domnělý panteon bohů všech Finů popsat a hierarchizovat.

Nejvyšším bohem je Ukko, který vládne nebesům a je zodpovědný za počasí. Hrom byl jeho hlas a blesk jeho oštěp. Jeho manželka se jmenuje Rauni. Bohem vodstev je Ahti, jeho žena se jmenuje Vellamo. Bydlí spolu v Ahtole. Třetím nejdůležitějším bohem je bůh lesa Tapio, jenž žije spolu s manželkou Mielikki v Metsole, resp. Tapiole, kde stály i tři zámky – pokladnice. Zlaté klíče od nich nosí Mielikki na svém pase. Jejich děti se jmenují Nyyrikki, Tellervo a Tuulikki.

K méně důležitým bohům patří:
 Turisas – bůh války a současně vodní duch; podle Michaela Agricoly a Sigfrida Arona Forsiuse jeho jméno pravděpodobně pochází od germánského boha Týra neboli Thurisase
 Ilmari – bůh míru a pocestných
 Äkräs, jinak též Ägröi či Egres – bůh plodnosti, zeleniny, konopí a některých dalších plodin. V Karélii byl nazýván Pyhä Äkräs - Svatý Äkräs.

Externí odkazy
SF

Spojení písmen S a F může mít různé významy:

SF 
 Finsko (z finsko-švédského Suomi-Finland) – bývalá mezinárodní poznávací značka vozidel (někdy humorně vysvětlována jako zkratka anglického Soviet Finland); od roku 1993 se používá FIN
 CV-SF – kód ISO 3166-2 pro São Filipe
 San Francisco – město v Kalifornii, USA
 science fiction
 spekulativní fikce
 sádrová fixace – sádrový fixační obvaz
 Scuderia Ferrari – závodní oddělení automobilky Ferrari
 Schweizer Fernsehen – německojazyčná divize švýcarské veřejnoprávní organizace SRG SSR vysílající v letech 1958–2012
 Sinn Féin (irsky my sami) – irská politická strana s napojením na Irskou republikánskou armádu
 Slovenská filharmonie
 Sofie – hlavní město Bulharska
 SourceForge – kooperativní systém vývoje software a jeho internetová platforma
 Suffolk – plemeno ovcí i koní

Sf 
 Sovětské loďstvo (z ruského Советский флот (Sovětskij flot)

sf 
 důrazně (z italského sforzato) – hudební termín
 ke konci (z latinského sub finem)

Externí odkazy 
 

Zkratky
Značky
Extrakce informací

Extrakce informací (anglicky information extraction; IE) je typ vyhledávání informací, jehož cílem je automaticky vypsat strukturované nebo polostrukturované informace z nestrukturovaných strojově čitelných dokumentů.

Typickým příkladem IE je skenování sérii dokumentů napsaných v přirozeném jazyce a se získanými informacemi zaplnění databáze. Aktuální přístup k IE využívá techniky zpracování přirozeného jazyka, ta těží na velmi omezených oblastech. Například Message Understanding Conference (MUC) je mítinkově založená konference, která se soustředí na oblasti v minulosti:
 MUC-1 (1987), MUC-2 (1989): Zpráva námořní operace.
 MUC-3 (1991), MUC-4 (1992): Terorismus v zemích latinské Ameriky.
 MUC-5 (1993): Spojení spekulací a mikroelektronické oblasti.
 MUC-6 (1995): Novinky ve změnách managementu.
 MUC-7 (1998): Záznam vypuštění satelitu.

Typické podúkoly IE jsou:

 Rozpoznávání pojmenovaných entit: rozpoznávání jmen (lidé a organizace), názvy míst, časové vyjádření, a určitý typ číselných výrazů.
 Určení koreference: identifikace řetězu jmenných frází, které odkazují na identický objekt.

Reference

Externí odkazy 
 

Zpracování přirozeného jazyka
Vyhledávání informací
Obecná umělá inteligence

Obecná umělá inteligence, v angličtině Artificial general intelligence (AGI), je pojem vyjadřující umělou inteligenci, která přesáhla existující infrastrukturu, resp. stanovené cíle a cílové funkce, na rozdíl od záměrného navržení a sestrojení za tímto účelem. Obecná umělá inteligence je schopnost inteligentního prostředku pochopit nebo se naučit jakýkoli intelektuální úkol, který dokáže člověk nebo jiný živočich.

AGI by měla umět zvládat různorodé úkoly napříč spektrem: umět hrát hry, psát příběhy, řešit matematické úlohy, rozpoznávat obličeje, chápat emoce a učit se novým věcem. AGI se liší od umělé inteligence (AI), která umí velmi dobře pouze jednu konkrétní věc, jako je hraní šachů nebo překládání jazyků. Jedná se tak o tzv. silnější AI, která poznává svět kolem sebe a učí se sama. O vybudování AGI se snaží například OpenAI či DeepMind od Google.

Odkazy

Reference

Související články 
 Umělá inteligence
 Filozofie umělé inteligence
 Inteligentní prostředí
 Mimozemská inteligence
 Hybridní inteligence

Externí odkazy 
 https://web.archive.org/web/20060501205638/http://www.lira.dist.unige.it/papers.htm

Umělá inteligence

fr:Intelligence artificielle#Intelligence artificielle forte
Pyrheliometr

Pyrheliometr je přístroj sloužící k měření přímého slunečního záření. Na rozdíl od aktinometru je pyrheliometr absolutní měřící přístroj, což znamená, že měří množství energie vyzářené Sluncem za určitý čas. Pyrheliometr umožňující registrační záznam se označuje jako pyrheliograf. Nejznámější jsou tři typy pyrheliometrů – Ångströmův kompenzační pyrheliometr, Abbotův vodní pyrheliometr a Abbotův pyrheliometr se stříbrným diskem.

Druhy pyrheliometrů

Ångströmův kompenzační pyrheliometr 
Ångströmův kompenzační pyrheliometr, jak název napovídá, pracuje na principu kompenzačním. Na dně tubusu jsou uloženy dva od sebe tepelně izolované manganinové proužky, které jsou začerněny platinovou černí. Jeden proužek je zastíněn, takže druhý, Sluncem ozařovaný, manganinový proužek je proti němu zahříván.

Abychom určili, jakou energii po dobu ozařování nezastíněný proužek absorbuje, kompenzujeme teplotu zastíněného proužku teplem, které vzniká průchodem elektrického proudu přes jeho hmotu. Pomocí galvanometru a termočlánku, jehož kontakty jsou připojeny ze spodní strany manganinových proužků, zjistíme, kdy jsou proužky tepelně v rovnováze. Výchylka galvanometru je v tu chvíli nulová.

Energie absorbovaná nezastíněným proužkem je rovna druhé mocnině kompenzačního proudu který prochází proužkem zastíněným.

Ångströmův kompenzační pyrheliometr se jmenuje po K. Ångströmovi, který popsaný pyrheliometr sestrojil v roce 1893.

Abbotův vodní pyrheliometr 
Abbotův vodní pyrheliometr je tvořen tubusem, jehož stěny jsou začerněny a zachycují tak záření Slunce. V důsledku toho se ohřívají, ale teplo je jim odnímáno vodou proudící pláštěm tubusu. Ohřívaná voda mění svou teplotu a ta je následně měřena odporovými teploměry.

Abbotův pyrheliometr se stříbrným diskem 
Abbotův pyrheliometr se stříbrným diskem je tvořen opět tubusem, ale jeho čidlem je stříbrný disk, který je začerněn. Tento disk je po dobu 100 sekund exponován, takže se jeho teplota zvýší. Vzrůst teploty je měřen rtuťovým teploměrem, jehož nádobka je právě v disku pyrheliometru.

Výše popsaný pyrheliometr se stříbrným diskem sestrojil v roce 1900 C. G. Abbot.

Srovnání pyrheliometrů 
Nejpřesnějším pyrheliometrem je Abbotův vodní pyrheliometr, proto je také v oblastech, kde se s ním měří, považován za standardní pyrheliometr, nicméně Smithsonská pyrheliometrická stupnice, odvozená od Abbotova vodního pyrheliometru, není obecným standardem. Tím je od roku 1957 mezinárodní pyrheliometrická stupnice, která vznikla porovnáním Ångströmovy a výše uvedené Smithsonské pyrheliometrické stupnice (respektive standardních pyrheliometrů – Ångströmova a Abbotova vodního).

Související články 
 Aktinometr
 Pyranometer
 Pyrheliograf
 Smithsonská pyrheliometrická stupnice
 Mezinárodní pyrheliometrická stupnice

Externí odkazy 
 
 Pyrheliometr (resp. Aktinometrie) v Ottově slovníku naučném

Meteorologické přístroje
Slunce
Okres Moravská Ostrava

Politický okres Moravská Ostrava vznikl na Moravě roku 1900 a zahrnul celý dosavadní soudní okres Moravská Ostrava. Jeho území bylo tvořeno obcemi mezi řekami Odrou a Ostravicí. Okres měl rozlohu 99,37 km², a kromě 37,5 % dnešního území statutárního města Ostravy k němu patřila také obec Krmelín a katastrální území Stará Ves nad Ondřejnicí (součást stejnojmenné obce). Na severozápadní hranici tehdy sousedil s Pruským Slezskem. Centrem se stalo město Moravská Ostrava, které se k 1. ledna 1924 rozšířilo připojením Přívozu, Mariánských Hor, Vítkovic, Hrabůvky, Nové Vsi a Zábřehu nad Odrou (zahrnujícím v té době také Hulváky), čímž vznikla tzv. Velká Ostrava, která však i nadále měla název Moravská Ostrava.

Zánik politického okresu 
1. července 1941 pak bylo město Moravská Ostrava rozšířeno o území soudního okresu Slezská Ostrava (původně součást slezského politického okresu Frýdek), zahrnujícího 7 obcí (Slezská Ostrava, Heřmanice, Hrušov, Muglinov, Michálkovice, Radvanice a Kunčičky), obce Kunčice (ze soudního okresu Frýdek – původně rovněž součást politického okresu Frýdek), Výškovice, Starou Bělou, Novou Bělou a Hrabovou. Rozšířená Moravská Ostrava byla zároveň politickým okresem, od roku 1945 statutárním městem. Od roku 1946 pak byla přejmenována na Ostravu. Území původního politického okresu Moravská Ostrava tvořilo od roku 1941 pod názvem Moravská Ostrava – západ (od roku 1946 Ostrava – západ) opět jen soudní okres, rozdělený mezi politický okres Místek (pouze obce Proskovice, Stará Ves nad Ondřejnicí a Krmelín) a Statutární město Moravskou Ostravu (většina území). Při správní reformě schválené komunisty roku 1948 pak došlo k 1. únoru 1949 i ke zrušení soudního okresu Ostrava-západ.

Obyvatelstvo (soudní okres Moravská Ostrava)

Reference

Externí odkazy 
 

Moravská Ostrava
Morava
Geografie okresu Ostrava-město
Kádr

Kádr (z francouzského cadre, tj. rám, rámec) je skupina osob tvořící spolehlivý základ nebo rámec většího celku v různých oblastech lidské činnosti. Zpravidla je tvořen týmem odborně či politicky zdatných a zkušených pracovníků (vojáků, vědců, sportovců, politiků atd.)

Vojenství 
Ve vojenství se kádrem rozumí skupina profesionálních důstojníků a poddůstojníků tvořících základ formující se vojenské jednotky a zodpovědných za výcvik zbytku mužstva v jednotce.

Politika 
V politice tvoří kádr vedoucí představitelé a věrné jádro politické organizace (politické strany). V zemích sovětského bloku to byli především prověření a politicky vyškolení pracovníci, z nichž byli vybíráni vedoucí funkcionáři ve straně, státní správě, společenských organizacích, státních podnicích apod.

Sport 
Ve sportu (zejména v kolektivních sportech) se jako kádr označuje skupina hráčů, které má sportovní organizace k dispozici pro sestavení soutěžního týmu (protože ve většině sportů je počet hráčů, kteří se mohou zúčastnit utkání, omezen pravidly).

Personalistika
Management
Vojenská terminologie
Gottwaldovský kraj

Gottwaldovský kraj byl správní celek v Československu, který existoval v letech 1948–1960. Jeho centrem byl Gottwaldov (dnešní Zlín). Kraj měl rozlohu 5 106 km². Od současného Zlínského kraje, zavedeného roku 2000, se lišil především tím, že zahrnoval také Hodonínsko.

Historický vývoj 
Vznikl z východních oblastí Moravy dne 24. prosince 1948 na základě zákona o krajském zřízení, při níž bylo k 31. prosinci 1948 zrušeno zemské zřízení. Krajský národní výbor byl zřízen k 1. lednu 1949.

Dne 1. července 1960 pak byl na základě zákona o územním členění státu kraj zrušen a jeho území rozděleno mezi kraj Jihomoravský (většina území) a Severomoravský (Vsetínsko).

V současné době je území někdejšího Gottwaldovského kraje rozděleno mezi kraje Jihomoravský (okolí Hodonína, Kyjov a Veselí nad Moravou), Zlínský (většina území) a Olomoucký (několik obcí v moderním okrese Přerov).

Geografie 
Na severu sousedil s krajem Ostravským, na severozápadě s krajem Olomouckým, na jihozápadě a jihu s krajem Brněnským, na jihovýchodě se slovenským Bratislavským krajem, a na severovýchodě se slovenským Žilinským krajem.

Administrativní členění 
Kraj se členil na 11 okresů: Gottwaldov (Zlín), Hodonín, Holešov, Kroměříž, Kyjov, Uherské Hradiště, Uherský Brod, Valašské Klobouky, Valašské Meziříčí, Veselí nad Moravou a Vsetín.

Reference

Externí odkazy 
 

Kraje v Česku (1948–1960)
Brněnský kraj

Brněnský kraj byl správní celek v Československu, který existoval v letech 1948–1960. Jeho centrem bylo Brno. Kraj měl rozlohu 7 433 km². Na rozdíl od současného Jihomoravského kraje, zavedeného roku 2000, se lišil především tím, že zahrnoval části Svitavska a naopak neobsahoval Hodonínsko.

Historický vývoj 
Vznikl převážně z části Moravy obklopující město Brno (ale patřily k němu i některé české obce severně a jižně od moravských Svitav) dne 24. prosince 1948 na základě zákona o krajském zřízení, při níž bylo k 31. prosinci 1948 zrušeno zemské zřízení. Krajský národní výbor byl zřízen k 1. lednu 1949.

Dne 1. července 1960 bylo na základě zákona o územním členění státu území Brněnského kraje přerozděleno mezi kraj Jihomoravský (většina území) a Východočeský (okolí Svitav a Moravské Třebové).

Od 1. ledna 2000 patří většina území někdejšího Brněnského kraje ke kraji Jihomoravskému, jenž se do 30. května 2001 také nazýval Brněnský kraj. Západní oblasti, především okolí Velké Bíteše a Bystřice nad Pernštejnem náleží ke Kraji Vysočina; území v okolí Svitav náleží k Pardubickému kraji, a několik obcí v moderním okrese Prostějov náleží ke kraji Olomouckému.

Geografie 
Na severu sousedil s krajem Olomouckým a Pardubickým, na severozápadě s krajem Pardubickým, na západě s krajem Jihlavským, na jihu s rakouskou spolkovou zemí Dolní Rakousko, na jihovýchodě se slovenským Bratislavským krajem, na východě s Gottwaldovským krajem a na severovýchodě s krajem Olomouckým.

Administrativní členění 
Kraj se členil na město Brno a 18 okresů: Blansko, Boskovice, Brno, Břeclav, Bučovice, Bystřice nad Pernštejnem, Hustopeče, Mikulov, Moravská Třebová, Moravský Krumlov, Rosice, Slavkov, Svitavy, Tišnov, Velká Bíteš, Vyškov, Znojmo a Židlochovice.

Reference 

Kraje v Česku (1948–1960)
Olomoucký kraj (1948–1960)

Olomoucký kraj byl správní celek v Československu, který existoval v letech 1948–1960. Jeho centrem bylo město Olomouc. Ve srovnání s moderním Olomouckým krajem byl o něco větší, měl rozlohu 6 233 km².

Historický vývoj 
Vznikl ze středních a severozápadních částí Moravy a severozápadní části Českého Slezska (téměř celé území bývalého politického okresu Jeseník a většina bývalého politického okresu Bruntál) dne 24. prosince 1948 na základě zákona o krajském zřízení, při níž bylo k 31. prosinci 1948 zrušeno zemské zřízení. Krajský národní výbor byl zřízen k 1. lednu 1949.

Kraj byl zrušen na základě zákona o územním členění státu v roce 1960, kterou se jeho území přerozdělovalo mezi kraj Jihomoravský (především území v moderním okrese Prostějov), Severomoravský (většina území) a Východočeský (katastrální území Velká Morava, Červená Voda, Šanov, Moravský Karlov, Bílá Voda, Mlýnice, Mlýnický Dvůr, Cotkytle, Strážná, Tatenice,
Krasíkov).

V současné době je území někdejšího Olomouckého kraje rozděleno mezi kraje Olomoucký (většina území), Jihomoravský (severní část vojenského újezdu Březina), Moravskoslezský (většina moderního okresu Bruntál, a katastrální území Dub a Heřmanice v moderním okrese Nový Jičín) a Pardubický (katastrální území Velká Morava, Červená Voda, Šanov, Moravský Karlov, Bílá Voda, Mlýnice, Mlýnický Dvůr, Cotkytle, Strážná, Tatenice, Krasíkov).

Geografie 
Na západě sousedil s kraji Hradeckým, Pardubickým a Brněnským; na jihu pak s Brněnským a Gottwaldovským; na jihovýchodě s Gottwaldovským; na severovýchodě s krajem Ostravským; na severu a severozápadě pak s Polskem.

Administrativní členění 
Kraj se členil na město Olomouc a 12 okresů: Bruntál, Hranice, Jeseník, Kojetín, Litovel, Olomouc, Prostějov, Přerov, Rýmařov, Šternberk, Šumperk a Zábřeh.

Reference 

Kraje v Česku (1948–1960)
Ostravský kraj

Ostravský kraj byl správní celek v Československu, který existoval v letech 1948–1960. Jeho centrem bylo město Ostrava. Kraj měl rozlohu 4 520 km².

Geografie a historický vývoj 
Ostravský kraj vznikl dne 24. prosince 1948 na základě zákona o krajském zřízení, podle kterého bylo k 31. prosinci 1948 zrušeno zemské zřízení. Krajský národní výbor byl zřízen k 1. lednu 1949.

Kraj byl vytvořen převážně na většině území bývalé Slezské expozitury země Moravskoslezské, ale patřila k němu i některá okrajová moravská území, která k ní nikdy nepatřila. Z moravské části expozitury k němu patřila území celých bývalých politických okresů Místek (již za druhé světové války zrušeného politického okresu Moravská Ostrava, poté až do 31. prosince 1948 rozdělený mezi politický okres Nový Jičín a statutární město Ostravu) a Nový Jičín; ze slezské části pak Bílovec, Český Těšín, Frýdek (již za druhé světové války začleněn do politického okresu Místek), Fryštát, Hlučín, Krnov, Opava-venkov, Ostrava, a Statutární město Opava. Dále pak k němu patřila obec Heřmanovice (původně součást slezského politického okresu Jeseník) a severovýchodní část bývalého slezského politického okresu Bruntál. Z území mimo expozituru k němu patřila východní část bývalého moravského politického okresu Moravský Beroun (město Budišov nad Budišovkou s okolím) a severní část bývalého moravského politického okresu Hranice (obce Spálov a Luboměř).

Na západě a jihozápadě sousedil s krajem Olomouckým, na jihu s krajem Gottwaldovským, na jihovýchodě se slovenským Žilinským krajem, na severovýchodě a severu s Polskem.

Dne 1. července 1960 byl na základě zákona o územním členění státu Ostravský kraj zrušen a celé jeho území bylo začleněno do kraje Severomoravského, v jehož rámci bylo rozděleno mezi moderní okresy Bruntál, Frýdek-Místek, Karviná, Nový Jičín, Opava a Ostrava-město. V současné době je celé území někdejšího Ostravského kraje součástí kraje Moravskoslezského (jenž se do 30. května 2001 také nazýval Ostravský kraj), který je výrazně větší než někdejší Ostravský kraj (zasahuje i do území někdejšího Olomouckého kraje z období 1948–1960).

Administrativní členění 
Kraj se členil na města Opava a Ostrava a 11 okresů: Bílovec, Český Těšín, Frenštát pod Radhoštěm, Fryštát (Karviná), Hlučín, Krnov, Místek, Nový Jičín, Opava, Ostrava a Vítkov.

Odkazy

Reference

Literatura 
 

Kraje v Česku (1948–1960)
Expanzívní druh

Expanzivní druh je druh, který je v dané oblasti původní, ale jeho areál se vzhledem k jeho silné konkurenční schopnosti v poslední době zřetelně rozšiřuje. Rozlišujeme expanzi závisející na změnách podnebí (např. posun hranice výskytu na sever či do vyšších nadmořských výšek v důsledku teplejšího klimatu) či expanzi, která vede k obsazování druhu dosud prostých stanovišť (leckdy zpřičiněním člověka, kvůli ruderalizaci či okyselení prostředí, odlesnění apod.). Druhý typ expanze může být vysoce nežádoucí, neboť může ohrožovat vzácné biotopy – modelovým příkladem je expanze třtiny křovištní (Calamagrostis epigeios) v Česku.

Reference

Související články 
 Invazní druh
 Nepůvodní druh

Ekologie
Misha (zpěvačka)

Misha, vlastním jménem Michaela Paľová, (* 3. března 1975, Michalovce) je slovenská zpěvačka, zlatá slavice 2003 a objev roku zlatého slavíka z 2002. Kariéru začala vítězstvím v soutěži Coca-Cola PopStar, od kteréž doby získala většinu významných slovenských hudebních cen (Aurel, Osobnost Televízne obrazovky, Zlatý Slávik).

Diskografie

Alba 
  Color in my life (2002)
 Haeven In My Bed
 Náladu mi dvíhaš
 Druhá
 No I Do
 Stonewalling
 I've Got To Play You
 When They Tell Me…
 Wish
 You Alleviate My Pain
 Words (feat. Helicó)
 Colours In My Life
 Naozajstné, dobré
 So Much Trouble
 One More Track
 (This Is) Crazy (bonus track)

 13000krát (2007)
 Afrodiziakum
 13000krát
 Gratitude
 Čiarky
 Six Weeks (Accoustic)
 Spomalíme svet (feat. Opak)
 Stick To Your Guitar
 A Different You
 Using My Heart
 Six Weeks
 Raz to príde
 You Can Do Anything
 Let Me Make Your Life
 Čo s tým urobíš (A.M.O. feat Misha)
 Kým tu so mnou si

Singly 
 Náladu mi dvíhaš (2002)
 Druhá (2002)
 Naozajstné, dobré (2003)
 Stále (2004)
 Barbeque (2004)
 Dobrý pocit (2004)
 Čiarky (2007)
 Spomalíme svet (2007)

Externí odkazy 
 
 oficiální stránka zpěvačky
 oficiální MySpace
  Rozhovor - Smiech je moja energia - pravda.sk
 Video: Misha - Čiarky

Slovenské zpěvačky
Zpěváci populární hudby
Narození v roce 1975
Žijící lidé
Ženy
Narození 6. března
Narození v Michalovcích
Severní Morava

Severní Morava může označovat:

 severní část Moravy v Česku, v těchto významech:
 z geografického hlediska – území severně od Olomouce, okolí Šumperka
 z administrativně-historického hlediska (nepřesné, ale v žurnalistice a obecném povědomí běžné pojetí):
 území někdejšího Severomoravského kraje – zahrnuje navíc také východ Moravy a České Slezsko
 území Moravskoslezského kraje – geograficky severovýchodní okraj Moravy a většina Českého Slezska
 Severní Morava (časopis) – odborný časopis
Hermafrodit

Hermafrodit (též obojetník, velmi zřídka též cvikéř či cvikýř) je živočich schopný produkovat současně vajíčka i spermie. Hermafrodit má buďto varlata i vaječníky, nebo jsou oba tyto orgány nahrazeny tzv. obojetnou pohlavní žlázou.

K hermafroditům patří mnozí měkkýši (mimo hlavonožců a mlžů), ploštěnci, kroužkovci, pláštěnci, ale i třeba některé ryby.

Původ slova 

Termín pochází z řecké mytologie, podle které Hermafrodítos, syn bohů Herma a Afrodity, srostl s nymfou Salmakis v jedinou oboupohlavní bytost.

Zvláštní typy hermafroditismu

Postupný hermafroditismus 
Hraničí s gonochorismem. Jde o situaci, kdy jedinec během svého života změní nebo střídá pohlaví. Vyskytuje se například u některých ryb s výrazným teritoriálním chováním samců - mladé ryby, které by neměly šanci se prosadit, tedy mají samičí pohlaví a teprve až když vyrostou, přejdou na pohlaví samčí.

Sebeoplození 
Sebeoplození je zvláštní případ rozmnožování hermafroditů. Je poměrně vzácné, vyskytuje se především u takových organismů, které by nebyly kvůli svému způsobu života schopny sehnat partnera k páření. Typickým příkladem jsou endoparazité, například tasemnice bezbranná. K sebeoplození dochází také u samosprašných rostlin.

Hermafroditismus u lidí 

Historicky se výrazu hermafrodit, případně androgyn, užívalo pro lidské jedince o jejichž pohlaví bylo nejisté. Na přelomu 20. a 21. století namísto toho převážil pojem intersexuál, který je podle Úřad Vysokého komisaře OSN pro lidská práva definován jako:

Rostlinný hermafroditismus 
V botanice je obdobou hermafrodita jednodomá rostlina, tj. vyšší rostlina, která vytváří buďto oba typy květů (samčí i samičí), nebo květy oboupohlavní. V říši rostlin toto uspořádání převládá.

Odkazy

Reference

Literatura 
 Dreger, Alice Domurat: Hermafroditi a medicínská konstrukce pohlaví (Triton, 2009)

Externí odkazy 
 
 

Rozmnožovací soustava
Pohlavní rozmnožování
Pohlavní dimorfismus
Řecká slova a fráze
Herman Bang

Herman Bang (20. dubna 1857, Adserballe na ostrově Als – 29. ledna 1912, Ogden, Utah, USA) byl dánský spisovatel.

Život 
Bang byl synem protestantského pastora. Nedokončil studia práv; snažil se stát hercem, později pracoval jako novinář a režisér. Jako literární kritik popularizoval novou, hlavně francouzskou literaturu a nové proudy v dánské literatuře, realismus a impresionismus osobitě chápané. Na jeho tvorbu měly vliv i jeho četné cesty do ciziny. Zemřel na přednáškovém turné po Americe.

Bangův první román Beznadějná pokolení (Haabløse slægter, 1880) zachycuje charakteristické rysy dekadence, vzbudil skandál, nebyl však úspěšný, stejně jako pozdější román Faidra (Faedra, 1883). Z jeho dalších děl vynikly Excentrické novely (Excentriske noveller, 1885) a Tiché existence (De stille eksistenser, 1886), do nichž je zařazen i román U cesty (Ved vejen). Z řady dalších próz jsou významné romány Tina (Tine, 1889), Ludvíkov (Ludvigsbakke, 1896) a Bílý dům (Det hvide hus, 1898).

…celá jeho tvorba má ráz klidné a povýšené aristokratické ironie, umdleného epigonství a fatalistické rezignace. Důsledný impresionista, nevěřil v silnou a mohutnou linii životní vůle a chtěl vystihnout déšť životních dojmů a jejich ironických spletí; jeho romány jsou prosty popisů i psychologických výkladů a rozpadají se v mozaiku jedinečných, nesmírně bystře a ostře zachycených postřehů a postojů životních. Podává melancholii prchavé nenávratné chvíle, žensky měkkou a rozkošnou páru životní, děje lidí vyvrácených a podvedených iluzí životní; básník únavy, skepse a ironické soudnosti životní, spíše však soucítící a chápající glosátor nežli syntetický tvůrce.
F. X. Šalda, časopis Novina, 1912

Bibliografie 
 Beznadějná pokolení (Haabløse Slægter, 1880)
 Faidra (Faedra, 1883)
 Excentrické novely (Excentriske noveller, 1885)
 Tiché existence (De stille eksistenser, 1886) (zahrnuje román U cesty (Ved Vejen)
 Stuk (1887)
 Tina (Tine, 1888)
 Irene Holm (1890)
 Ludvíkov (Ludvigsbakke, 1896)
 Bílý dům (Det hvide hus, 1898)
 Det graa Hus (1901)
 Sommerglæder (1902)
 Mikaël (1904)
 De uden Fædreland (1906)

Související články 
 Dánská literatura
 Seznam dánských spisovatelů

Externí odkazy 
 
 
 
 
 Heslo na literatura.kvalitne s odkazy 

Dánští romanopisci
Narození v roce 1857
Úmrtí v roce 1912
Muži
Úmrtí v Ogdenu
Spisovatelé píšící dánsky
Pseudonáhodná čísla

Pseudonáhodná čísla jsou čísla vytvářející posloupnost, která se zdá být náhodná, ale ve skutečnosti je generována deterministickým algoritmem. Používají se v mnoha odvětvích informatiky, kdy je pro nějakou aplikaci potřeba náhodnost, kterou ovšem na deterministickém počítači nelze přímo dosáhnout. K aplikacím patří počítačové hry, numerické metody (např. metoda Monte Carlo), kryptografie atd.

Předpona pseudo- se používá pro rozlišení tohoto typu náhodného čísla od „skutečně náhodných“ čísel, která vznikají jako výsledek náhodných fyzikálních procesů. Pro použití skutečně náhodných čísel v počítači je potřeba nějaký hardwarový generátor, který může být založen např. na měření šumu polovodičového přechodu.

Existuje mnoho různých algoritmických metod pro generování pseudonáhodných čísel, tzv. generátorů pseudonáhodných čísel (např. lineární kongruentní generátor). Posloupnost generovaných čísel je periodická, po určité (velmi dlouhé) době (periodě) se začne opakovat.

Pro určení kvality pseudonáhodné posloupnosti existují různé statistické testy, kterými se zjišťuje např.:
 zda rozdělení jednotlivých čísel vyhovuje zadání,
 zda jsou jednotlivé členy posloupnosti navzájem nezávislé,
 četnost výskytu různých podposloupností.

Protože pseudonáhodná posloupnost je opakovatelná, používá se pro generování testovacích dat při ladění programů. Na rozdíl od skutečně náhodných čísel umožňuje opakované generování nalezených chybových dat efektivní analýzu programu.

Literatura 
 Donald E. Knuth: The Art of Computer Programming, Volume 2: Seminumerical Algorithms, (Addison-Wesley, 1997), .

Související články 
 Generátor pseudonáhodných čísel
 Náhodná sekvence

Pravděpodobnost a statistika
Teoretická informatika
Expert

Výraz expert nebo též specialista či odborník označuje osobu, která má velké znalosti v  nějakém konkrétním oboru. Vedle teoretických znalostí má expert i praktické zkušenosti a průběžně se v oboru dále vzdělává.

Přechýlené podoby slov jsou expertka, specialistka a odbornice.

Název 
V přeneseném slova smyslu se může v praxi jednat prakticky o jakýkoliv obor lidské činnosti.

Slovo expert se v hovorové mluvě také někdy používá v pejorativním či expresivním smyslu (viz úsloví na to jsi expert)

Charakteristika 
Skutečnost, že někdo má v daném oboru profesionální nebo akademickou kvalifikaci, ještě nutně neznamená, že je v tomto oboru i odborníkem. Na druhé straně se může stát expertem i ten, kdo nemá patřičné formální vzdělání. Označení expert je proto spíše neformální, relativní označení osoby, na které její okolí oceňuje její znalosti a zkušenosti v oboru.

Související články 
 Expertní systém
 Znalecký posudek

Externí odkazy 
 

Profese
Nukleon

Nukleon je společný název pro proton a neutron, tedy částice, z nichž se skládá jádro atomu.

Vlastnosti 
Nukleony jsou baryony, které tvoří dublet s izospinem .

Jsou to složené částice, které jsou tvořeny třemi kvarky (a gluony). Proton je tvořen kvarky uud a neutron kvarky udd.

Jejich klidové hmotnosti jsou téměř shodné, nepatrně vyšší než 1 dalton, což je cca 1,66×10−27 kg. Proton je o něco lehčí než neutron, přičemž tento rozdíl je považován za důsledek vlivu elektromagnetické interakce, neboť proton má kladný elementární elektrický náboj, zatímco neutron má nulový elektrický náboj.

Z hlediska silné interakce jsou nerozlišitelné.

Nukleonové číslo 

Počet nukleonů v atomovém jádře se nazývá nukleonové číslo a značí se A. Přibližně odpovídá atomové hmotnosti, protože nukleony mají každý hmotnost o něco málo větší než jedna atomová hmotnostní jednotka. Celková hmotnost jádra je vždy o něco menší, než je prostý součet hmotností jednotlivých nukleonů, které jádro tvoří.

Rozdíl hmotnosti odpovídá vazebné energii jádra podle vztahu E = mc², kde E je vazebná energie, m je rozdíl hmotnosti a c je rychlost světla ve vakuu.

Například jádro uhlíku ¹²C se skládá ze šesti protonů a šesti neutronů, tedy celkem 12 částic, z nichž každá má hmotnost větší než 1 atomová hmotnostní jednotka. Samotné jádro ¹²C má hmotnost přesně 12 atomových hmotnostních jednotek, tedy menší, než by odpovídala prostému součtu hmotností jeho komponent. Rozdíl odpovídá vazebné energii jádra, tedy energii, která se uvolní při jeho vzniku z jednotlivých nukleonů a nebo také energii, která je nutná k jeho rozbití na jednotlivé nukleony.

Související články 
 Proton
 Neutron
 Atomové jádro

Elementární částice
Fyzika částic
Jaderná fyzika
Jaderná chemie
Poločas přeměny

Poločas přeměny (obvykle označovaný T½) je doba, za kterou se přemění polovina celkového počtu atomárních jader ve vzorku. Pro konkrétní izotop je konstantní. Má hodnotu od zlomku sekundy až po milióny let. Často se používá i termín poločas rozpadu, ale ten je méně obecný, protože ne každá radioaktivní přeměna představuje rozpad (například vyzáření fotonu gama záření z excitovaného jádra).

Pro konkrétní jádro nuklidu (určitého izotopu daného prvku) nelze v principu určit, kdy dojde k přeměně. Kvantová mechanika jako pravděpodobnostní teorie umožňuje stanovit pouze pravděpodobnost, že k přeměně dojde v daném časovém úseku, například v následujících 10 minutách. Tento pravděpodobnostní charakter prakticky znamená, že máme-li vzorek látky (obsahující jediný radioaktivní nuklid) běžné velikosti a tedy o velkém počtu atomů (ke srovnání Avogadrova konstanta), pak můžeme přesně vypočítat dobu, za jakou se přemění právě polovina přítomných jader.

Izotopy 
Stabilita izotopu se určuje právě na základě poločasu přeměny. Stabilní izotopy ho mají nekonečný, jádra se samovolně nepřeměňují. Za stabilnější je považován izotop s větším poločasem přeměny, protože jeho nuklidy v průměru déle vydrží být tím, čím jsou.

V přírodní směsi daného chemického prvku jsou určitá procentuální zastoupení několika jeho izotopů. Například vodík v oceánské vodě obsahuje 99,9844 % protia (to jest atomy se samotným protonem v jádře) a 0,0156 % deuteria, takzvaného těžkého vodíku, který má v jádře navíc vázaný jeden neutron. Oba izotopy jsou zcela stabilní. Krom toho existuje izotop vodíku se třemi nukleony zvaný tritium, který se v přírodní směsi nevyskytuje, vyrábí se uměle. Tritium je radioaktivním zářičem β s poločasem přeměny 12,36 let. Některé chemické prvky vůbec nemají stabilní izotopy, například radon. Některé se vyskytují v přírodě jak ve formě stabilních izotopů, tak i nestabilních. Například uhlík v atmosférickém oxidu uhličitém obsahuje díky kosmickému záření stálý podíl radioaktivního izotopu C 14. Měření jeho procentuálního zastoupení v předmětech organického původu umožňuje určit jejich stáří díky známému poločasu přeměny (5715 let). Tento způsob měření stáří se nazývá radiokarbonová metoda datování.

Příklady 
Příklady nejznámějších radioizotopů, řazeno dle poločasu přeměny.

Příbuzné veličiny 
Obecněji definovanou veličinou stejného charakteru je střední doba života, obvykle značená . Pro exponenciální přeměnu lze souvislost s poločasem přeměny zapsat vztahem:

Odkazy

Reference

Související články 
 Izotop
 Radioaktivita

Externí odkazy 
 
 Radioaktivita, studijní text Přírodovědecké fakulty Masarykovy univerzity
 Ionizující záření, Miniencyklopedie ČEZu

Atomová fyzika
Radioaktivita
Fyzikální veličiny
Rhenium

Rhenium (chemická značka Re,  Rhenium) je velmi vzácný, těžký a tvrdý, odolný kovový prvek s vysokým bodem tání.

Základní fyzikálně-chemické vlastnosti 
Rhenium patří společně s uhlíkem a wolframem mezi nejobtížněji tavitelné prvky. Chemicky se podobá vzácným kovům skupiny platiny, včetně svého nízkého výskytu v zemské kůře.

Ve sloučeninách se vyskytuje především v řadě mocenství od Re−1 po Re+7. Nejstálejší jsou však sloučeniny rhenia v mocenství Re−1, Re+4, Re+6 a Re+7.

Objev rhenia je datován rokem 1925 a jako jeho objevitelé jsou označováni Walter Noddack, Ida Tackeová a Otto C. Berg.

Výskyt a výroba 
Rhenium je prvkem, který se vyznačuje mimořádně nízkým výskytem na Zemi i ve vesmíru. V zemské kůře činí průměrný obsah rhenia pouze kolem 1–5 ng/kg. V mořské vodě je jeho koncentrace neměřitelně nízká i nejcitlivějšími analytickými technikami. Předpokládá se, že ve vesmíru připadá na jeden atom rhenia kolem 1 bilionu atomů vodíku.

V přírodě se nesetkáme s minerály nebo rudami čistého rhenia. Získává se obvykle rafinací polétavých prachů, vznikajících při úpravě molybdenových koncentrátů, získávaných z původních sulfidických měděných rud. Velké zásoby rhenia jsou na ostrově Iturupu.

Vysoce čisté rhenium je připravováno termickým rozkladem rhenistanu amonného NH4ReO4.

Odkazy

Reference

Literatura 
 Cotton F.A., Wilkinson J.:Anorganická chemie, souborné zpracování pro pokročilé, ACADEMIA, Praha 1973
 Holzbecher Z.:Analytická chemie, SNTL, Praha 1974
 Dr. Heinrich Remy, Anorganická chemie 1. díl, 1. vydání 1961
 N. N. Greenwood – A. Earnshaw, Chemie prvků 1. díl, 1. vydání 1993

Externí odkazy 
 
 

 
Chemické prvky
Kovy
SR

Spojení písmen S a R může mít různé významy:

SR 
 Slovenská republika  
 SR – kód ISO 3166-2 pro Surinam
 AL-SR – kód ISO 3166-2 pro okres Sarandë
 AZ-SR – kód ISO 3166-2 pro město Širvan
 BS-SR – bývalý kód ISO 3166-2 pro San Salvador and Rum Cay
 CS-SR (YU-SR) – bývalý kód ISO 3166-2 pro Srbsko v rámci Srbska a Černé Hory
 Strašnická (stanice metra)
 Sveriges Radio – švédský veřejnoprávní rozhlas

Sr 
 stroncium (z latinského Strontium) – chemický prvek

sr 
 steradián, jednotka prostorového úhlu
 srbština – dvojpísmenný ISO 639 kód pro jazyk

sr. 
 sr., starší, rozlišující zkratka pro starší osobu téhož jména, oproti jr. = junior

.sr 
 .sr – internetová doména nejvyššího řádu pro Surinam

Externí odkazy 
 

Zkratky
Značky
Politický okres Frýdek

Politický okres Frýdek byl politickým okresem v Českém Slezsku na území Těšínska. Existoval celkem dvakrát a to nejprve v letech 1850-1855, poté byl rozdělen na smíšený okres Bohumín a smíšený okres Frýdek. V letech 1868-1901 byl celý původní politický okres připojen s výjimkou města Frýdek k politickému okresu Těšín. Poté byl 1. října 1901 politický okres Frýdek obnoven a existoval pak do 30. června 1942. Centrem politického a smíšeného okresu Frýdek bylo město Frýdek.

Vymezení okresu

Období 1850-1855 
Politický okres Frýdek se v tomto období skládal ze dvou okresů soudních, jimiž byly:
 Soudní okres Bohumín s obcemi Bohumín, Dětmarovice, Heřmanice, Hrušov, Kakolna, Kopitov (Bohumín), Lipina, Malé Kunčice, Michálkovice, Muglinov, Petřvald, Polská Lutyně, Polská Ostrava, Pudlov, Radvanice, Rychvald, Ženyžel (Ternychl), Skřečoň, Wierznowice, Zablovice, Zámošť a Vrbice.
 Soudní okres Frýdek s obcemi Frýdek, Nové Dvory, Bartovice, Bruzovice, Dobrá, Horní Datyně, Janovice, Kaňovice, Krásná, Lískovec, Lubno, Malenovice, Morávka, Nižní Lhoty, Nošovice, Pazderna, Pražmo, Prostřední Bludovice, Pržno, Raškovice, Řepiště, Rakovec, Sedliště, Skalice, Staré Hamry, Staré Město, Šenov, Václavovice, Vojkovice, Vyšní Lhoty, Žermanice.

Období 1855-1868 
Oba soudní okresy tvořily ve svých původních hranicích samostatné smíšené okresy Bohumín a Frýdek.

Období 1868-1901 
Oba dosavadní smíšené okresy byly staly soudními okresy politického okresu Těšín. Výjimkou se stalo město Frýdek, které pak do 30. listopadu 1928 tvořilo statutární město, nicméně z hlediska soudnictví bylo součástí soudního okresu Frýdek.

1901-1903 
Politický okres Frýdek byl kvůli špatnému spojení s Těšínem obnoven, přičemž jeho území bylo nyní tvořeno územím soudního okresu Frýdek bez města Frýdku.

1904-1942 
1. ledna 1904 byl politický okres Frýdek rozšířen o území nově zřízeného soudního okresu Polská Ostrava, který byl za První republiky přejmenován na Slezskou Ostravu. 1. prosince 1928 pak bylo území politického okresu rozšířeno o město Frýdek, které ztratilo postavení statutárního města. Po Mnichovské dohodě došlo ke změně východní hranice politického okresu, neboť části některých obcí připadly Polsku. 1. července 1941 se Moravská Ostrava stala statutárním městem a byla mimo jiné rozšířena o celý soudní okres Slezská Ostrava a obec Kunčice ze soudního okresu Frýdek.

Zánik okresu a další vývoj 
Politický okres Frýdek zanikl k 1. červenci 1942, kdy byl připojen k politickému okresu Místek. Po intervencích místních Němců došlo k 1. lednu 1943 k přejmenování spojeného okresu na Frýdek, nicméně okresní úřad sídlil i nadále v Místku. Soudní okres Frýdek však existoval i nadále až do roku 1949, kdy byl zrušen. Jeho součástí byla i nadále bývalá obec Kunčice, která nyní již trvale tvořila součást sjednoceného statutárního města Ostravy. V letech 1945-1948 se sloučený okres nazýval Místek a byl součástí Slezské expozitury země Moravskoslezské.

Externí odkazy 
 Sborník státního okresního archivu ve Frýdku-Místku
 Správní vývoj okresu Frýdek-Místek

Frýdek
Geografie okresu Frýdek-Místek
A5

Spojení písmene A a číslice 5 může mít různé významy:

 formát papíru 148 × 210 mm
 Audi A5 – automobil
 dálnice A5 – stejně označené dálnice v některých evropských zemích
 Micubiši A5M – japonský stíhací letoun
 North American A-5 Vigilante – americký bombardér
 Tippmann A-5 – paintballový značkovač
 a5 – pole šachovnice