Vyjmenovaná slova

Jako vyjmenovaná slova (zastarale vyňatá slova nebo vybraná slova) bývají označovány skupiny českých nebo slovenských slov domácího původu, v jejichž kořenech se po obojetné souhlásce píše y (ý). Ypsilon se užívá v kořenech tvarů vyjmenovaných slov a ve slovech, která obsahují tentýž kořen, tj. jsou od nich odvozená nebo s nimi příbuzná. Kromě kořenů je ve vyjmenovaných slovech obsažena i předpona vy-/vý-. Vlastní jména se mohou od obecných pravidel odchylovat (např. Syrovátka i Sirovátka).

Vyjmenovaná slova v češtině

Historie a vývoj 
Původně se hlásky i a y lišily výslovností, v současné době se tento rozdíl zachoval již jen v některých nářečích. Proto jsou vyjmenovaná slova odedávna součástí Pravidel českého pravopisu, uváděna byla ve vydáních z let 1902, 1913, 1941, 1957, 1993. Jako nejstarší zdroj jsou uváděna Pravidla hledící k českému pravopisu a tvarosloví z roku 1902, jejichž autorem byl Jan Gebauer, kde však slova nebyla zvlášť vyňatá, ale jen uvedená v běžném abecedně řazeném slovníku.

Pravidla z roku 1913 již obsahovala stručný výčet: „Kromě toho jest nutno některá slova, v nichž se píše y(ý), prostě si pamatovati. Jsou to tato: obyčej, babyka, Bydžov, bystrý (bystřina, Bystřice), kobyla; kopyto, pykati, pysk, zpytovati, pytel, třpytiti se; hmyz, mys, mysl (mysliti, myšlenka, myslivec, smysl, Nezamysl, Litomyšle), myš; vydra, povyk, zvyk (obvyklý), vyza, vyžle; usychati (vysychati atd.), syčeti (sykot), syn, syrob, sysel, sytý (sytiti); polykati, lysý (lysina, lyska), lyže, plyn (plynouti), slynouti, Volyň; jazyk (jazýček), brzy, nazývati.“

Seznam vyjmenovaných slov uváděný ve školních učebnicích se časem vyvíjí. Zastaralá slova jsou nahrazována živějšími slovy s týmž kořenem, jsou doplňována chybějící slova, jsou přidávána příbuzná slova, jejichž příbuznost novějším generacím není zřejmá, atd. Rozdíly mohou být i mezi různými učebnicemi z téže doby. Seznamy vyjmenovaných slov bývají zpravidla doplňovány i příklady příbuzných slov, zaměnitelných nepříbuzných slov, nevyjmenovaných slov, v nichž často lidé dělají chyby, atd.

Obojetné souhlásky 
Ještě podle bratrského pravopisu byly hlásky S, Z a C tvrdé. Josef Dobrovský však v Zevrubné mluvnici jazyka českého (1809) překlasifikoval C na měkkou souhlásku a S a Z na obojetné.

Ve druhé polovině 20. století lingvisté několikrát upozornili, že Dobrovského klasifikace je mylná a C je ve skutečnosti obojetnou souhláskou. Podle aktuálně platného pravopisu se však ve slovech českého původu píše po C tvrdé y jen ve dvou typech případů: podstatná jména podle vzoru hrad končící v prvním pádu na C (tácy, kecy) a trojvýchodná přídavná jména (bezkopcý). Pokud by v budoucnu C bylo překlasifikováno na obojetnou souhlásku, což jazyková poradna ÚJČ považuje za odůvodněné a pravděpodobné, dotklo by se to pravděpodobně především slov podle vzorů předseda a žena (Nohavica, skica), které by pak nepodléhaly měkkým podvzorům.

Podle nynější konvence obojetnými souhláskami v češtině jsou: B, F, L, M, P, S, V, Z. Na zapamatování obojetných souhlásek se užívá mnemotechnická pomůcka BeFeLeMe Pes Se VeZe. Na základních školách se žáci učí stále vyjmenovaná slova v určitém pořadí, ovšem nové didaktické postupy od pořadí upouštějí. 

Hláska f se v domácích českých slovech vyskytuje zcela výjimečně, vesměs v citoslovcích, slovech zvukomalebného původu a jen v několika málo jiných (doufat, zoufat). V domácích slovech se v kořenech slov po f ypsilon nepíše. Slova fyzika, refýž, zefýr apod. nejsou slova (původem) domácí.

Jako obojetné souhlásky se v české gramatice chovají také w a x, po nichž v závislosti na skloňovacím vzoru může následovat i nebo y. V domácích slovech se však nevyskytují.

Seznam vyjmenovaných slov

B 
 by (→ aby, kdyby, bych, byste atd.)
 být
 být (existovat) × bít (tlouct)
 dobýt (zmocnit se) × dobít (baterii, zvěř)
 nabýt (získat) × nabít (náboj)
 zbýt (zůstat) × zbít (zmlátit)
 Slova bydlit, obyvatel, byt, příbytek, nábytek, dobytek, zbytek jsou také odvozená od slova být, ale tato souvislost už není zcela zřejmá, pročež se zpravidla uvádějí zvlášť.
 bydlit
 etymologicky původnějším tvarem je ovšem bydlo
 bydlo (příbytek) × bidlo (tyč)
 obyvatel
 byt
 příbytek
 nábytek
 dobytek
 (zbytek)
 obyčej (obyčejný)
 toto slovo má původ ve stejném základu jako „obvyklý“, v však zde splynulo s b
 bystrý (→ Bystrá, Bystrá nad Jizerou)
 bylina (→ býložravec, Brumov-Bylnice)
 býlí (plevel) × bílí (zbarveni bíle)
 pelyněk černobýl, celík zlatobýl
 kobyla (→ Kobylnice, Kobylí)
 býk (→ Býkovice)
 Přibyslav
 (babyka)
 babyčka (malá babyka) × babička (prarodič)

vlastní jména
 Bydžov
 Býchory
 Byseň
 Přibyslav, Přibyslavice
 Bylany
 Hrabyně
 Rabyně
 Byšice
 Kobylisy
 Zbyněk
 Zbyšek
 Radobýl
 Hlubyně
 Obyčtov
 Zbýšov
 Býšť
 Bystřice (Nová Bystřice, Bystřice nad Pernštejnem)

mezi vyjmenovaná slova nepatří
 Byteš – město Velká Byteš bylo roku 1924 oficiálně přejmenováno na Velká Bíteš, do té doby bylo uváděno ve vyjmenovaných slovech

Názvy Nedabyle, Třebýcina, Třebýcinka, Zbyslavice, Zbytiny nejsou v mluvnické literatuře mezi vyjmenovanými slovy uváděny.

F 
Žádné slovo českého původu s y po f v kořeni slova neexistuje. Některé učebnice nebo přehledy ale uvádějí jako vyjmenovaná i některá zdomácnělá slova cizího původu, například
 fyzika
 chlorofyl
 refýž
 zefýr – západní vánek
 × zefír – tkanina

L 
 slyšet
 mlýn
 mlít (koncovka vzoru třít)
 blýskat se
 polykat
 plynout (plyn)
 plýtvat
 vzlykat
 lysý
 lýtko
 lýko
 lýčený (z lýka) × líčený (předstíraný, malovaný)
 ale lísat se, lišaj, lišej
 lyže (slovo přejaté z ruštiny)
 ližina (trámec) odvozeno od již neužívaného slova líha
 pelyněk
 plyš
 (slynout)
 ale slinout, slinovat (stlačením nebo spečením pevně spojit drobnější částice), slín
 (plytký)
 (vlys)
 vlis (k vlisovat) × vlys (ozdobný pruh na stěně)

vlastní jména
 Volyně (Volyňka), dříve uváděna též Volyň
 Lysolaje (příbuzné s lysý)

mezi vyjmenovaná slova nepatří
 lišaj, ve 30. a 40. letech 20. století byla ve slovnících správná podoba lyšaj, Pravidla českého pravopisu z roku 1957 již uvádějí jedinou správnou podobu lišaj

Názvy Lysice, Lysovice, Lysůvky, Lysec a Lyžbice nejsou v mluvnické literatuře mezi vyjmenovanými slovy uváděny.

M 
 my
 my všichni × mi (mně)
 mýt (→ mýdlo, myčka, umyvadlo)
 mýt (čistit) × mít (vlastnit)
 mýval (zvíře) × míval (měl)
 myslet i myslit
 mýlit se
 hmyz
 myš
 hlemýžď
 mýtit
 vymýtit (vykácet) × vymítat (vypuzovat např. ďábla; příbuzné s vymetat, promítat atd.)
 zamykat
 smýkat (→ smýčit, smyčec)
 dmýchat
 chmýří
 nachomýtnout se
 (mýto)
 (mykat)
 (mys)
 (sumýš)

vlastní jména
 Nezamyslice
 Litomyšl
 Kamýk
 Vysoké Mýto (odvozené od mýto)
 Přemysl (→ Nezamysl, Křesomysl apod.)
mezi vyjmenovaná slova nepatří

Názvy Grešlové Mýto, Myštěves, Myslín, Myštice, Radomyšl, Nemyčeves, Horní Myslová, Kostelní Myslová, Mysletice, Mysliboř, Myslibořice, Mysletín, Myslkovice, Nemyšl, Podmyče, Vémyslice, Všemyslice, Onomyšl nebývají v mluvnické literatuře mezi vyjmenovanými slovy uváděny.

P 
 pýcha
 pýchavka je, stejně jako pýcha, odvozená ze zaniklého slovesa pýchati (dout, foukat)
 × píchat (bodat)
 pytel
 pysk
 × pisk (pískot, základ ptačího pera)
 netopýr
 slepýš
 slepýš (plaz) × slepíš (lepidlem)
 pyl
 opylovat (oplodňovat pylem) × opilovat (obrousit)
 kopyto
 klopýtat
 třpytit se
 zpytovat (→ přípona -zpyt)
 pykat
 pikaná (dětská hra), pikola, pikat (slovo možná onomastického původu z citoslovce pik, piky piky na hlavu, popř. může souviset se slovem pikle nebo pocházet z němčiny) Příruční slovník jazyka českého z r. 1944–1948 uváděl i pro dětskou hru tvar „pykat“, Slovník spisovného jazyka českého z roku 1960 začal obě slova pravopisně rozlišovat.
 pýr
 pýřit se
 čepýřit se
 pýří (chmýří)
 pyj

vlastní jména
 Chropyně
 Pyšely
 Přepychy
 Spytihněv
mezi vyjmenovaná slova nepatří

Název Pyšel není v mluvnické literatuře mezi vyjmenovanými slovy uváděn.

S 
 syn
 sytý (→ sycený, Nesyt)
 sýr
 sýrový (ze sýra) × sírový (ze síry)
 syrový
 syrý (syrový) × sirý (opuštěný)
 sychravý
 usychat i usýchat
 sýkora
 sýček (→ sýc)
 sysel
 syčet
 sypat (→ sýpka)

vlastní jména
 Bosyně
 Sychrov
 původní název mnoha Sychrovů je Sichrov

do vyjmenovaných slov (již) nepatří
 sirob, sirup (do změny v roce 1957 bylo v pravidlech pravopisu uvedeno jako syrob a syrup pod vlivem mylného etymologického výkladu)
 sípat (chraptět)
 sivý (šedivý)
 osyka – strom topol osika, Pravidla českého pravopisu a mluvnice do 30. let 20. století uváděla tvar osyka, protože se samohláska i po s, z, c od 16. stol. vyslovovala široce a psala se y

V 
 vy, vykat
 vysoký
 výška × vížka (věžička)
 výt
 výt (pes vyje) × vít (vinout)
 výskat
 výskat (jásat) × vískat (probírat se někomu ve vlasech)
 zvykat
 žvýkat
 vydra
 výr
 výr (sova) × vír (krouživý pohyb)
 vyžle, (původně plemeno loveckého psíka, později přeneseně pes-strašidlo a poté hubené dítě)
 povyk
 výheň

 předpony vy- a vý-
 například vy-setý (mák)
 visutý (visící) × vysunutý
 cavyky
 vyza
 kavyl

vlastní jména
 Výpřež (předpona vy-, odvozeno ze slovesa vypřahati)
 Výtoň (předpona vy-, odvozeno ze slovesa vytnout)
 Vyškov (odvozeno od slova vysoký)
 Vysočany (odvozeno od slova vysoký)
 Vyšehrad (odvozeno od slova vysoký)
 Vyžlovka (odvozeno od slova vyžle)

do vyjmenovaných slov nepatří
 viklat, zviklat (zbavit jistoty)
 Vizovice

Z 
 brzy
 brzičko (přípona -ičko, jako mal-ičko)
 jazyk (→ jazylka)
 nazývat (se) (→ ozývat se, vzývat)
 zívat (únavou) → nazívat se (často zívat)

vlastní jména
 Ruzyně

Vyjmenovaná slova ve slovenštině 

Ve slovenštině se za obojetné souhlásky považují b, m, p, r, s, v, z, případně i f. Oproti češtině je mezi nimi tedy navíc r. Hláska l se sice neuvádí mezi obojetnými souhláskami, ale k vyjmenovaným slovům je připojen seznam výjimek, v nichž se po l píše tvrdé y.

B 
by, aby, keby, byľ, bystrý, Bystrica, Bytča, byť (existovať), bydlisko, bývať, dobytok, obyčaj, obyčajný, kobyla, býk, bylina, byvol, dobyť, bytosť, byt, obytná, bydlo, byt, bystrina, obývať, obyvateľ, prebývať, zbytočný, výdobytok, dobýjať

M 
my, mykať, pomykov, odomykať, zamykať, odmykať, mýliť sa, mýlka, omyl, myslieť, myseľ, myšlienka, zmysel, výmysel, priemysel, myť, umyť, umývať, pomyje, mydlo, Myjava, smyk, priesmyk, šmýkať sa, šmyk, myš, mýto, hmýriť sa, hmyz, žmýkať, mys, priesmyk, vymyslieť

P 
pyšný, pýšiť sa, pýcha, prepych, pýtať sa, opýtať sa, vypýtať sa, pytač, dopyt, pýr, pýriť sa

R 
ryba, rýchly, rys, ryť (rozrývať), rýpať, rýľ, úryvok, hrýzť, ohryzok, kryť, úkryt, strýc, strýko, stryná, ryža, bryndza, koryto, korytnačka, ryčať, kryštál, rým, rytier, kryha

S 
syn, syr, syrový, sýty, nasýtiť (sa), nenásytný, dosýta, sypať, sypký, osýpky, zásyp, syčať, sykať (vydávať zvuk), sýkorka, syseľ, vysychať, sychravý

V 
vy-/vý- (předpona), výskyt, vysoký, výška, zvyšok, zvyk, vy (zájmeno), vykať, vydra, vyhňa, výr (sova), výskať, vyžla (psí plemeno), vyť (vydávat zvuk), vyza (sladkovodní jeseterovitá ryba)

Z 
jazyk, jazyčný, jazyčnica, nazývať (sa), ozývať (sa), pozývať, prizývať, prezývať, vyzývať, vzývať

Výjimky po „L“ 
lyko, lykožrút, lykovec, lysý, lysina, lyska, Lysá, lysec, lýtko, lýtkový, lyžica, lyžičiar, lyžička, mlyn, mlynár, mlynček, mlynárik, mlynica, plyn, plynáreň, plynový, plynár, plynárenský, plynný, plytký, plytčina, plynulý, plynule, plytvať, slýchať, nedoslýchavý, neslýchaný, vyslyšať, lyže, lyžovať, lyžovačka, lyžiarsky, lyžiar, plyš, plyšový, blýskať sa, blyskáč (bylina orsej jarní), blýskavica, blysnúť (sa), blyšťať sa, vzlykať, oplývať, plynúť, splývať, vplyv, vplývať, zlyhať, zlyhávať,

Reference

Literatura 
 Vyjmenovaná slova, Internetová jazyková příručka, Jazyková poradna Ústavu pro jazyk český Akademie věd ČR, v. v. i., 2008

Externí odkazy 
 

Pravopis
Čeština
Lingvistické seznamy
Slovenské seznamy
Vyjmenovaná slova