alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
1377



Události 

 19. října – císař a český král Karel IV. ve své závěti stanovil dědictví pro své syny
 v našich zemích epidemie neznámé choroby

Narození 

 19. září – Albrecht IV. Rakouský, rakouský vévoda († 14. září 1404)
 5. prosince – Ťien-wen, čínský císař († 13. července 1402)
 Arnošt Habsburský, rakouský vévoda († 10. června 1424)
 Filippo Brunelleschi, italský architekt († 1446)

Úmrtí 

 duben – Guillaume de Machaut, francouzský básník (* 1300)
 24. května – Algirdas, litevský velkovévoda (* 1296/1304) 
 21. června – Eduard III., anglický král (* 1312)
 27. července – Fridrich III., sicilský král (* 1341)
 9. prosince – Teng Jü, čínský generál (* 17. března 1337)
 ? – Richardis Schwerinská, švédská královna jako manželka Albrechta Meklenburského (* 1347)
 ? – Markéta Sicilská, rýnská falckraběnka z Barcelonské dynastie (* 1331)

Hlava státu 

 České království – Karel IV.
 Moravské markrabství – Jošt Moravský
 Svatá říše římská – Karel IV.
 Papež – Řehoř XI.
 Anglické království – Eduard III. / Richard II.
 Francouzské království – Karel V. Moudrý
 Polské království – Ludvík I. Uherský
 Uherské království – Ludvík I. Uherský
 Lucemburské vévodství – Václav Lucemburský
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos

Externí odkazy 

 

 
14. století
1376



Narození 
 červenec – Ladislav I. Neapolský, neapolský král († 6. srpna 1414)
 ? – Žofie Bavorská, římská a česká královna jako manželka Václava IV. († 1425)
 ? – Ludvík z Vendôme, vrchní královský komoří a velmistr Francie († 21. prosince 1446)

Úmrtí 
 5. dubna – Přeclav z Pohořelé, vratislavský biskup a kancléř Karla IV. (* 5. května 1299/1310)
 8. června – Eduard, anglický korunní princ a vojevůdce (* 15. června 1330)

Hlava státu 
 České království – Karel IV.
 Moravské markrabství – Jošt Moravský
 Svatá říše římská – Karel IV.
 Papež – Řehoř XI.
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Karel V. Moudrý
 Polské království – Ludvík I. Uherský
 Uherské království – Ludvík I. Uherský
 Lucemburské vévodství – Václav Lucemburský
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
14. století
1328



Události 
 bitva u Casselu

Narození 
 1. dubna – Blanka Francouzská (1328), vévodkyně orleánská, dcera francouzského krále Karla IV. († 8. února 1382)
 7. května – Ludvík VI. Bavorský, první kurfiřt braniborský († 1365)
 29. září – Jana z Kentu, matka krále Richarda II. († 7. srpna 1385)
 21. října – Chung-wu, zakladatel a první císař čínské dynastie Ming († 1398)
 ? – Leopold II. Habsburský, syn rakouského, štýrského a korutanského vévody Oty Veselého († 10. srpna 1344)
 ? – Eleonora Portugalská, královna Aragonie, Valencie, Sardinie, Korsiky a Mallorky († 29. října 1348)

Úmrtí 
 1. února – Karel IV. Sličný, francouzský král, kmotr českého krále Karla IV. (* 1294)
 24. července – Isabela Kastilská, královna aragonská, sicilská, valencijská a vévodkyně bretaňská (* 1283)
 6. srpna – Galeazzo I. Visconti, milánský vládce (* 21. ledna 1277)
 15. srpna – Jesün Temür, císař říše Jüan a veliký chán mongolské říše (* 1293)
 12. října – Klemencie Uherská, francouzská a navarrská královna jako manželka Ludvíka X. (* 1293)
 14. listopadu – Ragibag, císař říše Jüan a veliký chán mongolské říše (* 1320)
 ? — Jan z Montecorvina, italský františkánský misionář (* 1246)

Hlava státu 
 České království – Jan Lucemburský
 Svatá říše římská – Ludvík IV. Bavor x Fridrich Sličný
 Papež – Jan XXII. – Mikuláš V. (vzdoropapež)
 Švédské království – Magnus II.
 Norské království – Magnus VII.
 Dánské království – Valdemar III. Dánský
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Karel IV. Sličný – Filip VI. Valois
 Aragonské království – Alfons IV. Dobrý
Navarrské království – Karel I. – Johana II.
 Kastilské království – Alfons XI. Spravedlivý
 Portugalské království – Alfons IV. Statečný
 Polské království – Vladislav I. Lokýtek
 Uherské království – Karel I. Robert
 Moskevské knížectví – Ivan I. Kalita
 Osmanská říše – Orhan I.
 Byzantská říše – Andronikos II. Palaiologos – Andronikos III. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
14. století
1366



Události 
 23. dubna – první písemná zmínka o Maňovicích
 25.–30. října byl pozorován průlet komety Tempel-Tuttle

Probíhající události 
 1337–1453 – Stoletá válka
 1351–1368 – Povstání rudých turbanů

Narození 
 3. dubna – Jindřich IV., anglický král († 20. března 1413)
 11. května – Anna Lucemburská, anglická královna jako manželka Richarda II. († 7. června 1394)

Úmrtí 
 25. ledna – Heinrich Seuse, německý filozof, mystik a světec (* 21. března 1295)
 14. listopadu – Markéta Habsburská, moravská markraběnka (* 1346)
 Ming Jü-čen, čínský císař říše Sia (* 1331)

Hlava státu 
 České království – Karel IV.
 Moravské markrabství – Jan Jindřich
 Svatá říše římská – Karel IV.
 Papež – Urban V.
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Karel V.
 Polské království – Kazimír III.
 Uherské království – Ludvík I.
 Lucemburské vévodství – Václav Lucemburský
 Portugalsko – Petr I.
 Dánsko – Valdemar IV.
 Švédsko – Albrecht Meklenburský
 Norsko – Haakon VI. Magnusson
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos
 Osmanská říše – Murad I.

Externí odkazy 
 

 
14. století
1295



Události 
 založena Plzeň
 korunovace Přemysla Velkopolského
 první zmínka o Pardubicích
 první zmínka o tvrzi v Tuchorazi

Vědy a umění 
 Marco Polo se vrátil ze svých cest po Asii zpět do Benátek a dovezl ságo

Narození 
 ? – Kateřina Habsburská (1295–1323), kalábrijská vévodkyně, dcera římského krále Albrechta I. († leden 1323)
 ? – Vital z Assisi, italský katolický světec († 31. května 1370)
? – Smil III. z Lichtenburka, český šlechtic († 1310–14)

Úmrtí 
 2. ledna – Anežka Bádenská, vévodkyně korutanská a hraběnka z Heunburgu (* 1249)
 3. května – Robert VI. de Brus, skotský šlechtic a regent (* 1220)
 12. srpna – Karel Martel z Anjou, princ ze Salerna a titulární uherský král (* 1271)
 8. srpna – Ottone Visconti, arcibiskup milánský, zakladatel moci rodiny Visconti (* 1207)
 1. listopadu – Menhard II. Tyrolský, hrabě gorický a tyrolský (* 1238)
 20. prosince – Markéta Provensálská, francouzská královna jako manželka Ludvíka IX. (* 1221)
21. prosince – Erik Braniborský, magdeburský arcibiskup (* kolem 1245) 
 Sancho IV. Kastilský, král Kastilie, Leónu a Galicie (* 1257/1258)
? – Kuna ze Zbraslavi a Kunštátu, moravský šlechtic (* 1220 až 1225)

Hlava státu 
Jižní Evropa
 Iberský poloostrov
Portugalské království – Dinis I. Hospodář
 Kastilské království – Sancho IV. Kastilský / Ferdinand IV. Kastilský
 Aragonské království – Jakub II. Spravedlivý
 Itálie
 Papežský stát – Bonifác VIII.
Benátská republika – Pietro Gradenigo
Milánské panství – Matteo I. Visconti
Západní Evropa
 Francouzské království – Filip IV. Sličný
 Anglické království – Eduard I.
 Skotské království – Jan Balliol
Severní Evropa
 Norsko – Erik II. Magnusson
 Švédsko – Birger Magnusson
 Dánsko – Erik VI. Dánský
Střední Evropa
 Svatá říše římská – Adolf Nasavský
České království – Václav II.
Moravské markrabství – Václav II.
 Holandské hrabství – Floris V., Bůh rolníků
 Polská knížectví – Václav I. Český
 Uherské království – Ondřej III.
Východní Evropa
 Litevské velkoknížectví – Butvydas (1291–1295) – Vytenis (1295–1316)
 Moskevské knížectví – Daniil Alexandrovič
 Bulharské carství – Smilec
 Byzantská říše – Andronikos II. Palaiologos
Blízký východ a severní Afrika
 Osmanská říše – Osman I.
 Kyperské království – Jindřich II.
 Mamlúcký sultanát – Al-Málik An-Násir Muhammad ibn Kalaún

Externí odkazy 
 

 
13. století
Fandom

Fandom (z angličtiny hnutí příznivců) je sdružení fanoušků sci-fi, fantasy, horroru a příbuzných žánrů. Tento pojem lze aplikovat na skupinu lidí se společným zájmem, i když se netýká výše uvedených žánrů. Fan je označení příznivce, fanouška fandomu.

Vymezení fandomu 
Je to jev pro vývoj SF ve světě, zejména v anglicky mluvících zemích, zcela typický; někteří teoretici dokonce soudí, že při nevyjasnění hranic SF jako literární kategorie je fandom nejzřetelnější formou její existence. Fandom nelze ztotožňovat se čtenářskou obcí, tvoří jej úzká, avšak vysoce aktivní skupina lidí těsně spojená s většinou autorů SF.

Jindřich Smékal o fandomu píše: V obecném slova smyslu lze fandom charakterizovat jako zájmovou činnost projevující se aktivním přístupem k četbě SF a udržováním kontaktů prostřednictvím časopisů a organizovaných setkání (tzv. conů) v celé škále úrovní. To, že jde o hnutí, které má dnes již hluboko zapuštěné kořeny, není třeba zdůrazňovat - mezi samotnými fany se traduje, že kdyby všechna nakladatelství přestala SF literaturu vydávat, fandom by klidně existoval dál. Asi na tom něco bude, protože ta odhadovaná téměř tisícovka amatérských časopisů, fanzinů, a desítky amatérských shromáždění, které na světě existují, by stačily kontakty a nadšení fandomu udržet. A Pokud jde o samotné fany, nelze dost dobře charakterizovat, jací jsou. Asi různí, tak jak jsou různí lidé v našem světě, které spojuje společná záliba. Ale od ostatních se liší tím, že je žádný zásadní objev či neobvyklá událost nepřekvapí - určitě by nevydechli úžasem, kdyby na Zemi třeba přistáli mimozemšťané, protože o něčem takovém už četli, a ne jednou.

Postupem času se příznivci určitých druhů televizních seriálů a navazující literatury (např. Star Trek, Hvězdné války) začali vzájemně vymezovat a také označovat. Např. příznivci Star Treku se označují trekkies a zakládají si vlastní kluby, mají své časopisy, weby.

Fandom v Česku 
Polooficiální fandom v České republice, respektive Československu, vznikl založením prvního SF klubu v noci z 30. dubna 1979 na 1. května 1979; někdy se proto hovoří o tom, že Československý fandom vznikl 31. dubna 1979.

Po rozdělení Československa byla na české i slovenské poradě schválena tzv. „Fialová smlouva“, která zachovává jeden Československý fandom společný pro oba státy. Spolu s tím se v ní (kromě jiného) hovoří o jednom společném Parconu i o tom, že každý člen jedné organizace (české, či slovenské) je zároveň členem druhé. Organizace pořádá své cony v České a občas i Slovenské republice.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Fandom.cz – stránky ČS Fandom
Fandom.com 

 
Fantasy
Science fiction
1344



Události 
 30. duben – pražské biskupství je povýšeno na arcibiskupství, prvním pražským arcibiskupem se stává Arnošt z Pardubic
 zahájena stavba katedrály sv. Víta (která trvala až do 20. století)
 křižáci dobyli Smyrnu
 Kastilie získala Algecirasu

Probíhající události 
 1337–1453 – Stoletá válka

Narození 
 18. září – Marie Francouzská, vévodkyně z Baru († 1404)
 10. října – Marie Anglická, hraběnka z Montfort-l'Amaury a vévodkyně bretaňská († 1362)
 8. listopadu – Robert I. z Baru, vévoda z Baru († 12. dubna 1411)
 ? – Menhard Bavorský, hornobavorský vévoda a tyrolský hrabě († 1363)
 ? – Beatrix Bavorská, manželka švédského protikrále Erika XII. († 25. prosince 1359)

Úmrtí 
 10. srpna – Leopold II. Habsburský (* 1328)
 11. prosince – Fridrich II. Habsburský, syn vévody Oty Veselého (* 10. února 1327)
 24. prosince – Jindřich IV. z Baru, hrabě z Baru (* 1315/1320)
 ? – Simone Martini, italský gotický malíř (* 1284)
 ? – Levi ben Geršom, židovský rabín, filosof, matematik a astronom (* 1288)

Hlavy států 
 České království – Jan Lucemburský
 Svatá říše římská – Ludvík IV. Bavor
 Papež – Klement VI.
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Filip VI. Francouzský
 Polské království – Kazimír III. Veliký
 Uherské království – Ludvík I. Uherský
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos a Jan VI. Kantakuzenos (regent)

Externí odkazy 
 

 
14. století
260



Události 
 červen – císař Valerianus zajat u Edessy Peršany; jeho nástupce Gallienus se snaží bránit celistvost Římské říše jak proti barbarům, tak proti uzurpátorům, reorganizuje armádu a provádí správní reformu.
 Frankové ovládli povodí řeky Šeldy.
 léto – vojska perského krále Šápúra plení Sýrii, Kilikii a Kappadokii.
 léto – Ingenuova a Regalianova uzurpace v Panonii (obě rychle potlačeny).
 léto – Postumova vzpoura v Galii – vznik „galského císařství“ (zahrnovalo Galii, Hispánii a Británii).
 léto – císař Gallienus vydává toleranční edikt – konec pronásledování křesťanů.
 září – vzpoura Macriana a Quieta na Východě.
 Pavel ze Samosaty se stává patriarchou antiochijským.

Probíhající události 

 249–262: Cypriánův mor

Narození 
 Svatý Agricius Trevírský – biskup trevírský

Úmrtí 
 Saloninus – Valerianův spoluvládce Říma
 Ingenuus – římský uzurpátor
 Regalianus – římský uzurpátor

Hlavy států 
 Papež – Dionýsius (259–268)
 Římská říše – Valerianus (253–260) + Gallienus (253–268) + Saloninus (258–260)
 Perská říše – Šápúr I. (240/241–271/272)
 Kušánská říše – Vášiška (247–267)
 Arménie – Artavazd VI. (252–283)
 Kavkazská Iberie – Mirdat II. Iberský (249–265) + Amazasp III. (260–265)
Indie:
 Guptovská říše – Maharádža Šrí Gupta (240–280)
 Západní kšatrapové – Rudrasen II (256–278)

Externí odkazy 
 

 
3. století

als:260er#260
1367



Události 
 v našich zemích epidemie neznámé choroby – snad chřipky
 barcelonský židovský pogrom – kvůli údajnému znesvěcení hostie Židé vězněni v synagóze, tři z nich na královský příkaz upáleni

Probíhající události 
 1337–1453 – Stoletá válka
 1351–1368 – Povstání rudých turbanů

Vědy a umění 
 založena univerzita v Pécsi

Narození 
 6. ledna – Richard II., anglický král († 14. února 1400)
 ? – Mikuláš II. Gorjanský, uherský palatin a chorvatský bán († 1433)

Úmrtí 
Česko
 17. prosince – Dětřich z Portic, arcibiskup magdeburský, rádce Karla IV. (* 1300)

Svět
 18. ledna – Petr I., portugalský král (* 19. května 1320)
 leden – Chan Lin-er, jeden z vůdců Povstání rudých turbanů, císař povstaleckého státu Sung (* ?)
 ? – Marie Portugalská, markýza z Tortosy, dcera portugalského krále Pedra (* 6. dubna 1342)
 ? – Čang Š'-čcheng, jeden z vůdců Povstání rudých turbanů, císař povstaleckého státu Čou (* 1321)
 ? – Isabeau de Vernér, paní na Forges, francouzská šlechtična, manželka Ambroise de Montalais

Hlava státu 
 České království – Karel IV.
 Moravské markrabství – Jan Jindřich
 Svatá říše římská – Karel IV.
 Papež – Urban V.
 Anglické království – Eduard III.
 Dánsko – Valdemar IV.
 Francouzské království – Karel V. Moudrý
 Kastilie – Petr I.
 Lucemburské vévodství – Václav Lucemburský
 Norsko – Haakon VI. Magnusson
 Polské království – Kazimír III. Veliký
 Portugalsko – Petr I. Portugalský / Ferdinand I. Portugalský
 Uherské království – Ludvík I. Veliký
 Švédsko – Albrecht Meklenburský
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos
 Osmanská říše – Murad I.

Externí odkazy 
 

 
14. století
Timbuktu

Timbuktu (francouzsky: Tombouctou) je město v západní Africe ležící ve státě Mali (za součást svého území jej považuje mezinárodně neuznaný stát Azavad) na břehu řeky Niger. Žije zde asi 54 000 obyvatel. Je známé svými hliněnými hrobkami a budovami.

Historie 
Obyvatelstvo města tvoří především domorodé západoafrické kmeny, zejména Mandinkové, kteří stáli u zrodu města patrně již v 10. století, kdy zde vznikla obchodní stanice. Význam Timbuktu poté rostl, protože město leželo na významné obchodní stezce vedoucí z jihu na sever napříč Saharou. Kromě obchodu s otroky, zlatem, slonovinou, solí a dalším zbožím se město ve 14. století také stalo významným centrem západoafrické vzdělanosti. V té době zde žilo 100 až 200 tisíc lidí, z nichž asi čtvrtinu tvořili učenci. Univerzity a knihovny, nacházející se na území Timbuktu, byly vypáleny během drancování vojsky marockého krále Ahmeda I. roku 1591.

Timbuktu bylo významnou křižovatkou karavan, kde se směňovala sůl ze Sahary za zlato, slonovinu a otroky ze Sahelu a jižních oblastí od přelomu 1. a 2. tis. n. l., ale osady zde byly prokazatelně již v době železné. Odedávna musely karavany dorazivší do Timbuktu platit poplatek za vstup, respektive pobyt v Timbuktu. Tento zvyk se dodnes uchoval, a tak bývají po cestovateli obvykle vymáhány drobné peníze. Řeka Niger fungovala jako dopravní tepna, po níž proudilo zboží z jižních subsaharských oblastí. V Timbuktu se zboží zobchodovalo a pokračovalo po Nigeru na západ nebo s karavanami na sever.  Ve 13. stol. město obývalo asi 10 000 lidí a začal kulturní rozvoj. Snad již ve 14. stol. byly v Timbuktu vybudovány tři velké a významné mešity s madrasami, na které byla později vázána výuka na slavné Timbuktské univerzitě. Univerzita byla toho času volným sdružením těchto madras, které vyučovaly studenty na nádvoří mešit nebo v přilehlých domech. Město zbohatlo zejména zprostředkováním obchodu se zlatem, se sílícím významem univerzity dosahoval stále větší profitability také obchod s knihami. V Timbuktu se studovala islámská teologie, islámské právo, arabština, ale také medicína, matematika, astronomie, filozofie, geografie a další vědy. Největší slávy dosáhlo univerzitní město v 16. stol. Hlavní madrasy byly spojeny s mešitami Sankore, Djinguereber a Sidi Yahya. Timbuktu vládne v náboženské oblasti islám. Žije zde množství etnik včetně Tuaregů. Timbuktu je považováno za tuarežské hlavní město.

Význam města po dokončení francouzské kolonizace západní Afriky upadl. Dnes je Timbuktu jedním ze sedmi svatých měst islámu a také atraktivním turistickým střediskem.

Na přelomu června a července roku 2012 došlo k demolici nejméně dvou hliněných svatyní zapsaných na seznam UNESCO ze strany islamistických radikálů, kteří ovládli neuznaný stát Azavad. Od tohoto roku figuruje i na seznamu světového dědictví v ohrožení.

Galerie

Reference

Externí odkazy 
 

Města v Mali
Světové dědictví (Mali)
Světové dědictví v ohrožení
1155



Události 
 Karel VII. Švédský se stává švédským králem
 Friedrich I. Barbarossa korunován císařem Svaté říše římské
 končí období napjatých vztahů mezi Vladislavem II. a Friedrichem I. Barbarossou

Narození 
 11. listopadu – Alfonso VIII., král Kastílie († 6. října 1214)
 28. února – Jindřich Mladík, syn a spolukrál anglického krále Jindřicha II. († 11. června 1183)
 ? – Nikétas Chóniatés, vysoký byzantský úředník a historik († 1215)
 ? – Saitó Musašibó Benkei, japonský bojový mnich († 1189)
 ? – Vilém II. Sicilský, král Sicílie († 18. listopadu 1189)

Úmrtí 
 10. června – Sigurd II. Norský, norský král (* 1133)

Hlavy států 
 České knížectví – Vladislav II.
 Svatá říše římská – Fridrich I. Barbarossa
 Papež – Hadrián IV.
 Anglické království – Jindřich II. Plantagenet
 Francouzské království – Ludvík VII.
 Polské knížectví – Boleslav IV. Kadeřavý
 Uherské království – Gejza II.
 Kastilské království – Alfonso VII. Císař
 Rakouské markrabství – Jindřich II. Jasomirgott
 Byzantská říše – Manuel I. Komnenos

Externí odkazy 
 

 
12. století
1365



Události 
 Založena Vídeňská univerzita

Probíhající události 
 1337–1453 – Stoletá válka
 1351–1368 – Povstání rudých turbanů

Narození 
 Heřman II. Celjský, hrabě z Celje a bán Chorvatska, Slavónie a Dalmácie († 1435)
? - Jan II. Opavský, kníže ratiborský a nejvyšší hofmistr Českého království († 1424)

Úmrtí 
Česko
 8. prosince – Mikuláš II. Opavský, opavský a ratibořský vévoda (* 1288)
 ? – Drslav z Kravař, moravský šlechtic a královský hejtman ve Frankensteinu (* ?)

Svět
 27. července – Rudolf IV. Habsburský, rakouský a korutanský vévoda a hrabě tyrolský (* 1. listopadu 1339)
 12. října – Beatrix Sicilská, sicilská princezna (* 1326)
 ? – Anna Savojská, byzantská císařovna jako manželka Andronikose III. a regentka (* asi 1306)
 ? – Ludvík VI. Bavorský, první kurfiřt braniborský (* 7. května 1328)

Hlava státu 
 České království – Karel IV.
 Moravské markrabství – Jan Jindřich
 Svatá říše římská – Karel IV.
 Papež – Urban V.
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Karel V.
 Polské království – Kazimír III.
 Uherské království – Ludvík I.
 Lucemburské vévodství – Václav Lucemburský
 Portugalsko – Petr I.
 Dánsko – Valdemar IV.
 Švédsko – Magnus IV. – Albrecht Meklenburský
 Norsko – Haakon VI. Magnusson
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos

Externí odkazy

Reference 

 
14. století
1360



Události 
 24. října – mírová smlouva z Brétigny byla ratifikována v Calais, čímž byla završena první fáze stoleté války. Podle jejích podmínek se Eduard III. vzdal svého nároku na francouzský trůn a propustil krále Jana II. Dobrého výměnou za francouzská území, včetně Calais a Gaskoňska.
 Dánský král Valdemar IV. dobyl zpět Skåne, které bylo ve vlastnictví Švédů od roku 1332.
 Nawruz Beg sesadil svého bratra Qulpa jako chán Modré hordy.
 Dmitrij Konstantinovič Suzdalský byl vybrán za vládce Vladimirského knížectví (nyní východní Rusko) chánem Bílé hordy, která byla součástí Zlaté hordy

Probíhající události 
 1337–1453 – Stoletá válka
 1351–1368 – Povstání rudých turbanů

Narození 
Česko
 ? – Alžběta Opolská, první manželka Jošta Moravského († 1374)
 ? – Jan Žižka z Trocnova, český husitský vojevůdce († 11. října 1424)

Svět
 8. ledna – Ulrich von Jungingen, velmistr řádu německých rytířů († 15. července 1410)
31. března – Filipa z Lancasteru, anglická šlechtična a manželka portugalského krále Jana I. († 19. července 1415) 
 2. května – Jung-le, čínský císař († 12. srpna 1424)
 24. června – Nuno Álvares Pereira, portugalský šlechtic, vojevůdce a světec († 1431)
 10. srpna – Francesco Zabarella, italský právník († 1417)
 ? – Bernard VII. z Armagnacu, francouzský hrabě († 12. června 1418)
 ? – Giovanni di Bicci de Medici, zakladatel dynastie Medici z Florencie († 1429)
 ? – Amadeus VII. Savojský, savojský hrabě († 1391)

Úmrtí

Česko 

  ? – Mikuláš Hostislav z Horažďovic, římskokatolický kněz, děkan kolegiátní litoměřické kapituly (* asi 1349)

Svět 
 26. února – Roger Mortimer, 2. hrabě z Marche, anglický šlechtic a vojevůdce (* 1328)
11. září – Johana Burgundská, francouzská šlechtična a hraběnka z Auvergne a Boulogne (* 1344)
 29. září – Jana z Auvergne, francouzská královna jako manželka Jana II. (* 8. května 1326)
 26. prosince – Thomas Holland, 1. hrabě z Kentu, anglický šlechtic a vojevůdce (* asi 1314)
 William de Bohun, 1. hrabě z Northamptonu, anglický šlechtic a vojevůdce (* okolo 1312)
 ? – Isabela z Brienne, hraběnka z Lecce (* asi 1306)
 ? – Nikéforos Gregoras, byzantský historik (* 1295)
 ? – Sü Šou-chuej, jeden z vůdců povstání rudých turbanů a císař povstalecké říše Tchien-wan (* ?)

Hlava státu 
 České království – Karel IV.
 Moravské markrabství – Jan Jindřich
 Svatá říše římská – Karel IV.
 Papež – Inocenc VI.
 Švédské království – Magnus II. Eriksson
 Dánské království – Valdemar IV.
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Jan II.
 Polské království – Kazimír III. Veliký
 Uherské království – Ludvík I. Uherský
 Lucemburské vévodství – Václav Lucemburský
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos

Reference

Externí odkazy 
 

 
14. století
1345



Vědy a umění 
 dokončena stavba pařížské katedrály Notre-Dame

Probíhající události 
 1337–1453: Stoletá válka
 1345–1348: Česko-polská válka

Narození 
 31. října – Ferdinand I. Portugalský, portugalský král († 22. října 1383)
 ? – Karel III. Neapolský, uherský a neapolský král († 24. února 1386)
? – Jan z Moravy, litomyšlský a olomoucký biskup a aquilejský patriarcha († 13. října 1394)

Úmrtí 
 1. května – Peregrín Laziosi, italský servitský mnich, kněz a světec (* 1265)
 28. června – Sancha Mallorská, kalábrijská vévodkyně a neapolská královna jako manželka Roberta I. (* 1285)
 24. července – Jacob van Artevelde, vůdce vlámských vzbouřenců (* cca 1290)
22. září – Jindřich z Lancasteru, anglický šlechtic a hrabě (* 1281)
 26. září
 Jan z Montfortu, hrabě z Montfort-l'Amaury a Richmondu, vévoda bretaňský (* 1295)
 Vilém II. Henegavský, hrabě henegavský, holandský a zeelandský (* 1307)
 13. listopadu – Konstancie Kastilská, kastilská královna jako manželka Alfonse XI. a portugalská královna jako manželka Petra I. (* okolo 1318)
 ? – Anežka Bavorská, braniborská a landsberská markraběnka (* 1276)

Hlava státu 
 České království – Jan Lucemburský
 Moravské markrabství – Karel IV.
 Svatá říše římská – Ludvík IV. Bavor
 Papež – Klement VI.
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Filip VI. Francouzský
 Polské království – Kazimír III. Veliký
 Uherské království – Ludvík I. Uherský
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos a Jan VI. Kantakuzenos (regent)

Externí odkazy 
 

 
14. století
Program Sputnik

Sputnik (rusky Спутник; "souputník, satelit") je pojmenování řady kosmických družic, vypouštěných Sovětským svazem od konce 50. let 20. století k Mezinárodnímu geofyzikálnímu roku.

Sputnik 1-3 
Samotné jméno Sputnik se používá pro první z nich, Sputnik 1, který odstartoval prestižní závody mezi SSSR a USA v dobývání vesmíru. Zkonstruovala jej kancelář Sergeje Koroljova a 4. října 1957 se stal první umělou družicí Země.

Sputnik 2, který byl vypuštěn 3. listopadu 1957, s sebou vezl první živé zvíře - psa Lajku. Mise byla bez návratu, takže lze psa Lajku označit za první známou oběť letů do vesmíru.

Vypouštěny byly z sovětského kosmodromu Bajkonur s pomocí stejnojmenné rakety Sputnik, která vznikla úpravou dvoustupňové vojenské balistické rakety R-7.

Sputniky 4 - 25 
Sovětský program Sputnik zahrnuje pouze 3 družice tohoto jména. Další čísla jsou přiřazena řadě Vostoků, Voschodů, Veněr, Kosmosů a jiných tříd sovětských vesmírných lodí, které tak nazvali Američané, ačkoliv se žádné z nich v Sovětském svazu Sputniky nenazývaly.

Přehled Sputniků

Odkazy

Reference

Související články 
 Pohyb tělesa kolem Země
 Sovětský kosmický program
 Sputnik 1

Externí odkazy 
 
 
 Web Kosmo

 
Umělé satelity Země
Sovětská kosmonautika
Sputnik
Dějiny kosmonautiky
Panadží

Panadží (anglicky Panaji), dříve portugalsky též Nova Goa („Nová Góa“), je dnes hlavním městem indického svazového státu Góa. Panadží je dnešní úřední jméno města. Během portugalské koloniální nadvlády bylo známo jako Nova Goa, později anglicky New Goa; užívána byla i označení Pangim (portugalsky) a zejména Panjim (anglicky).

Panadží bylo původně malým předměstím města Velha Goa (Staré Góy). Po několika epidemiích (v první polovině 18. století) v tomto dosud hlavním městě Portugalské Indie získalo Panadží postupně na významu: roku 1759 je sem přeloženo sídlo vicekrále kolonie, roku 1843 se pak Panadží stává hlavním městem kolonie a dostává jméno Nova Goa. Po obsazení Goy indickou armádou roku 1961 se (nyní opět) Panadží stává hlavním městem svazových teritorií Góa, Daman a Díu, od roku 1987 – kdy se Góa stává svazovým státem – pak hlavním městem tohoto svazového státu.

Panadží je současně i největším městem státu Góa. Rozloha činí kolem 36 km², počet obyvatel obnáší kolem 60 000 (s předměstími pak kolem 100 000 obyvatel; údaje z roku 2004); vzhledem k mnoha vládním úřadům a organizacím však během pracovních dnů počet obyvatel značně vzrůstá.

Panadží leží na levém břehu řeky Mandovi. Především ve středu města se nachází mnoho staveb ve stylu portugalské koloniální architektury, mimo jiné barokní kostel Naší Paní Neposkvrněného početí z roku 1541; ve městě se však nachází i hinduistický chrám Mahalakšmí a mešita Džama Masžíd (Velká mešita). Zákonem je ustanoveno, že omítka budov ve středu města musí být každoročně obnovena. Další architektonické památky se nacházejí v blízkém okolí. Panadží je dnes ovšem i moderním městem se vzrůstajícím hospodářským významem.

Partnerská města 
  Lisabon, Portugalsko

Související články 
 Goa (stát)
 Portugalská Indie

Externí odkazy 
 
 

Města v Indii
Geografie Goy
Velha Goa

Město Velha Goa (český překlad: „Stará Goa“, anglicky Old Goa), původně jen Goa, leží v západoindickém spolkovém státě Goa na levém břehu řeky Mandovi.

Goa je staré hindské město; v dnešní podobě bylo znovuzaloženo v 15. století, od roku 1510 bylo hlavním městem Portugalské Indie. Po několika epidemiích, hlavně roku 1738, se velká část obyvatelstva přestěhovala do předměstí Panaji, jako sídlo místokrále zůstala Goa do roku 1759 a jako hlavní město Portugalské Indie až do roku 1843, kdy se Panaji stává hlavním městem (a vchází do dějin pod jménam Nova Goa, tedy „Nová Goa“, zatímco Goa se nazývá Velha Goa a ztrácí na významu; jméno zůstalo platné dodnes).

Velha Goa, zvaná dříve „Římem Orientu“, i dnes svědčí o bývalém imponujícím stylu portugalské koloniální architektury. Ze známějších budov je mimo jiné možno jmenovat následující:
 katedrála (Se Catedral), největší budova města
 bazilika Bom Jesus s hrobkou Františka Xaverského
 kostel a klášter sv. Františka z Assisi
 kostel sv. Kajetána, malá napodobenina baziliky sv. Petra ve Vatikánu v Římě
 kostel a konvent sv. Jana
 kostel a konvent sv. Moniky
 kaple sv. Antonína
 kaple sv. Kateřiny
 kostel sv. Augustina - ruiny

Související články 
 Goa (stát)
 Portugalská Indie

Externí odkazy 
 
 

Města v Indii
Geografie Goy
Dogma o nanebevzetí Panny Marie

Dogma o nanebevzetí Panny Marie bylo vyhlášeno papežem Piem XII. dne 1. listopadu 1950 apoštolskou konstitucí Munificentissimus Deus. Praví se v ní, že „Neposkvrněná, vždy panenská Matka Boží Maria byla po dokončení běhu pozemského života s tělem i duší vzata do nebeské slávy.“ Toto dogma nic neříká o tom, zda Panna Maria zemřela a byla hned vzata na nebesa, nebo byla vzata do nebeské slávy bez porušení smrti. V každém případě však její přítomnost v nebi s tělem i duší je v katolické víře předobrazem a zárukou přítomnosti církve ve společenství Nejsvětější Trojice a našeho pozemského putování. Jedná se zatím o jediný případ, kdy papež uplatnil své právo vyhlásit dogma se zdůrazněním vlastní neomylnosti, které mu přiřkl První vatikánský koncil roku 1870. Slavnost Nanebevzetí Panny Marie katolická církev slaví 15. srpna.

Toto přesvědčení je dogmatem katolické církve, je však (nikoliv však jako dogma) značně rozšířeno i v řadách věřících pravoslavných církví. V pravoslaví je tato slavnost zvána Zesnutím přesvaté Bohorodice. Naproti tomu drtivá většina protestantských denominací je odmítá, neboť o tělesném (ale ani žádném jiném) nanebevzetí Panny Marie se Bible nikde nezmiňuje.

Související články 
 Dogma o neposkvrněném početí Panny Marie
 Slavnost Nanebevzetí Panny Marie

Externí odkazy 
 

Katolictví
Pius XII.
Mariologie
Mendelovy zákony dědičnosti

Mendelovy zákony dědičnosti shrnují pravidla, která se uplatňují při dědičnosti znaků pohlavím neovlivněných, které kódují geny náležící k různým genovým vazebným skupinám. Tato pravidla přímo vyplývají z prací Gregora Mendela, nicméně on sám je takto explicitně neformuloval.

Mendelovy fenotypové zákony

1. Zákon o uniformitě hybridů 
Zákon o uniformitě hybridů F1 generace homozygotů (Také První Mendelův zákon)
 Křížíme-li dominantního homozygota s  recesivním, jsou jejich potomci  v sledovaném znaku všichni stejní. Reciproká křížení u jakýchkoliv jedinců F1 generace dávají shodné výsledky. 
 To znamená, že při křížení červenokvětých se žlutokvětými rostlinami můžeme dostat všechny červené, všechny žluté, výjimečně též například oranžové, ale nikdy ne část žlutých a část červených.
 Je jedno, zda je dopraven pyl hrachu s kupříkladu červeným květem na hrách kvetoucí žlutě nebo naopak.

2. Zákon o štěpení v potomstvu hybridů 
 Při křížení heterozygotů lze genotypy a fenotypy vzniklých jedinců vyjádřit poměrem malých celých čísel. Vzniká genotypový a fenotypový štěpný poměr.
 např. 1:2:1, 3:1,...

 Mendelovy genotypové zákony 

 1. Zákon o samostatnosti alel 
 Genotyp je soubor samostatných genů určujících znaky. Každý znak je určen dvojicí samostatných . 2. Zákon o segregaci alel 
 Dvojice samostatných alel se při zrání rozcházejí a do každé gamety přechází jedna z obou alel. 3. Zákon o nezávislé kombinaci alel 
Zákon o volné kombinovatelnosti alel s výjimkou genů ve vazbě
 Vzájemným křížením polyhybridů (vícenásobných heterozygotních hybridů) vzniká genotypově i fenotypově nejednotné potomstvo s tolika kombinacemi genů, kolik je možných matematických kombinací mezi dvěma matematickými veličinami.''

Související články 
 Morganovy zákony dědičnosti
 Dědičnost znaků a pohlaví

Externí odkazy 
 
 Mendelův původní článek z roku 1865 (německy)

Populační genetika
Gregor Mendel
Reciproké křížení

Reciproké křížení je genetická metoda, která sleduje přenos znaku (vlastnosti) na potomstvo po prostřídání znaku u pohlaví rodičovské generace, a tím zjistí, zdali se daný znak váže na gonozomy. Liší se od zpětného křížení.

Jednoduše to znamená, že jednotlivé partnery můžeme prohodit a potomstvo bude stejné. Například pokud křížíme modrou samici andulky a zeleného samce, získáme samá zelená mláďata štěpitelná do modrých. Pokud pohlaví rodičů prohodíme a spáříme zelenou samici a modrého samce, výsledné potomstvo bude stejné jako u předchozího křížení – samá zelená mláďata štěpitelná do modrých. Jiná situace nastává u dědičnosti vázané na pohlaví – tam už takto prohodit partnery nemůžeme, aniž by to ovlivnilo výsledné potomstvo.

Zpětné křížení 
Zpětné křížení je genetická metoda, kdy se kříží potomek s některým z homozygotních rodičů, dominantním či recesivním.

Využívá se k zjištění genotypu zkoumaného jedince za situace, kdy nám fenotyp ponechává více možných kombinací. Zkoumaného jedince křížíme s jedincem (v zpětném křížení přímo rodičem), o němž víme, že je ve zkoumaném znaku (případně znacích) recesivní homozygot. Tato metoda má ale jisté nevýhody v případě, že chceme zkoumat organismus s dlouhým reprodukčním cyklem, nemluvě o tom, že u živočichů s malým počtem potomků nemusí naši otázku spolehlivě zodpovědět.

Příklad: 
Je-li fenotypový projev zkoumaného znaku dominantní a po zkřížení s recesivním homozygotem vyprodukuje po roce jedno nebo dvě mláďata opět s dominantním projevem (buďme optimisté a uvažujme znak, který je patrný ihned po narození), stále nemůžeme spolehlivě vyloučit, že se jedná o heterozygota a jsme pořád tam, kde jsme byli. Naproti tomu, pokud získáme mezi potomky byť i jen jedno mládě s recesivním fenotypovým projevem znaku, můžeme si být prakticky jistí, že zkoumané individuum je heterozygot.

Reference

Literatura 
 Hruban, V., Majzlík I. Obecná genetika. Praha: Česká zemědělská univerzita, 2000. 316 s. 
 http://www.chuvicky.estranky.cz/clanky/strucne-o-genetice/zakladni-pojmy.html

Genetické metody
Homozygot

Homozygot je jedinec, jehož genotyp je ve sledovaném znaku tvořen jediným typem alel. Tzn. že je to organismus, jehož obě alely zkoumaného genu jsou stejné. Tento stav se označuje jako homozygotnost (homozygocie).

Rozlišujeme homozygota recesívního, u nějž se gen pro sledovaný znak vyskytuje pouze v recesívních alelách, a homozygota dominantního, u nějž je gen pro daný znak zastoupen pouze dominantními alelami.

Pojmový systém dominantní a recesívní alela popisuje vztahy v nejjednodušším případě interakce mezi alelami (úplná dominance) a říká nám, že alela nazývaná dominantní při setkání s recesívní alelou v jednom organismu (tzv. heterozygotovi) zcela potlačí její projev. Fenotyp uvedeného heterozygota pak bude stejný jako projev pro daný znak dominantního homozygota.

Související články 

 Heterozygot

Genetika
F1 generace

Jako F1 generace se označuje první generace potomků (první Filiální generace), které získáme zkřížením jedinců rodičovské, tedy parentální generace (P generace).
Její odlišnost či podoba s kříženými rodiči nám může leccos napovědět o mezialelových a mezigenových interakcích a vazbách u sledovaných znaků.

Podle prvního Mendelova zákona je F1 generace vzniklá křížením homozygota recesivního a homozygota dominantního uniformní. F2 generace je druhá generace potomků (druhá Filiální generace), které získáme zkřížením jedinců generace F1). V F2 generaci již dochází k segregaci alel a současně nacházíme různé fenotypy.

Genetika
Genová vazebná skupina

Genová vazebná skupina je skupina genů nacházející se na jednom chromozómu. Pro tuto skupinu genů neplatí Třetí Mendelův zákon (Zákon o volné kombinovatelnosti vloh).

Genetici říkají, že mezi těmito geny existuje vazba. Rozlišujeme vazbu úplnou, kdy u dané skupiny genů nedochází ke crossing-overu (celá skupina genů se pak při křížení jedinců chová jako jeden jediný gen), nebo k němu dochází a v tom případě se vazba projeví tím, že rodičovské kombinace alel se v populaci potomků objevují častěji, než by odpovídalo předpokladům Zákona o volné kombinovatelnosti vloh.

Sílu vazby je možno vyjádřit Morganovým, nebo Batesonovým číslem.

Morganovo číslo 
Morganovo číslo (p), pojmenované po Thomasi Morganovi, objeviteli Morganových zákonů dědičnosti, získáme tak, že počet rekombinovaných potomků vydělíme počtem všech potomků. Udává se v morganech, nebo (po vynásobení stem) v centimorganech a určuje sílu vazby. Zároveň slouží orientačně k odhadům vzdálenosti mezi geny na chromozomu a k určení pořadí, v jakém se na chromozomu nacházejí – tzv. tvorba Chromozómových map. Neexistuje však žádný způsob, jak převést centimorgany na nějakou reálnou vzdálenost, neboť se vztahují k četnosti crossing-overů mezi geny a ty závisí i na spoustě dalších okolností. Hodnoty Morganova čísla se pohybují v intervalu 0–50 cM.

Batesonovo číslo 
Batesonovo číslo (c), pojmenované po Williamu Batesonovi, získáme, když počet nerekombinovaných potomků vydělíme počtem rekombinovaných potomků. Říká nám, kolikrát častěji vznikají nerekombinovaní jedinci než rekombinovaní. Vynásobíme-li známým Batesonovým číslem teoretický štěpný poměr vyplývající z Mendelova Zákona o volné kombinovatelnosti vloh, získáme teoretický štěpný poměr, který máme očekávat u dané skupiny vloh. Batesonovo číslo nám tedy říká, jak existence vazby deformuje štěpný poměr platný pro nevázané geny.

Mezi Morganovým a Batesonovým číslem platí následující vztahy:

p = 100 / (c + 1)

c = (1 − p) / p (respektive c = (100 − p) / p, pokud p udáváme v centimorganech)

Externí odkazy 
 

Genetika
Morganovy zákony dědičnosti

Morganovy zákony dědičnosti má na svědomí americký genetik Thomas Morgan, který se při svých pokusech s octomilkami (Drosophila melanogaster) pokoušel vyvrátit teorii o umístění genů na chromozómech. Namísto toho ji potvrdil. Jsou tři:

První Morganův zákon
Geny jsou lineárně uspořádány na chromozómech.

Druhý Morganův zákon
Geny jednoho chromozómu tvoří vazebnou skupinu. Počet vazebných skupin organismu je shodný s počtem párů homologních chromozómů, které má.

Třetí Morganův zákon
Mezi geny homologického páru chromozómu může prostřednictvím crossing-overu probíhat genová výměna. Frekvence crossing-overu je přímo úměrná vzdálenosti genů.

Související články 
Mendelovy zákony dědičnosti
Dědičnost znaků a pohlaví
Vazba genů

Genetika
Cesta změny

Cesta změny (CZ) byla malá česká liberální politická strana. Jejím předsedou byl Jiří Lobkowicz, sekretariát vedl Josef Brož.

Vznikla na konci roku 2001 z prostředí iniciativy Děkujeme, odejděte!; ještě před oficiálním založením strany došlo mezi organizátory ke sporu, který vyústil v odchod lidí kolem Moniky Pajerové, kteří založili stranu Naděje.

Ve volbách do Poslanecké sněmovny Parlamentu České republiky v červnu 2002 neuspěla – získala 0,27 % hlasů. Ve volbách do Senátu PČR na podzim 2002 byl v obvodu Praha 1 zvolen Martin Mejstřík kandidující za Cestu změny jako nestraník. Dále byla CZ v zastupitelstvu 5 obcí.

V prvních volbách do Evropského parlamentu v červnu 2004 postavila CZ společnou kandidátku s US-DEU, Liberální reformní stranou a ODA pod názvem Unie liberálních demokratů. CZ z 32 kandidátů na 24 poslaneckých míst nominovala 6 (nestranice Tereza Brdečková na 5. místě, dále 10., 14. a 30.-32.). Celkem ULD získala 1,69 % hlasů a do EP se nedostala. V senátních volbách v listopadu 2004 CZ nominovala 2 kandidáty; neuspěl z nich ani Daniel Kroupa (nestraník obhajující mandát, který získal za ODA ještě jako její člen). Kromě toho CZ vyjádřila podporu několika dalším kandidátům, z nichž byl zvolen v Praze 6 Karel Schwarzenberg (člen ODA, navrhující strana US-DEU).

Cesta změny byla zakládajícím členem Evropské demokratické strany (European Democratic Party - EDP), založené v roce 2004 v Bruselu, která spolu s Evropskou liberálně demokratickou a reformní stranou (European Liberal Democrat and Reform Party - ELDR) tvoří Alianci liberálů a demokratů pro Evropu (Alliance of Liberals and Democrats for Europe - ALDE).

V květnu 2009 rozhodl Republikový sněm strany o jejím dobrovolném rozpuštění s likvidací.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 cestazmeny.cz, stav stránek: 24.8.2006a – archiv webových stránek na web.archive.org
  cestazmeny.net – archiv webových stránek na vjrott.com
 Analýza: CESTA ZMĚNY na kruhovém objezdu – nepodepsaný článek v Britských listech z 14.11.2001
  /  alde.eu – webové stránky ALDE
 martinmejstrik.cz – webové stránky Martina Mejstříka
 karelschwarzenberg.cz – webové stránky Karla Schwarzenberga

 
Liberální politické strany v Česku
Zaniklé politické strany v Česku
Politické strany založené roku 2001
Politické strany zaniklé roku 2009
Zaniklé organizace v Praze
Karel VIII. Francouzský

Karel VIII. (30. června 1470 v Amboise – 7. dubna 1498 tamtéž) byl francouzský král z rodu Valois vládnoucí v letech 1483–1498. Jeho otcem byl král Ludvík XI., matkou Šarlota Savojská.

Životopis 
Karel se stal panovníkem v třinácti letech, a tak ihned propukl spor mezi jeho sestrou Annou a Ludvíkem Orleánským o regentství – nakonec v tomto souboji zvítězila Anna. Mladý král byl zasnouben s Markétou, dcerou římského krále Maxmiliána I. a Marie Burgundské. Poručnická vláda, jež spravovala Francii až do roku 1491, byla v podstatě řízena třemi osobami: Annou, vévodou bourbonským Pierrem de Beaujeu (Anniným mužem) a vlivným biskupem (pozdějším kardinálem) Guillaumem Briçonnetem.

Dne 6. prosince 1491 se Karel VIII. v Langeais oženil s Annou, dcerou a dědičkou Bretaňského vévody Františka II., aniž se ohlížel na to, že Anna nejen svolila k sňatku s Maxmiliánem I., ale podle dobového zvyku s ním již byla oddána v zastoupení. Tento fakt spolu s Karlovým předchozím zrušeným zasnoubením s Markétou Rakouskou měl za následek citelné ochlazení vztahů mezi Francií a Habsburky, zajistil však Karlovým nástupcům držení Bretaně. Z tohoto manželství se narodily čtyři děti: Karel, Karel, František a Anna, všechny však zemřely v útlém věku.

V roce 1494 podnikl Karel VIII. výpravu do Itálie, aby zde jako dědic Anjouovců uplatňoval nárok na neapolský trůn. Tento podnik stojí na počátku dlouholeté angažovanosti francouzských králů na poloostrově. Karlovým vojskům se zpočátku dařilo (Neapol byla roku 1495 dobyta), avšak pod tlakem papeže Alexandra VI., Maxmiliána I. a neapolského krále Ferdinanda II. museli nakonec Francouzi odtáhnout.

Karel VIII. zemřel bez dědice na následky zranění, jež nešťastnou náhodou utrpěl na svém zámku Amboise – narazil hlavou do trámu a zřejmě si způsobil krvácení do mozku. Jeho osobou vymřela starší linie vládnoucího rodu Valois.

Vývod z předků

Odkazy

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
  Karel VIII. Francouzský

Dynastie Valois
Francouzští dauphini
Francouzští králové
Katoličtí panovníci
Narození v Amboise
Úmrtí v Amboise
Pohřbení v bazilice Saint-Denis
Narození 30. června
Narození v roce 1470
Úmrtí 7. dubna
Úmrtí v roce 1498
Muži
Bretaňští vévodové
Karel VII. Švédský

Karel VII. Sverkersson (asi 1130 – 12. duben 1167) byl švédským králem v letech 1161-1167. Karel byl synem Sverkera I. a jeho ženy Ulvhild Håkansdotter.

Během své vlády byl známý jako Karel Sverkersson a byl prvním historicky známým švédským králem jménem Karel. Nebyl tedy Karlem VII., to je pozdější vymoženost z doby Erika XIV. (1560–68) a Karla IX. (1604–1611), kteří toto číslování přijali na základě fiktivních švédských dějin.

Vláda 

Karel byl rivalem v boji o moc Erika IX. Svatého. Vražda Erika jednotkami Magnuse Henrikssona (Magnuse II.), který byl jejich společným rivalem, byla nejspíš Karlem rovněž podporována. Magnus se stal králem, ale pouze na rok, než ho Karel Sverkersson nechal zavraždit. Poté byl Karel obecně uznán švédským králem.

Zajímavostí je, že stejně jako svůj otec podnikl křížovou výpravu na východ do Ruska. Během Karlovy vlády bylo zemi založeno první arcibiskupství, v roce 1164. Švédské kostely se tím pádem mohly zcela odpoutat od závislosti na dánském arcibiskupství v Lundu.

Na jaře roku 1167 byl v provincii Visingsö úkladně zavražděn. Pohřbený je v klášteře Alvastra.

Rodina 
V roce 1163 nebo o rok později se Karel oženil s Kristinou, dcerou šlechtice Stiga Hvideho a dánské princezny Markéty. Jejich jediným historicky doložitelným potomkem byl Sverker Karlsson, v době Karlovi smrti ještě chlapec, který se později stal králem jako Sverker II. (1195–1208/10).

Reference

Externí odkazy 
 

Švédští králové
Narození ve 12. století
Úmrtí v roce 1167
Muži
Zavraždění panovníci
Pohřbení v klášteře Alvastra
Sverkerové
Karel IX. Francouzský

Karel IX. (27. června 1550 Saint-Germain-en-Laye – 30. května 1574 Vincennes) byl francouzský král z rodu Valois-Angoulême vládnoucí v letech 1560–1574. Jeho otcem byl král Jindřich II. z rodu Valois, matkou Kateřina Medicejská z rodu Medici. Jeho manželkou se stala habsburská princezna Alžběta; svatba v zastoupení se uskutečnila v roce 1569. Alžběta mu dala jediné legitimní dítě – dceru Marii Alžbětu (1572).

Život 
Karel, který se ujal vlády po smrti svého churavého bratra Františka II., žil ve složité době náboženských (hugenotských) válek, jež rozštěpily celou Francii. Vzhledem ke své nezletilosti stál nejprve pod poručnictvím královny vdovy Kateřiny Medicejské (podporující katolíky), později však pod vlivem hugenotského předáka admirála Colignyho inklinoval spíše k protišpanělskému protestantskému táboru než ke katolické straně vedené svými příbuznými Guisy. Kateřina Medicejská ho nakonec donutila, aby dal souhlas ke krvavé lázni (tzv. Bartolomějské noci), při níž byli přední hugenoti včetně Colignyho v Paříži povražděni. Po smrti Karla IX. nastoupil na trůn jeho bratr Jindřich III.

Vývod z předků

Odkazy

Literatura 
 
 MERLE, Robert: Mé dobré město Paříž

Externí odkazy 
 

Dynastie Valois-Angoulême
Francouzští králové
Vévodové z Angoulême
Francouzští princové
Orleánští vévodové
Katoličtí panovníci
Osobnosti Ancien Régime
Rytíři Řádu zlatého rouna
Rytíři Podvazkového řádu
Osobnosti francouzských náboženských válek
Narození v roce 1550
Narození 27. června
Narození v Saint-Germain-en-Laye
Úmrtí v roce 1574
Úmrtí 30. května
Úmrtí ve Vincennes
Zemřelí na tuberkulózu
Pohřbení v bazilice Saint-Denis
Muži
Dádra a Nagar Havélí

Dadra a Nagar Haveli (, , , česky také Dádra a Nagar-havéli) jsou dvě malá, spolu nesouvisející území na pomezí indických spolkových států Gudžarát a Maharaštra (130 km severně od Bombaje). Do ledna 2020 byla spravována jako svazové teritorium Indické republiky ústřední vládou v Dillí. V roce 2020 došlo ke sloučení s nedalekým územím Daman a Díu do jednoho teritoria Dádra a Nagar Havélí a Daman a Díu.

V prvních zmínkách o této oblasti se hovoří o vládě různých dynastií původního obyvatelstva národu Koli. V 13. století spadla celá oblast pod vládu rajputské dynastie, území Dadra a Nagar Haveli se stalo součástí malého státu Ramnagar až do poloviny 18. století, kdy moc přešla na dynastii Marathů. Od roku 1783 (Nagar Haveli) resp. 1785 (Dadra) patřilo území k Portugalské Indii.

V červenci 1954 převzali moc místní nacionalisté, kteří vytvořili proindickou správu, a protože se Indie zdráhala udělit portugalským jednotkám povolení k průchodu přes indické území (s účelem vzpouru potlačit), trval tento stav až do 11. srpna 1961, kdy Indie území anektovala a oficiálně včlenila jako svazové teritorium do Indie.

Dadra je enklávou na území státu Gudžarat, Nagar Haveli leží jen několik kilometrů jižněji mezi státy Gudžarat a Maharaštra. Celková rozloha činí 491 km², žije zde  obyvatel. Správním střediskem je Silvassa (také Silvasa, která má kolem 12 000 obyvatel).

Území je mírně zvlněné, dosahuje výšky jen něco málo přes 300 m n. m. a je přibližně z 40 procent zalesněné. Územím protéká řeka Damanganga (také Daman Ganga), která asi 25 km severozápadně ústí do moře (v distriktu Daman).

Nejvíce používaným jazykem je gudžarátština, dále maráthština a jiné. Obyvatelstvo tvoří hinduistická většina s malými křesťanskými a muslimskými menšinami. Kolem 80 procent obyvatelstva je zaměstnáno v zemědělství, kde značnou roli hraje pěstování rýže a prosa. V důsledku nízkých daní lze najít i omezený počet malých závodů a manufaktur zpracovatelského a chemického průmyslu.

Reference

Externí odkazy 
 

Portugalské kolonie
Zaniklé státy jižní Asie
Státy a území vzniklé roku 1961
Státy a území zaniklé roku 2020
Státy a území vzniklé roku 2020