alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
1374



Události 
 celoevropský hladomor až do roku 1375

Narození 
 18. února – Hedvika z Anjou, polská panovnice a světice († 1399)
 ? – Henry Beaufort, anglický kardinál a biskup ve Winchesteru († 11. dubna 1447)
 ? – Konstancie z Yorku, anglická šlechtična a hraběnka z Gloucesteru († 28. listopadu 1416) 
 ? – Alžběta Visconti, bavorská vévodkyně († 2. února 1432)

Úmrtí 
 6. ledna – Andrea Corsini, italský biskup a světec (* 1301)
 29. června – Jan Milíč z Kroměříže, český kazatel (* 1320 až 1325)
 18. července – Francesco Petrarca, italský spisovatel a básník (* 1304)
 1. prosince – Maguns IV., král švédský, norský, finský, grónský a islandský (* 1316)
 ? – Helvig Šlesvická, dánská královna jako manželka Valdemara IV. (* ?)
 ? – Johana Flanderská, hraběnka z Montfort-l'Amaury a Richmondu, vévodkyně bretaňská (* 1295)
 ? – Fang Kuo-čen, jeden z vůdců povstání rudých turbanů (* 1319)
 ? – Alžběta Opolská, manželka Jošta Moravského (* 1360)
 ? – Kao Čchi, čínský básník, esejista a spisovatel (* 1339)

Hlavy státu 
 České království – Karel IV.
 Moravské markrabství – Jan Jindřich
 Svatá říše římská – Karel IV.
 Papež – Urban V. – Řehoř XI.
 Anglické království – Eduard III.
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos
 Dánsko – Valdemar IV.
 Francouzské království – Karel V.
 Kastilie – Jindřich II.
 Lucemburské vévodství – Václav Lucemburský
 Norsko – Haakon VI. Magnusson
 Osmanská říše – Murad I.
 Polské království – Ludvík I.
 Portugalsko – Ferdinand I.
 Švédsko – Albrecht Meklenburský
 Uherské království – Ludvík I.

Externí odkazy 
 

 
14. století
Aleš

Aleš je jméno řeckého původu. Vzniklo jako staročeská domácká podoba ruského jména Alexej, které pochází z řeckého slova alexein, to znamená bránit a někdy se přeneseně vykládá jako „štít, záštita, pomoc“. Podobné je jméno Alexandr ve významu „obránce mužů“. Aleš může být i příjmení. Jeho významným nositelem byl Mikoláš Aleš.

Alešové slaví svátek 13. dubna.

Domácké podoby 
Alda, Alešek, Alin, Ála, Alíša, Ája, Ali, Lešek, Áša

U uvedené podoby Lešek se spíše jedná o samostatné jméno polského původu, mající význam „lstivý“.

Pochopitelně nejde o obdobu ruského jména, ale obdobu jména Alex, Alexander, které se do českého prostředí dostávalo dávno, před začátkem ruského vlivu na Evropu v 17., resp. 18. století. Je to změna původního řeckého jména, které se k nám dostalo zřejmě už ve středověku přes Středomoří (hojně rozšířené).

Statistické údaje 
Následující tabulka uvádí četnost jména v ČR a pořadí mezi mužskými jmény ve srovnání dvou roků, pro které jsou dostupné údaje MV ČR – lze z ní tedy vysledovat trend v užívání tohoto jména:

Změna procentního zastoupení tohoto jména mezi žijícími muži v ČR (tj. procentní změna se započítáním celkového úbytku mužů v ČR za sledované tři roky 1999–2002) byla + 1,8 %.

Aleš v jiných jazycích 
 Slovensky: Aleš
 Slovinsky: Aleš
 Bělorusky: Ales
 Italsky: Alessio
 Maďarsky, nizozemsky, německy: Alex
 Španělsky Aleix
 Anglicky: Alex

Známí Alešové 
 Aleš Liemann – freestyle motocross
 Aleš Dryml – motocyklový závodník na ploché dráze
 Aleš Brichta – zpěvák
 Aleš Cibulka – český moderátor
 Aleš Černý – český malíř
 Aleš Háma – český moderátor, herec a zpěvák
 Aleš Hemský – český sportovec, hokejista
 Aleš Hrdlička – antropolog a lékař
 Aleš Kot – první český komiksový scenárista úspěšně píšící v USA
 Aleš Kotalík – český sportovec, hokejista
 Aleš Lehký – zpěvák, člen skupiny Lunetic
 Aleš Najbrt – grafik, designer a filmař
 Aleš Presler – český novinář a spisovatel
 Aleš Procházka – český herec
 Aleš Sigmund – český kytarista a skladatel
 Aleš Skřivan – historik
 Aleš Svoboda – český bojový pilot, člen záložního týmu astronautů Evropské kosmické agentury
 Aleš Valenta – akrobatický lyžař
 Aleš Vřešťovský z Rýzmburka – husitský hejtman
 Aleš Ulm – český zpěvák a moderátor
 Aleš Valášek – scénograf a výtvarník kostýmů
 Aleš Zbořil – český moderátor a herec

Aleš jako příjmení 
 Mikoláš Aleš – český malíř

Související články 
 Seznam článků začínajících na „Aleš“

Externí odkazy 
 
 

Mužská jména
Mužská jména řeckého původu
Česká příjmení
Koncil

Koncil (z lat. concilium rada, porada) nebo též synod a synoda (z řec. σύνοδος setkání) je církevní sněm biskupů, který má za cíl projednat a urovnat záležitosti týkající se církevní nauky a praxe.

Charakteristika 
Ekumenický či všeobecný koncil je biskupský sněm, který se týká celocírkevních záležitostí, místní koncily či synody jsou sněmy všech biskupů dané oblasti, provincie či patriarchátu. Pravoslavní uznávají za všeobecné jen prvních sedm (4. – 8. století) z těch koncilů, které považují za ekumenické římští katolíci.

V katolické a pravoslavné církvi koncil či synoda sestává z biskupů. V anglikánské církvi je generální synoda volena klérem a laiky. V lutherských církvích se užívá slova synoda pro administrativní oblast (ekvivalent diecéze či eparchie) nebo také pro nejvyšší orgán v církvi, složený ze zástupců sborů nebo jiných organizačních složek církve.

Odkazy

Související články 
 Ekumenický koncil
 Seznam koncilů a synod
 Synody olomoucké diecéze
 Buddhistický koncil

Externí odkazy 
 
 
 

Dějiny církve
 
Orgány právnických osob
Malbork

Malbork () je původně pruské (německé) město položené na řece Nogat v současném severním Polsku, Pomořské vojvodství. Počet obyvatel: 38 175 (2008) . Rozloha: 17,1 km2.

Dominantou města je křižácký hrad Malbork, obranná tvrz postavená z červených cihel v gotickém stylu. Nyní je hrad součástí světového dědictví UNESCO.

Statistika počtu obyvatel 
 1409 – 400
 1570 – 3 000
 1772 – 3 635
 1809 – 5 364
 1848 – 6 806
 1880 – 9 459
 1900 – 10 732
 1905 – 13 095
 1916 – 20 128
 1923 – 20 073
 1939 – 27 318
 1943 – 27 233
 1945 – 2 825
 1946 – 10 017
 1950 – 16 994
 1955 – 20 607
 1965 – 28 292
 1975 – 32 495
 1989 – 39 018
 1995 – 40 188
 2000 – 39 407
 2004 – 38 950
 2008 - 38 175

Partnerská města 
  Nordhorn, Německo
  Trakai, Litva
  Sölvesborg, Švédsko
  Margny-lés Compiégne, Francie
  Monheim am Rhein, Německo

Reference

Externí odkazy 
 
 Internetová stránka města 
 www.malbork.info.pl 
 Obrázky města 
 ubytování a prohlídka Malbork

 

Města v Pomořském vojvodství
Okresní města v Polsku
Program

Slovo program označuje plán, podle kterého se řídí průběh určité události nebo činnosti. Popisuje jednotlivé části či podmínky, ze kterých se celek skládá (v jakém čase, na jakém místě, v jaké ceně mají proběhnout). Např. parlament má program svého jednání, nebo vláda může přijmout program (projekt) privatizace státního podniku. Programů je řada, mezi nejznámější patří:

 Počítačový program je popis realizace dané úlohy v přesně definované formě vhodné pro provedení počítačem.
 Kulturní program je seznam uměleckých děl či pořadů, které jsou uváděny v divadle, kině, rozhlase nebo televizi. Je často plánován na dlouho dobu dopředu (např. na roční divadelní sezónu) a potenciální zájemci jsou o něm informování formou zvláštních publikací – kulturních programů. I jedno jediné dílo může mít svůj vlastní program. Např. v programu opery je uveden popis uváděného díla, seznam účinkujících umělců, jednotlivých dějství nebo podrobnosti o hudebních skladbách.
 televizní program
 Na vysoké škole je možné studovat v akreditovaných studijních programech (bakalářském, magisterském a doktorském).
 Evropská unie vyhlašuje víceleté rámcové programy (RP) pro výzkum a vývoj a vzdělávací programy.
 V kosmonautice bylo při dobývání vesmíru vyhlášeno mnoho kosmických programů (za všechny jmenujme program Apollo).
 V oblasti  řízení podniku a projektů.
 Volební program je soubor slibů politické strany směrem k voličům.

Externí odkazy
G

G je sedmé písmeno latinské abecedy. Vzniklo z písmene C (jímž se v klasické latině zapisovala hláska k, ale původně také g): přidáním dodatečné čárky vzniklo nové písmeno, kterým se zapisovala hláska g. V řečtině se na zápis této hlásky používalo písmeno gama řecké abecedy.

 V biochemii
 G je označení pro nukleosid guanosin a aminokyselinu glycin.
 G je typ proteinů.
 V elektrotechnice je G označení standardní velikosti baterie ve tvaru válce o průměru 32 mm a délce 105 mm.
 Ve filmu je G název:
 britského filmu z roku 1974,
 amerického filmu z roku 2002.
 G je mezinárodní poznávací značka Gabonu.
 Ve fyzice
 G je označení pro:
 tíhovou sílu.
 standardní hodnotu tíhového zrychlení na Zemi 1 G = 9,80665 m/s².
 elektrickou vodivost
 modul pružnosti ve smyku
 g je označení pro tíhové zrychlení
 V hudbě je g nota.
 V chemii g označuje plyn (z angl. gas).
 V radiokomunikaci je G jeden z prefixů volacích znaků pro Velkou Británii.
 V sexuologii je Bod G místo ve vagíně, jehož dráždění údajně způsobuje orgasmus.
 V soustavě cgs je G značka jednotky magnetické indukce gauss.
 V soustavě SI
 g je značka vedlejší jednotky hmotnosti gram.
 G je značka předpony soustavy SI pro 109, giga.
 V astronomii je G označení jedné ze spektrálních tříd hvězd.

Externí odkazy 
 
 

Zkratky
Značky
Procol Harum

Procol Harum byla britská rocková skupina, která dosáhla vrcholu na konci 60. a během 70. let 20. století. Po rozpadu roku 1977 ji členové obnovili v roce 1991. Existovala až do úmrtí frontmana Garyho Brookera v únoru 2022. Kapela výrazně přispěla k rozvoji symfonického (progresivního) rocku. Styl byl ovlivněn barokní a další klasickou hudbou (především J. S. Bachem), rovněž také blues, soulem a R&B. Nejznámější píseň „A Whiter Shade of Pale“ z roku 1967 dosáhla prodejnosti 10 milionů kopií.

První album nahrála skupina ve složení:
 Gary Brooker – zpěv a klavír
 Matthew Fisher – varhany Hammond
 Robin Trower – kytara
 David Knights – baskytara
 Barrie Wilson – bicí

Diskografie 
Studiová alba
 Procol Harum (1967)
 Shine On Brightly (1968)
 A Salty Dog (1969)
 Home (1970)
 Broken Barricades (1971)
 Grand Hotel (1973)
 Exotic Birds and Fruit (1974)
 Procol's Ninth (1975)
 Something Magic (1977)
 The Prodigal Stranger (1991)
 The Well's on Fire (2003)
 Novum (2017)

Externí odkazy 
 

 
Rockové hudební skupiny
Skupiny progresivního rocku
Hudební skupiny 1960–1969
Hudební skupiny 1970–1979
Hudební skupiny 1990–1999
Hudební skupiny 2000–2009
Hudební skupiny 2010–2019
Hudební skupiny 2020–2029
Britské rockové skupiny
Hudební skupiny založené v roce 1967
Hudební skupiny zaniklé v roce 2022
Umělci A&M Records
Držitelé ceny Brit
Metronom

Metronom (neboli taktoměr nebo taktometr) je mechanický, elektromechanický nebo elektronický přístroj, který rovnoměrně odklepává rytmus hudební skladby (nejčastěji tak, že každý úder odpovídá jedné čtvrťové notě).

Tempo metronomu se nastavuje v úderech za minutu a označuje jako „M.M.“ (Mälzelův metronom), případně jen číslem a čtvrťovou notou, nebo v anglické literatuře jako BPM (beats per minute). Metronom bývá vybaven ještě zařízením, například zvonkem, který zdůrazní každý druhý, třetí, čtvrtý nebo šestý úder jako „těžkou dobu“, počátek každého taktu.

Mechanický metronom 

Původní mechanický metronom zkonstruoval na podnět L. van Beethovena v roce 1816 vídeňský mechanik Jan Nepomuk Mälzel. Je to jednoduchý hodinový stroj s pružinou a reverzním kyvadlem, jehož dobu kyvu lze v širokých mezích měnit posouváním závaží. Na stupnici metronomu lze nastavit tempo od 40 do 210 úderů za minutu. V novějších skladbách se tempo často udává i v číslech M.M., což je přesnější údaj než tradiční italské názvy.

Při 4/4 taktu zhruba odpovídá:

 Largo (zeširoka) M.M. = 40–60
 Larghetto M.M. = 60–66 BPM
 Adagio (zvolna) M.M. = 66–76
 Andante (krokem) M.M. = 76–108
 Moderato (mírně) M.M. = 106–120
 Allegro (vesele) M.M. = 120–168
 Presto (rychle) M.M. = 168–208.

Metronomické hodnoty s přidělenými výrazy (z jiného zdroje):

Elektronický metronom 

Elektronické metronomy mohou mít, na rozdíl od mechanických, další doplňující funkce.

Odkazy

Reference

Související články 
 Metrum (hudební)
 Pražský metronom
 Rytmus (hudba)
 Tempo

Externí odkazy 
 
 
 OnlineMetronome.app  Virtuální Metronom
 MetronomOnline.cz - Online Metronom v češtině

Tempo (hudba)
Hudební terminologie
I

I je deváté písmeno latinské abecedy.

 V biochemii je I symbol pro aminokyselinu isoleucin.
 V češtině je I spojka.
 V angličtině znamená I zájmeno já.
 V čínštině je I
 jméno několika okresů:
 I (An-chuej) – okres v provincii An-chuej
 I (Che-pej) – okres v provincii Che-pej
 I (Liao-ning) – okres v provincii Liao-ning
 příjmení – I (příjmení)
 Ve filmu je I jméno švédského filmu z roku 1966.
 Ve fyzice je I označení pro:
 elektrický proud,
 svítivost (ve fotometrii).
 iontovou sílu
 sklon oběžné dráhy
 V hudbě
 je I název norské heavy/black metalové kapely – I (hudební skupina).
 je I název alba metalové kapely Nightingale – I (album, Nightingale).
 V chemii je I značka jódu.
 V jazycích (X)HTML je <i> element pro kurzívu.
 V matematice
 i je označení pro imaginární jednotku, komplexní číslo, jehož druhá mocnina je rovna −1.
 ℑ označuje imaginární část komplexního čísla.
 I někdy označuje jednotkovou matici.
 I je mezinárodní poznávací značka Itálie.
 V radiokomunikaci je I jeden z prefixů volacích znaků pro Itálii.
 Mezi římskými číslicemi je I symbol pro číslici jedna.
 V dopravě značí římská číslice I v mnoha zemích, včetně Česka, silnici I. třídy
 Ve strojařství a stavebnictví označuje tvar ocelového nosného profilu ve tvaru "I"
 V ekonomii písmeno I značí příjem (neboli Income v angličtině)
  Minuskule i se používá jako piktogram označující informace či informatiku.

Externí odkazy
Asijské hry

Asijské hry jsou oblastní mezinárodní sportovní soutěže, pořádané pod patronátem MOV, založené na konferenci sportovců asijských zemí v Dillí roku 1949. Konají se od roku 1951, od roku 1954 každý 4. rok. Jejich předchůdcem byly hry Dálného východu (deset ročníků) a západoasijské hry 1934. Od roku 1986 se konají také Asijské zimní hry.

Dějiny 
Předchůdcem Asijských her byly Hry Dálného východu. Vznikly k prezentaci jednoty a spolupráce mezi Japonskem, Filipínami a Čínou. První hry byly uspořádány v Manile roku 1913. Zanikly v roce 1938 poté, co Japonsko napadlo Čínu. 

Po druhé světové válce některé asijské státy získaly nezávislost. Několik těchto zemí chtělo nový druh akce, při které by převládalo vzájemné porozumění. Během 14. olympijských her roku 1948 se mezi asijskými účastníky prosadil názor o uspořádání Asijských her. Tyto země v roce 1949 založily Federaci Asijských her (Asian Games Federation). Bylo rozhodnuto, že první Asijské hry budou uspořádány v Dillí, v Indii, v roce 1951. Další hry se konaly o tři roky později roku 1954 v Manile na Filipínách a od té doby se konají každé čtyři roky.

Roku 1982 bylo po sporech mezi jednotlivými účastnickými zeměmi rozhodnuto o reorganizaci Federace Asijských her a vznikla nová instituce, Asijský olympijský výbor.

Roku 1994 i přes odpor ze strany některých zemí byly do Asijského olympijského výboru přijaty bývalé sovětské republiky Kazachstán, Kyrgyzstán, Uzbekistán, Turkmenistán a Tádžikistán. Naopak, od her 1976 není Izrael členem OCA (kvůli incidentu na Olympiádě v Mnichově 1972) a nemůže se účastnit Asijských her.

V roce 2018 se na Asijských hrách představí jako ukázkové sporty progaming a kanoepolo, medailovými sporty budou nově bridž, bowling, závody na vodním skútru, kabadi, spoustu druhů asijských bojových sportů, paragliding, závody na kolečkových bruslích a skateboardu nebo sepak takraw.

Asijské hry – přehled

Medailové pořadí národů

Odkazy

Související články 
 Fotbal na Asijských hrách
 Judo na Asijských hrách
 Asijské zimní hry
 Lední hokej na Asijských zimních hrách

Externí odkazy 
 
 O hrách na stránkách Asijského olympijského výboru - anglicky
 Oficiální stránky Asijských her 2014 - anglicky

 
Multisportovní události
Sport v Asii
Sportovní události založené roku 1949
Vavřinec z Březové

Vavřinec z Březové (asi 1370 – asi 1437) byl český spisovatel doby husitské, autor Písně o vítězství u Domažlic a Husitské kroniky. Psal česky a latinsky. Byl historik husitského hnutí. Jeho spisy se dají považovat za víceméně věrohodné.

Život 
Místa a data narození a úmrtí nejsou známa (poslední doložené datum jeho života je 6. července 1437). Byl nižším šlechticem. Studoval na pražské univerzitě, kde se stal roku 1389 bakalářem a 1394 mistrem. Od devadesátých let 14. století byl ve službách krále Václava IV. (pravděpodobně až do jeho smrti v roce 1419). Byl příznivcem husitského hnutí. Cele se přiklonil ke kalichu, nepatřil však ani k levému, ani k pravému křídlu husitství. Kriticky proto, ba zaujatě hodnotil všechny projevy táborství. Osobně měl blízko k Jakoubkovi ze Stříbra, a ve své kronice se tak stal mluvčím husitského středu a z této perspektivy v ní popisuje a hodnotí soudobé dění.

Byl odpůrcem Zikmunda Korybutoviče, proto byl roku 1427 nucen opustit Prahu. Kolem tohoto roku přeložil novoměstská privilegia, jež byla roku 1434 zničena. Při žádosti o obnovu u císaře (1436) byla tato privilegia obnovena i díky svědectví Vavřince.

Dílo 
 Píseň o vítězství u Domažlic (novodobý název), původně Carmen insignis Coronae Bohemiae, Báseň vznešené Koruny české – latinská báseň o bitvě u Domažlic, během které se část účastníků čtvrté křížové výpravy údajně dali na útěk dříve, než husitské vojsko vůbec spatřili.
 Husitská kronika – latinsky napsaná kronika o husitství, autor píše z pozice umírněných Pražanů a staví se jak proti Zikmundovi, tak proti radikálním táboritům. Nedokončená kronika líčí události od roku 1414–1422, největší důraz je kladen na roky 1419–1421. Politický a faktograficky obsažný spis je nejdůležitějším pramenem pro poznání rané fáze husitství a jedním z nejvýznamnějších literárních děl husitství.
Mimo vlastního psaní překládal, jeho překlady jsou považovány za kvalitní. Překládal především v době, kdy pracoval u dvora, zde přeložil například tzv. Mandevillův cestopis. Bývá mu neprávem připisováno autorství Budyšínského rukopisu.

České vydání 
 VAVŘINEC Z BŘEZOVÉ. Husitská kronika; Píseň o vítězství u Domažlic. Překlad z latinských originálů: František Heřmanský a Jan Blahoslav Čapek. Úvod, studii, poznámky, vysvětlivky, rejstříky a bibliografii sestavila Marie Bláhová. Vyd. 2., opr., (Ve Svobodě 1.). Praha: Svoboda, 1979. 427 s.

Odkazy

Reference

Literatura

Související články 
 Husitství
 Husitská literatura
 Seznam českých spisovatelů

Externí odkazy 
 
 
 
 
 
 Vavřinec z Březové na WorldCat Identities
 Text latinského originálu Vavřincovy kroniky

Čeští spisovatelé
Čeští kronikáři 15. století
Osobnosti husitských válek
Narození v roce 1370
Úmrtí v roce 1437
Muži
Narození v Kutné Hoře
1370



Události 
 První zmínka o obcích Bravantice a Struhařov
 První písemné dokumenty o obci Ohrazenice

Narození

Svět 
 11. dubna – Fridrich I. Saský, markrabě míšeňský († 4. ledna 1428) 
22. června – Jan Zhořelecký, braniborský a zhořelecký vévoda, syn Karla IV. († 1. března 1396)
 ? – Olaf II., dánský král († 23. srpna 1387)
 ? – Vilém Habsburský, vévoda rakouský a korutanský († 15. července 1406)
 ? – Jan VII. Palaiologos, byzantský císař († 22. září 1408)
 ? – Johannes Ciconia, středověký hudební skladatel († 1412)
 ? – Chu Kuang, čínský politik říše Ming († 1418)

Pravděpodobně narození 

 Vavřinec z Březové, český husitský spisovatel († asi 1437) 
 Jan Sezima z Rochova, český zeman a mecenáš († 1450)
 Gentile da Fabriano, italský malíř († 1. srpna 1427) 
 Imadaddin Nasimi, ázerbájdžánský básník a mystik († 1417)

Úmrtí

České země 

 3. května – Mistr Klaret (Bartoloměj z Chlumce), český spisovatel a učenec (* asi 1320)
16. července – Anežka z Lichtenburka, slezská kněžna (* ?) 
  ? – Anežka z Landštejna, česká šlechtična (* ?) 
  ? – Jan Jindřichův z Kamýku, římskokatolický duchovní (* ?)

Svět 
 23. května – Togon Temür, poslední císař říše Jüan a veliký chán Mongolů (* 25. května 1320)
 31. května – Vital z Assisi, italský katolický světec (* ? 1295)
 16. června – Ingeborg Dánská, dánská princezna (* 1. dubna 1347)
 16. července – Anežka z Lichtenburka, slezská kněžna (* ?)
 5. listopadu – Kazimír III. Veliký, polský král, poslední z rodu Piastovců (* 30. dubna 1310)
 6. prosince – Rudolf II. Saský, říšský kurfiřt, vévoda saský (* 1307)
 19. prosince – Urban V., papež (* 1310)
 ? – Macías, galicijský trubadúr (* asi 1340)

Hlavy státu 
 České království – Karel IV.
 Moravské markrabství – Jan Jindřich
 Svatá říše římská – Karel IV.
 Papež – Urban V. – Řehoř XI.
 Anglické království – Eduard III.
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos
 Dánsko – Valdemar IV.
 Francouzské království – Karel V.
 Kastilie – Pedro I. Kastilský – Jindřich II.
 Lucemburské vévodství – Václav Lucemburský
 Norsko – Haakon VI. Magnusson
 Osmanská říše – Murad I.
 Polské království – Kazimír III. – Ludvík I.
 Portugalsko – Ferdinand I.
 Švédsko – Albrecht Meklenburský
 Uherské království – Ludvík I.

Externí odkazy 
 

 
14. století
1364



Události 
 12. května – Byla založena nejstarší polská univerzita: Jagellonská univerzita v Krakově.
 sňatek moravského markraběte Jana Jindřicha Lucemburského s Markétou Habsburskou
 29. září – bitva u Auray

Probíhající události 
 1337–1453 – Stoletá válka
 1351–1368 – Povstání rudých turbanů

Narození 
 ? – Christine de Pisan, francouzská spisovatelka († 1430)
 ? – Jolanda z Baru, aragonská královna jako manželka Jana I. († 13. srpna 1431)
 ? – Jang Š'-čchi, politik mingské Číny († 1444)

Úmrtí 
 8. dubna – Jan II., francouzský král (* 26. dubna 1319)
 11. června – Anežka Habsburská, uherská královna jako manželka Ondřeje III. (* 1280/1281)
 30. června – Arnošt z Pardubic, první pražský arcibiskup (* 25. března 1297)
 29. září – Karel z Blois, bretaňský vévoda (* 1319)
 Valdemar III. Dánský, dánský král a šlesvický vévoda (* 1314)

Hlavy státu 
 České království – Karel IV.
 Moravské markrabství – Jan Jindřich
 Svatá říše římská – Karel IV.
 Papež – bl. Urban V.
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Jan II. – Karel V. Moudrý
 Polské království – Kazimír III. Veliký
 Uherské království – Ludvík I. Uherský
 Lucemburské vévodství – Václav Lucemburský
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos
 Portugalsko – Petr I. Portugalský
 Kastilie – Petr I. Kastilský
 Dánsko – Valdemar IV. Dánský
 Švédsko – Magnus IV. – Albrecht Meklenburský
 Norsko – Haakon VI. Magnusson

Externí odkazy 
 

 
14. století
AFL

AFL (Australian Football League, česky Liga australského fotbalu) je nejvyšší australskou soutěží v australském fotbalu. Je nejsledovanější sportovní ligou v zemi, návštěvy se pohybují kolem 25 000 diváků na zápas. Vznikla roku 1897 v Melbourne a do roku 1989 nesla název Victorian Football League (teprve roku 1982 vznikl první klub mimo stát Victoria, když se South Melbourne FC přestěhoval do Sydney a přejmenoval na Sydney Swans). 

Ligu hraje osmnáct týmů, z nichž osm nejlepších po základní části postupuje do play off. Finále (Grand Final) se každoročně pořádá na Melbourne Cricket Ground, vždy poslední sobotu v září. Pro vítězný tým, je určen stříbrný pohár AFL Premiership Cup, nejlepší hráč sezóny obdrží cenu Brownlow Medal.

Vítězové

Účastníci (2016) 
 Adelaide Football Club (Crows), Adelaide
 Brisbane Lions Football Club (Lions), Brisbane 
 Carlton Football Club (Blues), Carlton 	
 Collingwood Football Club (Magpies), Collingwood	
 Essendon Football Club (Bombers), Essendon
 Fremantle Football Club (Dockers), Fremantle	
 Geelong Football Club (Cats), Geelong
 Gold Coast Football Club (Suns), Gold Coast	
 Greater Western Sydney Football Club (Giants), Sydney	
 Hawthorn Football Club (Hawks'), Hawthorn	
 North Melbourne Football Club	(Kangaroos), North Melbourne
 Melbourne Football Club (Demons), Melbourne	
 Port Adelaide Football Club (Power), Alberton	
 Richmond Football Club (Tigers), Richmond	
 St Kilda Football Club (Saints), St Kilda	
 Sydney Swans Football Club (Swans), Sydney
 West Coast Eagles Football Club (Eagles), Perth
 Western Bulldogs Football Club (Bulldogs), Footscray

Reference

Externí odkazy 
 
 Oficiální web

Australský fotbal
Sportovní soutěže v Austrálii
Seznam papežů

Toto je seznam papežů – římských biskupů, jak je uznává římskokatolická církev; obsahuje i vzdoropapeže.

Historická poznámka 
První seznam římských biskupů sepsal kolem roku 180 sv. Irenej z Lyonu. Seznam obsahuje kromě jmen jen minimum informací. Chronologicky zařadit hlavy římské církve se pokusil sv. Eusebios z Kaisareie († 339) a přesně se je snažil určit Catalogus Liberianus (kolem 354). Z historického hlediska jsou tyto seznamy pro přibližně první dvě století značně nespolehlivé, předpokládá se spíše postupný přechod od kolektivního vedení římské obce k monarchistickému biskupství (první století) a jeho postupnou dominanci nad ostatní ekumenou. Sv. Štěpán I. († 257) již jako první odvozuje svůj papežský primát od pověření sv. Petra v Matoušově evangeliu.

Titul papež užívali římští biskupové až od 5. století, po příkladu koptských patriarchů z Alexandrie.

Tři papežové zemřeli dřív než byli uvedeni do úřadu a legitimita tří dalších je sporná. Také o tom, který ze soupeřů byl vzdoropapež, bylo v několika případech definitivně rozhodnuto až ve 20. století. Proto je průběžné číslování papežů problematické a některá čísla chybí (např. Jan XX). V seznamu není uvedena tak zvaná papežka Jana z konce 9. století, protože se poprvé zmiňuje až v polemickém spisu Martina z Opavy ve druhé polovině 13. století a pokládá se za smyšlenku. Průměrná doba pontifikátu je asi 7,4 roku a za téměř dvě tisíciletí byl papežský stolec asi 16 let neobsazen (sedisvakance).

Seznam papežů

Galerie papežů v 19., 20. a 21. století

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam papežů vládnoucích nejkratší dobu
Seznam vzdoropapežů
Seznam sedisvakantistických papežů
Papežské schizma
 Patriarcha
 Seznam antiochijských patriarchů
 Seznam alexandrijských patriarchů
 Seznam konstantinopolských patriarchů

Externí odkazy 
 
  www.santiebeati.it
  www.tuttipapi.it
  www.gcatholic.com
  Seznam na stránkách o Benediktovi XVI.
  catholic-hierarchy.org
  www.ojaiorange.com (dle abecedy)
  Catholic Encyclopedia
  www.popechart.com
  www.corazones.org
  V tabulce, uvedeni jsou také svatí papeži

 
Řím

nn:Pave#Liste over pavar
J

J je desáté písmeno latinské abecedy.

 V kartografii a geografii písmeno j nebo J v češtině značí jih.
 V elektrotechnice je J označení standardní velikosti baterie ve tvaru válce o průměru 32 mm a délce 150 mm.
 Ve fyzice (hlavně elektrotechnice) je j označení imaginární jednotky (druhé odmocniny z −1), neboť obvyklejší označení i se používá pro elektrický proud.
 V kartách je J označení pro spodka.
 V matematice je j jedna ze tří imaginárních jednotek kvaternionů.
 J je mezinárodní poznávací značka Japonska.
 V soustavě SI je J značka jednotky energie joule.
 V šachu je J označení figury jezdce.
 V chemii bylo J v některé starší české literatuře značkou jodu.

Historie 
Písmeno J nebylo původně součástí latinské abecedy. Vzniklo v pozdější době jako zdobná varianta písmena I, které původně v latině označovalo samohlásku  i souhlásku . Oba zvuky se považovaly za různé varianty téže hlásky (tzv. poziční alofony). J se začalo psát v římských číslicích místo I, pokud následovalo jiné I, například XXIIJ namísto XXIII (23). Teprve ve středověku se začalo používat k rozlišení  od . Toto rozlišení poprvé použil v italštině Gian Giorgio Trissino ve svém díle Ɛpistola del Trissino de le lettere nuωvamente aggiunte ne la lingua italiana z roku 1524. Postupně začalo používat i v jiných jazycích. Přitom italština samotná od 19. století písmeno J téměř nevyužívá.

V češtině se J od středověku používalo k označení dlouhého , zatímco k zápisu  se používalo písmeno G, případně Y (např. gegj = její). Teprve od tzv. analogické opravy pravopisu, kterou navrhl Josef Dobrovský na počátku 19. století, se používají písmena G, Í a J současným způsobem.

Využití v současných jazycích 

Ve většině jazyků, které používají latinku, písmeno J označuje palatální aproximantu . Takto se čte ve všech slovanských jazycích píšících latinkou (čeština, slovenština, polština, lužická srbština, slovinština, chorvatština). Písmeno J se pro zápis stejné hlásky rovněž používá i v srbské a makedonské cyrilici (jiné slovanské jazyky používají písmeno Й).

V ugrofinských jazycích (maďarština, finština, estonština), baltských jazycích (litevština, lotyština) a ve většině germánských jazyků kromě angličtiny písmeno J rovněž označuje .

V angličtině se J čte obvykle jako znělá postalveolární afrikáta  (jako české dž).

V románských jazycích je různá situace. Italština písmeno J téměř nepoužívá. Vyskytuje se pouze v cizích slovech. Písmeno I slouží k zápisu samohlásky  i souhlásky . Ve španělštině J označuje neznělou velární frikativu  (jako české ch). V dalších románských jazycích (francouzština, katalánština, portugalština, rumunština, moldavština) se čte jako znělá postalveolární frikativa  (jako české ž). Tímto způsobem se vyslovuje také v turečtině.

Reference

Externí odkazy
1390



Události 
 mor v českých zemích

Narození

České země 

  ? – Prokop Písař, český spisovatel a písař Nového Města pražského († asi 1482)

Svět 
 27. prosince – Anna z Mortimeru, hraběnka z Cambridge († 1411)
 3. října – Humphrey z Lancasteru, vévoda z Gloucesteru a hrabě z Pembroke († 1447)
 listopad – Eliška Zhořelecká, vládnoucí lucemburská vévodkyně († 1451)
 ? – Robert z Baru, hrabě z Marle a Soissons († 1415)
 ? – Petr I. Lucemburský, hrabě z Brienne, Conversana a Saint-Pol († 31. srpna 1433)
 ? – Anna Brunšvická, vévodkyně rakouská a tyrolská († 1432)
 ? – Matylda Savojská, falcká kurfiřtka († 1438)
 ? – Moctezuma I., aztécký vládce († 1469) 
 ? – Vlad II. Dracul, valašský kníže († 1447)

Úmrtí

České země 

 4. března – Oldřich I. z Rožmberka, český šlechtic (* ?) 
 květen – Mikuláš z Rakovníka, český teolog a kazatel (* ?)
 ? – Jindřich Náz, písař v královské kuchyni císaře Karla IV. (* ?)

Svět 
 19. dubna – Robert II., král skotský (* 2. března 1316)
 16. února – Ruprecht I. Falcký, falcký kurfiřt (* 1309)
 23. září – Jan I. Lotrinský, lotrinský vévoda (* únor 1346)
 9. října – Jan I., kastilský král (* 24. srpna 1358)
?
 Li Šan-čchang, čínský politik sloužící Chung-wuovi, zakladateli a prvnímu císaři říše Ming (* 1314)
 Chvádže Šamsuddín Muhammad Háfiz, perský lyrický básník (* asi 1320)
 Hedvika Zaháňská, polská královna jako manželka Kazimíra III. (* ?)

Hlavy států 
 České království – Václav IV.
 Moravské markrabství – Jošt Moravský
 Svatá říše římská – Václav IV.
 Papež – Bonifác IX. a Klement VII. (vzdoropapež)
 Anglické království – Richard II.
 Francouzské království – Karel VI. Šílený
 Polské království – Hedvika z Anjou a Vladislav II. Jagello
 Uherské království – Zikmund Lucemburský
 Litevské knížectví – Vladislav II. Jagello
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos

Externí odkazy 
 

 
14. století
1313



Narození 
 8. července – Markéta Lucemburská, bavorská vévodkyně, nejstarší dcera Jana Lucemburského a Elišky Přemyslovny († 11. července 1341)
 16. července – Giovanni Boccaccio, italský renesanční básník a novelista († 21. prosince 1375)
 ? – Izabela z Valois, vévodkyně bourbonská, dcera Karla z Valois († 26. července 1383)
 ? – Marie Portugalská, královna Kastilie, Leónu a Galície jako manželka Alfonse XI. († 18. ledna 1357)
 ? – Enguerrand VI. z Coucy, pán z Coucy, Marle, la Fère, Oisy a Havrincourtu († 26. srpna 1346)

Úmrtí 
Česko
 3. září – Anna Přemyslovna, česká královna (* 15. října 1290)
 ? – Adelheida Opavská, opavská kněžna, manželka Mikuláše I. Opavského (* ?)

Svět
 14. května – Boleslav I. Opolský, opolský kníže (* 1254/58)
 20. května – Boleslav II. Mazovský, mazovsko-płocký kníže (* 1251)
 10. srpna – Guido de Baisio, italský kanovník a právník (* ?)
 24. srpna – Jindřich VII. Lucemburský, císař Svaté říše římské (* 12. července 1275/1276)
 13. září – Notburga Ebenská, katolická světice (* 1265)
 28. října – Alžběta Goricko-Tyrolská, vévodkyně rakouská a štýrská, římská královna (* 1262/1263)
 18. listopadu – Konstancie Portugalská, kastilská královna jako manželka Ferdinanda IV. (* 3. ledna 1290)
 ? – Gugliemo Agnelli, italský sochař a architekt (* 1238)

Hlavy států 
Jižní Evropa
 Iberský poloostrov
Portugalské království – Dinis I. Hospodář
 Kastilské království – Alfons XI. Spravedlivý
 Aragonské království – Jakub II. Spravedlivý
 Itálie
Papež – **Klement V.
 La serenissima – Giovanni Soranzo
Západní Evropa
 Francouzské království – Filip IV. Sličný
 Anglické království – Eduard II.
 Skotské království – Robert I. Bruce
Severní Evropa
 Norské království – Haakon V. Magnusson
 Švédské království – Birger Magnusson
 Dánské království – Erik VI. Menved
Střední Evropa
 Svatá říše římská – Jindřich VII. Lucemburský
České království – Jan Lucemburský
 Hrabství henegavské – Vilém III. z Avesnes
 Hrabství holandské – Vilém III. Holandský
 Arcibiskupství brémské – Jan I.
 Polské knížectví – Vladislav I. Lokýtek
 Uherské království – Karel I. Robert
Východní a jihovýchodní Evropa
 Litevské velkoknížectví – Vytenis
 Moskevská Rus – Jurij III. Daniilovič
 Bulharské carství – Teodor Svetoslav
 Byzantská říše – Andronikos II. Palaiologos
Blízký východ a severní Afrika
 Osmanská říše – Osman I.
 Kyperské království – Jindřich II. Kyperský
 Mamlúcký sultanát – Al-Málik An-Násir Muhammad ibn Kalaún
Afrika
 Habešské císařství – Ouédem-Arad
 Malijská říše – Mansa Musa

Externí odkazy 
 

 
14. století
1375



Události 
 vznikl Katalánský atlas

Narození 
 20. července – Richard z Konisburgu, anglický šlechtic a vévoda z Yorku († 5. srpna 1415) 
 ? – Janus Kyperský, kyperský král († 1432)
 ? – Robert Campin, nizozemský malíř († 26. dubna 1444)

Úmrtí 
Česko
 27. července – Beneš Krabice z Weitmile, český kronikář (* ?)
 12. listopadu – Jan Jindřich Lucemburský, markrabě moravský (* 12. února 1322)
18. prosince  – Pavel z Jenštejna, pražský měšťan a notář královské komory (* ?)

Svět
 20. dubna – Eleonora Sicilská, královna Aragonie, Valencie, Sardinie, Korsiky a Mallorky jako manželka Petra IV. (* 1325)
 16. května – Liou Ťi, čínský státník, vojevůdce, spisovatel a básník (* 1. července 1311)
 21. prosince – Giovanni Boccaccio, italský renesanční básník a novelista (* 16. července 1313)
 24. října – Valdemar IV., dánský král (* 1320)
 ? – Markéta Drummondová, královna skotská jako manželka Davida II. (* asi 1340)
 ? – Kökö Temür, čínský vojevůdce (* 1330)
 ? – Blanka Kastilská, portugalská infantka (* srpen 1319)

Hlavy státu 
 České království – Karel IV.
 Moravské markrabství – Jan Jindřich » Jošt Moravský
 Svatá říše římská – Karel IV.
 Papež – Řehoř XI.
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Karel V. Moudrý
 Portugalsko – Ferdinand I. Portugalský
 Kastilie – Jindřich II. Kastilský
 Polské království – Ludvík I. Uherský
 Uherské království – Ludvík I. Uherský
 Lucemburské vévodství – Václav Lucemburský
 Dánské království – Valdemar IV. » Markéta I. Dánská
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos
 Moskevská Rus – Dmitrij Donský
 Bulharsko – Ivan Šišman

Externí odkazy 
 

 
14. století
1304



Události 
 smlouva z Agredy
 květen, červen – Václav II. svěřuje vládu v Čechách braniborskému markraběti Heřmanovi a vyráží v čele vojska do Uher na pomoc svému synovi Václavovi
 král Václav II. získává od Půty z Potštejna hrad Litice výměnou za jiné panství
 v srpnu vpadl Albrechtův syn Rudolf Habsburský společně s Matúšem Čákem Trenčanským na Moravu. Kumáni brali křesťany do otroctví, v Ivančicích byl zapálen kostel, kde se lidé před nimi schovávali
 návrat obou Václavů zpět domů
 18. srpna – francouzsko-flanderská bitva u Mons-en-Pévèle
 18. října – Albrecht I. Habsburský a jeho říšská, rakouská a uherská vojska marně obléhají Kutnou Horu, řečeno slovy kronikáře po stříbře žíznili – stříbrnou strusku pili, v táboře nastala úplavice
 22. října – někdy po tomto datu Albrecht ustupuje, dle Dalimila Švábům v úprku je každá cesta ouzká

Narození 
 16. února – Tug Temür, císař říše Jüan a veliký chán mongolské říše († 2. září 1332)
 20. července – Francesco Petrarca, italský spisovatel a básník († 18. července 1374)
17. října – Eleonora de Bohun, anglická šlechtična a vnučka krále Eduarda I. († 7. října 1363)
 ? – Abú Abdallah Ibn Battúta, arabský cestovatel
 ? – Johana z Valois, nevlastní sestra francouzského krále Filipa VI. († 9. července 1363)

Úmrtí 
 7. března – Bartolomeo I. della Scala, vládce Verony (* ?)
 7. července – Benedikt XI., papež (* 1240)
 18. srpna – Vilém z Jülichu, vlámský šlechtic (* ?)
 22. srpna – Jan II. Holandský, hrabě holandský a henegavský (* 1248)
 11. října – Konrád II. Hrbatý, kníže stínavský a zaháňský (* ?)
 29. září – Anežka Braniborská, dánská královna jako manželka Erika IV. (* 1257)
 22. prosince – Matylda Habsburská, vévodkyně bavorská (* asi 1251)
 ? – Albrecht I. Tyrolsko-Gorický, hrabě gorický a tyrolský (* ?)
 ? – Konrád I. Braniborský, markrabě braniborský (* okolo 1240)
 ? – Ruprecht VI. Nasavský, hrabě nasavský a zeť českého krále Václava II. (* 1280)

Hlavy státu 
Jižní Evropa
 Iberský poloostrov
Portugalské království – Dinis I. Hospodář
 Kastilské království – Ferdinand IV. Pozvaný
 Aragonské království – Jakub II. Spravedlivý
 Itálie
Papež –
 La serenissima – Pietro Gradenigo
Západní Evropa
 Francouzské království – Filip IV. Sličný
 Anglické království – Eduard I. Dlouhán
Severní Evropa
 Norské království – Haakon V. Magnusson
 Švédské království – Birger Magnusson
 Dánské království – Erik VI. Menved
Střední Evropa
 Svatá říše římská – Albrecht I. Habsburský
České království – Václav II.
 Hrabství henegavské – Jan II. Holandský – Vilém III. Holandský
 Polské království – Václav I. Český
 Uherské království – Ladislav V. Český
Východní Evropa
 Litevské velkoknížectví – Vytenis
 Moskevská Rus – Jurij III. Daniilovič
 Bulharské carství – Teodor Svetoslav
 Byzantská říše – Andronikos II. Palaiologos
Blízký východ a severní Afrika
 Kyperské království – Jindřich II. Kyperský
 Osmanská říše – Osman I.

Externí odkazy 
 

 
14. století
1372



Narození 
 9. prosince – Beatrix Portugalská, královna Kastilie a Leónu jako manželka Jana I. a de iure portugalská panovnice († 8. března 1410)
 ? – Ceng Čchi, básník a úředník čínské říše Ming († 1432)
? – Olivera Despina, srbská princezna a manželka osmanského sultána Bajezida I. († 7. ledna 1445)

Úmrtí 
 11. září – Izabela Francouzská, manželka milánského vévody (* 1. října 1348)
 ? – Jan I. Osvětimský zvaný Scholastik, osvětimský kníže a krakovský scholastik (* ?)
 ? – Š' Naj-an, čínský spisovatel (* 1296)

Hlavy státu 
 České království – Karel IV.
 Moravské markrabství – Jan Jindřich
 Svatá říše římská – Karel IV.
 Papež – Urban V. – Řehoř XI.
 Anglické království – Eduard III.
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos
 Dánsko – Valdemar IV.
 Francouzské království – Karel V.
 Kastilie – Jindřich II.
 Lucemburské vévodství – Václav Lucemburský
 Norsko – Haakon VI. Magnusson
 Osmanská říše – Murad I.
 Polské království – Ludvík I.
 Portugalsko – Ferdinand I.
 Švédsko – Albrecht Meklenburský
 Uherské království – Ludvík I.

Externí odkazy 
 

 
14. století
Azimut

Azimut (z arabského السمت (as-samat), znamenající “směr”) je úhel, který ve vodorovné rovině svírá určitý směr se severním nebo jižním směrem. Azimut slouží k určování polohy pozorovaného objektu a navigaci.

Topografický azimut 
Topografický azimut je úhel, který ve vodorovné rovině svírá určitý směr se směrem severním.

Úhel je orientovaný po směru pohybu hodinových ručiček, tedy hodnoty přibývají od severu směrem k východu, měří se ve stupních (0°–360°). Z definice vyplývá, že sever má azimut 0°, východ 90°, jih 180° a západ 270°, ovšem s výjimkou v místě jižního a severního pólu, kde všechny azimuty směřují k opačnému pólu.

Azimut může sloužit k určování směru pochodu, směru k pozorovanému objektu, směr pohybu apod. K měření azimutu při navigaci se používá buzola a v mapě také úhloměr. Podle zvolené aplikace je potřeba zohlednit magnetickou deklinaci (např. přesná navigace dle mapy) nebo stačí azimut měřit od magnetického severu (např. určení návratového směru).

Astronomický azimut 
V astronomii má azimut 0° jih. Hodnoty také narůstají ve směru hodinových ručiček, takže západ má potom azimut 90°, sever 180° a východ 270°.

Ve sférické astronomii se používají obzorníkové souřadnice, kde slouží azimut spolu s úhlovou výškou k určení polohy nebeského tělesa na nebeské sféře.

Související články 
 Hodinová pozice
 Kurz (směr)
 Obzorníkové souřadnice
 Sklon dráhy
 Vedlejší kvantové číslo
 Zeměpisná délka
 Úhel

Externí odkazy 
 

Navigace
Ekumenický koncil

Ekumenický koncil (řec. οἰκουμένη obydlený svět) neboli všeobecný sněm je setkání biskupů (koncil) celé církve na celém světě. Pojem celá církev je vykládán pravoslavím tak, že zahrnuje všechny orthodoxní církve v plném spojení mezi sebou navzájem, zatímco katolická církev vyžaduje krom toho plné společenství s římskou církví, tj. s papežem (kán. 336–341 CIC 1983).

Seznam ekumenických koncilů

Ekumenické koncily v čase (podle katolické církve)

Související články 
 Koncil	
 Konciliarismus 
 Seznam koncilů a synod

Koncily
Hypnos (bůh)

Hypnos (latinsky Somnus) je v řecké mytologii syn bohyně noci Nykty a bratr (dvojče) boha smrti Thanata. Je to bůh spánku a sám spánek.

Hypnos každou noc sestupuje na zemi, se svou matkou tiše prochází a na všechny živé tvory sesílá spánek, který je zbavuje trápení a starostí. Lidem také dává sny. Jeho moc je neodolatelná, stalo se, že uspal samotného nejvyššího boha Dia. Poprvé to bylo, když Héra chtěla zničit Hérakla, podruhé když proti vůli Dia pomáhal Poseidón v trojské válce Achajcům. Hypnos prý za odměnu od Héry dostal za manželku jednu z Charitek Pásitheu.

Žije prý až u dalekého Ókeanu nebo dokonce v podsvětní říši boha Háda. Jiné mýty uvádějí, že žije až na nejvzdálenějším severu, kde obklopen všemi sny pobývá v temné jeskyni.

Hypnos má tři syny:
 Morfeus - umí na sebe vzít podobu i hlas kteréhokoliv člověka
 Fobétór či Ikelos („Zastrašovatel“) - objevuje se ve zvířecí podobě
 Fantasos - dokáže se proměnit ve fantastické neživé věci.

Býval zobrazován převážně jako chlapec s křidélky na ramenou nebo spáncích. Jindy byl zobrazen jako stařec s orlími nebo motýlími křídly. V rukou měl berlu, případně makovici, s kterou se lehce dotýkal lidských spánků. Jindy vylévá omamný spánek z rohu.

Do moderního jazyka je přenesen výraz hypnóza, stav podobný spánku, duševní strnulosti nebo zasnění, v němž uspaný člověk částečně podléhá cizímu vlivu.

Odraz v umění 

Podoba boha spánku Hypna se zachovala na mnoha vázových malbách a reliéfech. Nejznámější je bronzová hlava s křidélkem na pravém spánku, jehož torzo je v Britském muzeu v Londýně.

Externí odkazy

Literatura 
 Slovník antické kultury, nakl. Svoboda, Praha, 1974
 Vojtěch Zamarovský, Bohové a hrdinové antických bájí
 Graves, Robert, Řecké mýty, 2004, 
 Houtzager, Guus, Encyklopedie řecké mytologie, 
 Gerhard Löwe, Heindrich Alexander Stoll, ABC Antiky

Řečtí bohové
Spánek
Dvojčata
Fotbal (rozcestník)

Fotbal je obecný název pro několik podobných sportů a dále také pro několik společenských her.

Konkrétně se může jednat o:

sportovní soutěže
 fotbal (též kopaná) – ve většině zemí se slovem fotbal rozumí právě tento sport
 americký fotbal – nejběžnější v USA
 australský fotbal – běžný v Austrálii

společenské hry
 stolní fotbal – společenská mechanická hra
 slovní fotbal – společenská slovní hra

Odkazy

Externí odkazy

Související články 
Existuje mnoho dalších sportů více či méně podobných či inspirovaných fotbalem. Jsou to například:
 futsal
 ragby
1371



Události 
České země
 Ostrava začíná budovat městské hradby

Svět
 22. srpna – Bitva u Baesweiler
26. září – Bitva u řeky Marica
 Byzantská říše se stává vazalem Osmanské říše

Narození 
 23. dubna – Vilém II. Míšeňský, míšeňský markrabě († 1425)
 28. května – Jan Nebojácný, burgundský vévoda († 10. září 1419)
 30. prosince – Vasilij I., velkokníže moskevský († 27. února 1425)
 ? – Petr Cauchon, biskup z Beauvais a hlavní soudce procesu s Janou z Arku († 18. prosince 1442)
 ? – Čeng Che, čínský dvořan, diplomat a námořní objevitel († 1435)
 ? – Leopold IV. Habsburský, vévoda rakouský a hrabě tyrolský († 1411)
 ? – Marie Uherská, uherská a chorvatská panovnice († 1395)
 ? – Valentina Visconti, vévodkyně orleánská († 4. prosince 1408)
? – Jakoubek ze Stříbra, český náboženský spisovatel a teolog († 9.–10. srpna 1429)

Úmrtí 
 17. února – Ivan Alexandr, bulharský car (* 1331)
 22. února – David II., král skotský (* 5. března 1324)
 4. března – Jana z Évreux, francouzská a navarrská královna jako manželka Karla IV. (* 1310)
 16. září – Johana Francouzská, francouzská princezna (* květen 1351)
 ? – Adéla Hesenská, polská královna jako manželka Kazimíra III. (* 1324)
 ? – Jan Neplach, opatovický opat a kronikář (* 23. února 1322)
 ? – Štěpán Uroš V., srbský car (* 1336)

Hlavy státu 
 České království – Karel IV.
 Moravské markrabství – Jan Jindřich
 Svatá říše římská – Karel IV.
 Papež – Urban V. – Řehoř XI.
 Anglické království – Eduard III.
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos
 Dánsko – Valdemar IV.
 Francouzské království – Karel V.
 Kastilie – Jindřich II.
 Lucemburské vévodství – Václav Lucemburský
 Norsko – Haakon VI. Magnusson
 Osmanská říše – Murad I.
 Polské království – Ludvík I.
 Portugalsko – Ferdinand I.
 Švédsko – Albrecht Meklenburský
 Uherské království – Ludvík I.

Externí odkazy 
 

 
14. století
Carl Menger

Carl Menger (23. únor 1840 – 26. únor 1921) byl rakouský ekonom, jeden z hlavních představitelů tzv. marginalistické revoluce v ekonomii a zakladatel rakouské ekonomické školy.

Život 

Byl synem Antona Mengera, jehož rod byl od 17. století v Chebu a matky Karolíny, dcery obchodníka Josefa Jeřábka z Vysokého Mýta.

Byl profesorem ekonomie na Vídeňské univerzitě, kde jeho přednášky navštěvoval i mladý Tomáš Garrigue Masaryk. Spolu s W. S. Jevonsem a L. Walrasem patří k prvním autorům teorie ceny a hodnoty založené na mezním užitku. Jeho přístup k meznímu užitku lze ještě hodnotit jako kardinalistický. Mýtem je snaha o integraci psychologie do ekonomie, kterou rakouští ekonomové nikdy nedělali. Byl hluboce přesvědčen o možnosti z introspektivního zkoumání individua odvodit principy platné pro celou společnost.

Statky rozlišil na statky prvního řádu, oceňované racionálním subjektem podle principů mezního užitku, a statky dalších řádů, na než je nutno "imputovat" hodnotu statků prvního řádu, jejichž tvorby se účastní. O řešení tohoto problému se pokusil jeho pokračovatel Eugen von Böhm-Bawerk a Friedrich von Wieser.

Při výkladu tržních cen vycházel z jejich tvorby na úrovni monopolu, který považoval za historicky výchozí, konkurence byla až výsledkem hospodářského vývoje. Byl iniciátorem prvního sporu o metodu, do kterého vstoupil s Gustavem von Schmollerem. Kritizoval historickou metodu a obhajoval abstraktně deduktivní metodu založenou na introspekci, která jedině byla podle jeho názoru schopna vést k vybudování ekonomické teorie.

Hlavní práce 

 Grundsätze der Volkswirtschaftslehre (Zásady národohospodářské nauky, 1871)

Příbuzní 
Jeho syn Karl Menger byl významným matematikem.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 

Rakouští ekonomové
Narození v roce 1840
Úmrtí v roce 1921
Absolventi Vídeňské univerzity
Muži
Narození 23. února
Úmrtí 26. února
Narození v Nowem Sączu