Argentinské tango

Argentinské tango je hudební a taneční styl, který pochází z konce 19. století ze dvou velkých přístavů oblasti Río de la Plata – Buenos Aires (Argentina) a Montevideo (Uruguay). Tango pravděpodobně vzniklo smísením lidové hudby řady evropských zemí (Itálie, Rusko, Německo, Španělsko, Polsko – přistěhovalci) a hudby místních kreolů, černochů a indiánů. Vyznačuje se vášní ale i nostalgií a melancholií. Typický hudební nástroj je bandoneon, který se vyrábí v Německu a Buenos Aires (kde v nejstarší dílně Casade Bandoneon pod značkou "Fischer" pro jeho výrobu používají české "jazýčky").

V dnešní době je tango rozšířeno takřka po celém světě. Má různé formy, např. koncerty tangových kapel, taneční či divadelní představení nebo vystoupení profesionálních i amatérských tanečních párů, taneční lekce a kurzy pro veřejnost, ale zejména milongy.

Obyčejné sportovní tango (bez přívlastku) relativně často tancované a vyučované, má s argentinským tangem společného velmi málo, prakticky minimum. Vzniklo na počátku 20. století ve Velké Británii, kdy bylo původní argentinské tango převedeno mezi standardní tance. Zůstala hudba (2/4 rytmus s volným důrazem), nicméně samotná hudba je rozdílná a tanec je už na první pohled jiným tancem.

Rozdíl je patrný hned na držení – argentinské tango má typické „kulaté“ latinskoamerické držení vycházející z objetí, kontaktu v horní polovině těla a vzdálenějšího postoje pánví a nohou, bez předepsaných pravidel vedená improvizace. Oproti tomu britské tango má těsnější držení s typickou polohou partnerčiny levé ruky s palcem pod partnerovým ramenem. Dále se liší kontaktem ve spodní polovině těla a rozevřeným (odkloněným) držením hrudníků s vykloněnou hlavou partnerky s předepsanými krokovými variacemi. Tato evropská verze také patří mezi závodní standardní tance s cca 30 BPM.

Základní styly argentinského tanga od nejstarších k novodobějším (neustále vznikají nove druhy a styly)
 Tango Oriental (uruguayo)
 Tango Canyengue (v Čechách by se dal jako příměr dosti dobře použít tanec Pražské podskalí)
 Tango Liso
 Tango Salon (poměrně elegantní taneční styl, při kterém partneři nesdílejí společné centrum rovnováhy)
 Tango Orillero (označení stylu pocházejících z okrajových čtvrtí Capital Federal)
 Tango Milonguero (Tango Apilado; silueta tanečníků v páru vytváří písmeno „A“)
 Tango Nuevo (pod tento pojem spadá většina stylů, které se objevily od počátku 90. let)
 Neotango (moderní styl, tančený většinou na elektronickou hudbu, při kterém se používají všechny druhy – nejen frontální – tanečního držení a taneční figury, kdy se jeden z dvojice tanečníků nachází v pozici s těžištěm mimo stabilní polohu)
 Show Tango (známé také jako Fantasia)
 Contemporary tango (propojení tanga s moderním výrazovým tancem v nalezení nenucenosti pohybu použitím přirozených linií těla a jeho energie a přenášení pohybu a jeho změn různými částmi těla i mimo taneční rám)

Styly hudby argentinského tanga
 Tango (4/4 anebo 2/4 rytmus)
 Vals / Vals criollo (valčíková forma tanga, 3/4 rytmus)
 Milonga (příbuzný tanec většinou vnímán, že je s rychlejším tempem díky 2/4 rytmu)
 Canyengue (starší styl, vyznačující se výraznou rytmikou, v tanečním držení pokrčenými koleny a větší společnou sdílenou vahou)
 Candombe (původně uruguayský styl používaný při karnevalech a přehlídkách, ovlivněný africkými kořeny, který někdy pro tanec slouží jako alternativa k milongové hudbě)
 Electrotango – např. Bajofondo, Gotan Project
 Alternative Tango (tj. hudba, která původně nebyla tangová, ale je přizpůsobená pro tango)
Vybraní skaldatelé a interpreti
 Rodolfo Biagi (14. března 1906 – 24. září 1969) argentinský skladatel a hudebník
 Miguel Caló (28. říjen 1907 – 24. květen 1972) významný hráč na bandoneon, skladatel a dirigent Orchestra Miguel Caló.
 Ástor Piazzolla (11. března 1921 - 4. července 1992) argentinský skladatel a hudebník

Externí odkazy 
 
 
 Tango kalendář nejen pro Prahu, taky pro různé města v ČR i v zahraničí
 Tak se tančí tango argentino v Praze (dokument České televize)

Tance
Hudební terminologie