alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
40 př. n. l.



Narození 
 Gaius Asinius Gallus († 33) – římský řečník, politik a spisovatel
 25. prosince Kleopatra Seléné († 6) – dcera Kleopatry VII. a Marca Antonia
 25. prosince Alexander Hélios († mezi 29 př. n. l. a 25 př. n. l.) – syn Kleopatry VII. a Marca Antonia

Úmrtí 

 Fulvia – manželka Marca Antonia (*83 př. n. l.)
 Gaius Claudius Marcellus – římský konsul (*88 př. n. l.)

Hlavy států 
 Parthská říše – Oródés II. (58/57 – 38 př. n. l.)
 Egypt – Ptolemaios XV. Kaisarion Filopatór Filométor (44 – 30 př. n. l.) + Kleopatra VII. (doba vlády 51 př. n. l. – 30 př. n. l.)
 Čína – Juan-ti (dynastie Západní Chan)

Odkazy

Reference

Externí odkazy 

 

1. století př. n. l.
39 př. n. l.



Hlavy států 
 Parthská říše – Oródés II. (58/57 – 38 př. n. l.)
 Egypt – Ptolemaios XV. Kaisarion Filopatór Filométor (44 – 30 př. n. l.)
 Čína – Juan-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
38 př. n. l.



Narození 
 14. ledna Drusus, římský politik a vojevůdce († 14. září 9 př. n. l.)

Úmrtí 
 Oródés II., od roku 58/57 př. n. l. parthský král

Hlavy států 
 Parthská říše – Oródés II. (58/57 – 38 př. n. l.) » Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Egypt – Ptolemaios XV. Kaisarion Filopatór Filométor (44 – 30 př. n. l.)
 Čína – Juan-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

 
1. století př. n. l.
37 př. n. l.



Úmrtí 
 Publius Terentius Varro Atacinus (* 82 př. n. l.) – římský básník

Hlavy států 
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Egypt – Ptolemaios XV. Kaisarion Filopatór Filométor (44 – 30 př. n. l.) + Kleopatra VII. (doba vlády 51 př. n. l. – 30 př. n. l.)
 Čína – Juan-ti (dynastie Západní Chan)

Odkazy

Reference 

1. století př. n. l.
36 př. n. l.



Narození 

 31. ledna Antonie mladší († 1. května 37) – mladší dcera Marca Antonia a Octavie Minor

Hlavy států 
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Egypt – Ptolemaios XV. Kaisarion Filopatór Filométor (44 – 30 př. n. l.) + Kleopatra VII. (doba vlády 51 př. n. l. – 30 př. n. l.)
 Čína – Juan–ti (dynastie Západní Chan)

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
35 př. n. l.



Události 
 Hunové, původem z Dálného východu, se vydávají na pochod přes asijské stepi a pronikají do jižního Ruska

Úmrtí 
 Gaius Sallustius Crispus, římský politik a historik (* 86 př. n. l.)

Hlavy států 
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Egypt – Ptolemaios XV. Kaisarion Filopatór Filométor (44 – 30 př. n. l.) + Kleopatra VII. (doba vlády 51 př. n. l. – 30 př. n. l.)
 Čína – Juan-ti (dynastie Západní Chan)

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
34 př. n. l.



Hlavy států 
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Egypt – Ptolemaios XV. Kaisarion Filopatór Filométor (44 – 30 př. n. l.) + Kleopatra VII. (doba vlády 51 př. n. l. – 30 př. n. l.)
 Čína – Juan-ti (dynastie Západní Chan)

Odkazy

Reference 

1. století př. n. l.
33 př. n. l.



Úmrtí 
 Tiberius Claudius Nero, římský politik (* 85 př. n. l.)

Hlavy států 
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Egypt – Ptolemaios XV. Kaisarion Filopatór Filométor (44 – 30 př. n. l.)
 Čína – Juan-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
32 př. n. l.



Úmrtí 
 Titus Pomponius Atticus, římský jezdec, podnikatel, nakladatel, spisovatel (* 110 př. n. l.)

Hlavy států 
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Egypt – Ptolemaios XV. Kaisarion Filopatór Filométor (44 – 30 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
31 př. n. l.



Události 
 Bitva u Actia – Octaviánus Augustus poráží Marca Antonia

Hlavy států 
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Egypt – Ptolemaios XV. Kaisarion Filopatór Filométor (44 – 30 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
30 př. n. l.



Události 
 Octavianus Augustus dobývá Egypt

Narození 
 Marcus Aemilius Lepidus, římský senátor a konzul († 33)

Úmrtí 
 1. srpna
 Marcus Antonius, římský politik a vojevůdce (* 83 př. n. l.)
 Marcus Antonius Antyllus, syn Marca Antonia (* 47 př. n. l.)
 12. srpna – Kleopatra, egyptská královna z rodu Ptolemaiovců (* 69 př. n. l.)
 23. srpna – Ptolemaios XV. Kaisarion, syn Julia Caesara a Kleopatry (* 47 př. n. l.)
 ? – Čchu Šao-sun, čínský učenec a historik dynastie Chan (* 105 př. n. l.)

Hlavy států 
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Egypt – Ptolemaios XV. Kaisarion Filopatór Filométor (44 – 30 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

 
1. století př. n. l.
29 př. n. l.



Hlavy států 
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)
 Římská říše - Augustus

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
The C Programming Language

The C Programming Language (česky Programovací jazyk C) je slavná kniha o programovacím jazyku C, kterou v roce 1978 napsali Dennis Ritchie a Brian Kernighan – podle příjmení autorů se kniha také označuje zkráceně jako K&R.

Mezi programátory byla označována jako „Bible jazyka C“ a po mnoho let sloužila jako neformální specifikace jazyka. Knihou popisovaná verze C bývá označována jako K&R C. Druhé vydání knihy z roku 1988 popisovalo novější standard ANSI C.

V knize se také poprvé objevil legendární program Hello World!. Namísto dlouhého teoretického vysvětlování syntaxe jazyka je uveden zdrojový kód kratičkého programu, který na obrazovku počítače pouze vypíše pozdrav „hello world!“ (v češtině „Ahoj, světe!“ nebo „Ahoj, lidi!“).
Tento způsob výuky se velmi osvědčil a v informatice se stal tradicí.

Kniha byla přeložena do dvaceti jazyků.

V českém překladu vyšla kniha poprvé v roce 2006 jako Programovací jazyk C v překladu Zbyňka Šťávy. Knihu vydalo nakladatelství Computer Press. Kniha je doplněna o dodatky k standardu C99 od Miroslava Viriuse.

Reference 
 The C Programming Language. Brian W. Kernighan, Dennis M. Ritchie. Prentice-Hall, 1978. 
 The C Programming Language, Second Edition. Brian W. Kernighan, Dennis M. Ritchie. Prentice-Hall, 1988.

Externí odkazy 
 O knize na Bell Labs, obsahuje obálky překladů knihy včetně slovenského (v angličtině)

Literatura o programování
28 př. n. l.



Hlavy států 
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
27 př. n. l.



Úmrtí 
 Marcus Terentius Varro Reatinus, římský polyhistor, spisovatel a politik (* 116 př. n. l.)

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
26 př. n. l.



Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

1. století př. n. l.
25 př. n. l.



Události 
 Galacie se stává římskou provincií

Narození 
 Aulus Cornelius Celsus – autor „De Medicina“.

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
24 př. n. l.



Úmrtí 
 Cornelius Nepos, římský spisovatel (* kolem 100 př. n. l.)

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
23 př. n. l.



Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
22 př. n. l.



Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

1. století př. n. l.
21 př. n. l.

Rok 21 př. n. l. byl podle juliánského kalendáře pravděpodobně nepřestupný rok, který započal pondělím, úterým či středou, nebo přestupný rok začínající úterým (zdroje se výrazně liší). 

Podle židovského kalendáře došlo k přelomu let 3740 a 3741.

Události 
Marcus Vipsanius Agrippa se rozvedl s Klaudií Marcellou a oženil se s Julií starší, dcerou římského císaře Augusta.

Narození 

 Quintus Naevius Sutorius Macro, prefekt pretoriánské gardy za císařů Tiberia a Caliguly († 38)

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Arménské království – Artaxias II. (33 – 20 př. n. l.) 
 Ibérské království – Mirian II. (30 – 20 př. n. l.) 
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
20 př. n. l.



Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

 
1. století př. n. l.
19 př. n. l.



Narození 
 ? – Velleius Paterculus, římský historik a úředník († 30 n. l.)

Úmrtí 
 (nebo 18 př. n. l.) Albius Tibullus, římský básník (* okolo 54 př. n. l.)

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

 
1. století př. n. l.
18 př. n. l.



Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
17 př. n. l.



Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

 
1. století př. n. l.
16 př. n. l.



Narození 
 Arminius, náčelník Cherusků – nejpravděpodobnější datum narození

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
15 př. n. l.



Narození 
 24. května – Nero Claudius Germanicus, římský vojevůdce († 10. října 19)

Úmrtí 
 Sextus Propertius, římský básník (* asi 47 př. n. l.)

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
14 př. n. l.



Události 
 vypukla tzv. Panonská válka (14 př. n. l. – 9 př. n. l.)

Narození 
 Agrippina starší (14 př. n. l. – 33 n. l.), římská patricijka, manželka Germanikova

Úmrtí 
 Lucius Varius Rufus (někdy se udává 15 př. n. l.), římský epický a tragický básník (* pravděpodobně 74 př. n. l., někdy se udává 70 př. n. l.)

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
13 př. n. l.



Události 
 probíhá tzv. Panonská válka (14 př. n. l. – 9 př. n. l.)
 na území dnešního Německa bylo založeno římské castrum Moguntiacum, z něhož později vzniklo město Mohuč

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
12 př. n. l.



Události 
 probíhá tzv. Panonská válka (14 př. n. l. – 9 př. n. l.)

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
11 př. n. l.



Události 
 probíhá tzv. Panonská válka (14 př. n. l. – 9 př. n. l.)

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

1. století př. n. l.
10 př. n. l.



Události 
 probíhá tzv. Panonská válka (14 př. n. l. – 9 př. n. l.)

Narození 
 1. srpna – Claudius, římský císař († 13. října 54)

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

 
1. století př. n. l.
9 př. n. l.



Události 
 skončila tzv. Panonská válka (14 př. n. l. – 9 př. n. l.)
 Pannonie včleněna do Římské říše jako součást Ilýrie.
 Tiberius pokračuje v dobývání Germánie.

Narození 
 17. listopadu – Titus Flavius Vespasianus, římský císař († 23. června 79)

 Quintus Asconius Pedianus (9 př. n. l. – 76) – římský historik

Úmrtí 
 Nero Claudius Drusus, syn Livie Drusilly a nevlastní syn Augusta

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

 
09
8 př. n. l.



Úmrtí 
 Maecenas, římský politik a patron umění
 27. listopadu Quintus Horatius Flaccus, římský básník (* 8. prosince 65 př. n. l.)

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

 
08
7 př. n. l.



Narození 
 Ježíš Kristus – nejstarší běžně uvažované datum narození křesťanského spasitele

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

07
6 př. n. l.



Události 
 Tiberius poslán nejprve do Arménie a posléze na odpočinek na Rhodos.

Narození 
 Ježíš Kristus, křesťanský spasitel – jedno z předpokládaných dat

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Čcheng-ti, Aj-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

06
5 př. n. l.



Narození 
 24. prosinec – Galba, římský císař (8. červen 68 – 15. leden 69)

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Aj-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

05
4 př. n. l.



Události 
 Císař Augustus rozdělil Judeu mezi syny Heroda Velikého Filipa, Archeláa a Antipu.

Narození 
 Ježíš Kristus – jedno z nejčastěji uvažovaných dat narození a poslední vyhovující údaji o vládě Heroda Velikého
 Pravděpodobné narození apoštola Petra, následovníka Ježíše Krista a později prvního papeže Římskokatolické církve.
 Pravděpodobné narození římského filozofa a politika Seneky

Úmrtí 
 Herodes Veliký, židovský král idumejského původu

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Aj-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

04
3 př. n. l.



Události 
 Markomanský král Marobud vytvořil v oblasti dnešních Čech konfederaci germánských kmenů s Hermundury, Langobardy, Vandaly a členy kmene Semoni.
 Fraatés V. se stává králem Parthské říše.

Narození 
 24. prosinec – Galba, římský císař († 15. ledna 69)

V tomto roce se pravděpodobně narodil římský filozof, dramatik, básník a politik Seneca.

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.)
 Čína – Aj-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

 
03
2 př. n. l.



Události 
 římský císař Augustus nechal svou dceru Julii poslat do vyhnanství na ostrov Pandateria.
 5. února – císař Augustus získal titul Pater patriae („Otec vlasti“)

Úmrtí 
 Iullus Antonius, syn Marka Antonia, je popraven za velezradu (* 43 př. n. l.)

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.) » Fraatés V. (2 př. n. l. – 4)
 Čína – Aj-ti (dynastie Západní Chan)

Externí odkazy 
 

02
1 př. n. l.



Události 
Římská říše
 Podle juliánského kalendáře začal tento rok (753 AUC) v pátek nebo v sobotu.

Narození 
Někteří učenci uvádějí tento rok jako rok narození Ježíše Krista.

Úmrtí 
 Císař Ai Han
 Císařovna Fu
 Císař Zhao Feiyan

Hlavy států 
 Římské impérium – Augustus (27 př. n. l. – 14)
 Parthská říše – Fraatés IV. (38 – 2 př. n. l.) » Fraatés V. (2 př. n. l. – 4)
 Čína – Aj-ti, Pching-ti (Dynastie Západní Chan)

Poznámky

Externí odkazy 
 

01
Piet Cronje

Pieter Arnoldus Cronjé, známý jako Piet Cronje (4. října 1836, Colesberg [podle jiných zdrojů 1840] – 4. února 1911, Potchefstroom) byl búrský generál, který vedl jednotky Transvaalu za búrských válek.

Během první búrské války vedl obléhání Potchefstroomu. Za druhé búrské války řídil búrské jednotky v západním Transvaalu. Vedl obléhání měst Kimberley a Mafeking a společně s Koosem de la Reyem porazil anglická vojska v bitvě u Magersfontein. 27. února 1900 kapituloval s celou svou 4000 armádou u Paarderbergu a byl uvězněn na ostrově Svaté Heleny až do kapitulace všech vojsk Transvaalu a Svobodného státu Oranžsko v roce 1902.

Externí odkazy 
 

Afrikánci
Búrští generálové
Váleční zajatci
Narození v roce 1836
Úmrtí v roce 1911
Muži
Úmrtí 4. února
Úmrtí v Potchefstroomu
Louis Botha

Louis Botha (27. září 1862, Greytown – 27. srpna 1919, Pretoria) byl búrský generál a politik, vrchní velitel vojsk Transvaalu (1900–1902), premiér Transvaalu (1907–1910) a první premiér Jihoafrické unie (1910–1919).

Generál 
Louis Botha se stal členem Volksraadu v roce 1897 za Vryheid. O dva roky později, když Britové Transvaal anektovali, se stal generálem búrských jednotek v druhé búrské válce. Porazil britské síly v bitvách u Colensa (1899), Spioencopu (1900), Colensa (1900) a Val Krantzu (1900). V roce 1900 se po smrti P. J. Jouberta stal vrchním velitelem vojsk Transvaalu. Po pádu Pretorie vedl dál společně s Koosem de la Reyem a Chritiaanem de Wetem gerilovou válku proti Britům. Ačkoli všech búrských mužů bylo jen asi 85 tisíc, Britové museli nasadit půl milionu vojáků, aby je s použitím velmi krutých metod (včetně koncentračních táborů i pro ženy a děti) porazili. Botha vedl búrskou delegaci při jednáních, která vyústila v kapitulaci všech búrských vojsk 31. května 1902.

Politik 
Louis Botha hrál po válce významnou roli v politice Transvaalu, vedl obnovu válkou zcela zničeného území. V roce 1907 se stal premiérem Transvaalu, v roce 1911 založil s Janem Smutsem Jihoafrickou stranu (South African Party) spolupracující s Brity a bojující proti Národní straně (National Party) Jamese Hertzoga.

V roce 1910 vzniklo britské dominium Jihoafrická unie a Botha se stal jeho prvním premiérem a podílel se na vzniku její ústavy, která položila základy apartheidu. V roce 1914 potlačil i se Smutsem povstání Búrů, kteří odmítali bojovat za Velkou Británii a vedl Jihoafrickou unii do bojů proti německým koloniím. Po válce vedl britskou vojenskou misi u polských jednotek v rusko-polské válce. Zúčastnil se poválečných jednání, na kterých argumentoval proti Versailleské smlouvě, kterou považoval za příliš tvrdou pro Centrální mocnosti, ale nakonec se pod ni podepsal.

Odkazy

Reference

Literatura 
 Ottův slovník naučný, heslo Botha. Sv. 28, str. 124

Související články 
 Búrské války
 Jihoafrická unie

Externí odkazy 
 
 
 
 Životopis na sahistory.org.za

Afrikánci
Búrští generálové
Jihoafričtí politici
Osobnosti první světové války
Narození v roce 1862
Úmrtí v roce 1919
Muži
Narození 27. září
Úmrtí 27. srpna
Úmrtí v Pretorii
Zemřelí na chřipku
Ústřední mocnosti

Ústřední mocnosti (též Centrální mocnosti či Čtyřspolek, německy Mittelmächte, Maďarsky Központi hatalmak, turecky İttifak Devletleri, bulharsky Централни сили) byl blok mocností stojící proti státům Dohody během první světové války. Zahrnoval především Německou říši a Rakousko-Uhersko, ke kterým se přidaly Osmanská říše a Bulharsko.

Utváření aliance 
Základem aliance bylo spojenectví středoevropských monarchií Německa a Rakousko-Uherska z roku 1879 zvané Dvojspolek.

K Dvojspolku se roku 1882 připojilo Italské království a tak vznikl Trojspolek. Na jeho vznik reagovaly Francie, Spojené království a Ruské impérium vytvořením Trojdohody (1907). Země Trojspolku se kvůli svému historickému vývoji a poloze (na rozdíl od Spojeného království, Francie, Španělska, Portugalska a několika dalších evropských států) nedostaly včas k získání kolonií a musely se bez nich buď zcela obejít (Rakousko-Uhersko), nebo se spokojit se „zbytky“ k tomu „vhodných“ zámořských území (Německá říše). Rozpory mezi oběma bloky v této tehdy téměř klíčové otázce mocenského zápolení bylo jedním z důležitých faktorů, které vedly k vypuknutí první světové války. Po jejím začátku však Itálie zůstala neutrální a v roce 1915 se přidala na stranu Dohody, čímž Trojspolek ve svém původním složení zanikl.

K oběma zbývajícím centrálním mocnostem, které vstoupily v létě 1914 do války v Evropě, se v říjnu 1914 přidala Osmanská říše, jejíž zájmy byly dlouhodobě neslučitelné se zájmy Ruského impéria. V roce 1915 se k Ústředním mocnostem přidalo ještě geograficky rovněž okrajové Bulharsko, které vyšlo poražené z nedávných balkánských válek, a to zejména ve prospěch Srbska a Řecka, které stály na straně Dohody.

Důsledky porážky 

Po vítězství Dohody v první světové válce byly Ústřední mocnosti na základě výsledků Pařížské mírové konference v dojednaných šesti mírových smlouvách označeny za viníky vypuknutí ničivé světové války. Německé říši jako hlavnímu viníkovi byly uloženy vysoké válečné reparace. Krom toho ztratilo Německo Alsasko-Lotrinsko, kde i ve 21. století platí místní právo, a některá další území. Habsburská monarchie a Osmanská říše se rozpadly a Bulharsko ztratilo velká území včetně přístupu k Egejskému moři.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

První světová válka
Zahraniční vztahy Německého císařství
Zaniklá vojenská spojenectví
Dějiny Osmanské říše
Dějiny Bulharska
Zahraniční vztahy Rakouska-Uherska
397



Úmrtí 
 4. duben – Ambrosius, biskup
 11. listopad – Svatý Martin z Tours, biskup z Tours

Hlavy států 
 Papež – Siricius (384–399)
 Východořímská říše – Arcadius (395–408)
 Západořímská říše – Honorius (395–423)
 Perská říše – Bahrám IV. (388–399)
 Vizigóti – Alarich I. (395–410)

Externí odkazy 
 

 
4. století
Judita

Ženské jméno Judita pochází z hebrejského slova יהודית Jehúdít „Židovka“. Ve Starém zákoně je vdova Judita („Júdit“) hlavní hrdinkou stejnojmenné Knihy Júdit. Její zásluhou bylo, že svou zbožností a odvahou zachránila židovské město Betulii před dobytím nepřátelským vojskem.

Modifikací jména – zvl. ve středověku – je jeho tvar Juta (Jutta) či Guta, které bylo mezistupněm při vzniku českého jména Jitka.

Statistické údaje 
Následující tabulka uvádí četnost jména v ČR a pořadí mezi ženskými jmény ve srovnání dvou roků, pro které jsou dostupné údaje MV ČR – lze z ní tedy vysledovat trend v užívání tohoto jména:

Změna procentního zastoupení tohoto jména mezi žijícími ženami v ČR (tj. procentní změna se započítáním celkového úbytku žen v ČR za sledované tři roky) je −0,7%.

Jméno Judita v jiných jazycích 

 Anglicky: Judith, Judy
 Italsky: Giuditta
 Německy: Judith, Jutta
 Polsky: Judyta
 Hebrejsky: Jehúdit
 Česky: Jitka

Data jmenin 

 Český kalendář: 29. prosince
 Slovenský kalendář: 19. prosince

Významné osoby se jménem Judita (Juta, Guta) 
 Júdit – biblická postava z Knihy Júdit
 Judita Babenberská (1115–1178?) – markraběnka z Montferratu
 Judita Bavorská – více osob, rozcestník
 Judita Bavorská (795–843) – druhá manželka Ludvíka I. Pobožného
 Judita Bavorská (1103–1131) – vébvodkyně švábská
 Judita Bretaňská (982-1017) – normandská vévodkyně
 Judita Čeřovská – česká a německá zpěvačka
 Judita Durynská (asi 1135–1174) – česká královna, druhá manželka českého krále Vladislava II.
 Juta Falkenberská či Judita Opolsko-Ratibořská († po 1378) – opavská a hlubčická kněžna
 Judita Flanderská – více osob, rozcestník
 Judita Grojčská (1066–1108) – česká princezna, dcera Vratislava II.
 Guta Habsburská – česká královna v letech 1285–1297, manželka českého krále Václava II.
 Judita Marie Švábská (1054–1105) – uherská královna a polská kněžna
 Judith Martel – královna Wessexu
 Judita Mazovská (1222/27–1257/63) – kněžna opolsko-ratibořská a vratislavská
 Judit Polgárová (* 1976) – maďarská šachistka
 Judita Přemyslovna (1056/58–1086)- polská kněžna jako manželka Vladislava I. Heřmana, dcera českého krále Vratislava II. a Adléty Uherské
 Judita Přemyslovna (1230) (1201–1230) – korutanská vévodkyně a dcera Přemysla Otakara I.
 Juta Saská – dánská královna v letech 1241–1250
 Judita ze Schweinfurtu (před 1003–1058) – manželka Břetislava I. a česká kněžna

Ženská jména hebrejského původu
Ženská jména
Nahořany

Název Nahořany má více sídel: 

 Nahořany (okres Náchod), obec v okrese Náchod
 Nahořany (Větřní), část obce Větřní v okrese Český Krumlov
 Nahořany (Čestice), část obce Čestice v okrese Strakonice
 Nahořany (Rodná), část obce Rodná okrese Tábor

Podobné 
 Nahořánky, část obce Strašín v okrese Klatovy

Externí odkazy
Novela

Novela (z lat. novellus, nový, mladý) je:
 novela (literatura) – kratší próza, psané literární dílo
 novela (právo) – úprava zákona nebo jiného právního předpisu

Externí odkazy
Kompilační album

Kompilační album je nepůvodní hudební dílo, sestavené z úryvků nebo myšlenek jiných děl, případně autorů. Pokud si je autor kompilace přivlastní, jedná se o plagiát.

V současném užití nejčastěji album, zvukový nosič (hudební nebo s mluveným slovem), který obsahuje nahrávky jednoho nebo více umělců vybraných z více zdrojů (jako jsou studiová alba, koncertní nahrávky, singly, demonahrávky a jiné výběry). Nahrávky mají společnou charakteristiku jako například jejich úspěšnost, zdroj, žánr, či jiná společná témata. Když je interpretem jeden umělec, zpravidla jde o retrospektivní charakter alba.

Hlavní typy kompilací 
 „Greatest Hits“, nebo „Best Of“ jednoho umělce.
 Kompilace skladeb z „B“ stran singlů, nebo skladeb, které nevyšly na albech, jako jsou některé sólové singly, nahrávky z rádií, případně jiné verze nahrávek známých skladeb.
 Box sety, sady sbírek více vydaných alb, případně celé diskografie skupiny, či žánru s doprovodnými texty či obrázky v speciálních přebalech.
 Kompilace nahrávek od více umělců na určité téma: Vánoční písně, písně o lásce, nahrávky, zaměřené na určitý hudební nástroj (saxofon, klavír...), a jiné.
 Žánrově příbuzné kompilace nahrávek (jazz, rock, synthpop...), které se mohou vázat na určité období (rok, desetiletí, doba...).
 Kompilace hitů více umělců. Od začátku 70. let je to jeden z komerčně nejúspěšnějších způsobů prodeje populárních hitů.
 Prezentační (promo) kompilace / samplery: úspěšné a cenově velmi dostupné hudební nosiče, jejichž hlavní úlohou je na potenciálním trhu představit umělcovu tvorbu.
 Kompilace soukromých nahrávek, které slouží k prezentaci umělce pro hudební vydavatelství, případně na benefiční neziskové akce.
 Komerční kompilace nahrávek, určené jako prezentace v hudebním průmyslu v komunikaci s hudebními redakcemi, či režiséry v médiích (TV, film, video, počítačové hry, dabing, rozhlas...).
 Kompilace nahrávek (zvuků, instrumentálnách zvuků, hlasů...) pro hudební smyčky používané při výrobě finálních skladeb v rozličných žánrech od reggae, dancehall, přes různé současné proudy populární hudby.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

Hudební alba
Hudební terminologie
Nájezd na Dieppe

Nájezd na Dieppe (resp. Operace Jubilee, Operace Rutter) byla obojživelná operace kanadských a britských jednotek proti Třetí říší okupovanému francouzskému přístavu Dieppe. Byla naplánována jako průzkum bojem v širokém měřítku, mající za cíl získat zkušenosti s vyloďovacími operacemi ve větším měřítku, a kooperací jednotlivých složek spojeneckých ozbrojených sil v nich. Druhotným cílem operace byla demonstrace spojenecké jednoty se SSSR provedením bojové operace proti Wehrmachtu na evropském kontinentu a vyvolání pocitu ohrožení spojeneckou invazí na kontinent v německém vrchním velení a případně i pokus vyprovokovat jej k přesunům jednotek k obraně okupované Francie, kterými by se odlehčilo sovětským vojskům bojujícím na východní frontě.

Akce proběhla 19. srpna 1942, velel ji lord Mountbatten (jako jeden ze čtyř velitelů neúspěšnému vylodění za účasti pozemních a námořních sil a námořnictva u francouzského přístavu Dieppe. Akce skončila katastrofou pro vyloděné síly, které nedosáhly naprosté většiny plánovaných cílů a utrpěly 60–70% ztráty. Jako pozitivum celé akce lze ale uvést, že zkušenosti britsko-kanadských jednotek a problémy, s nimiž se jednotky setkaly, byly zohledněny při přípravě vylodění v Normandii. Nájezd na Dieppe zejména jednoznačně ukázal, že obojživelný útok na opevněný přístav s sebou nese riziko značných ztrát a také poukázal na nutnost dostatečné podpory vyloďovaných jednotek leteckým a námořním bombardováním při překonávání pobřežních opevnění a použití většího množství speciálních vyloďovacích plavidel a prostředků pro překonání překážek na pobřeží, potřebu pečlivějšího plánování obojživelných operací, jakož i nutnost při takovýchto akcích prohloubit koordinaci akcí všech zúčastněných složek ozbrojených sil.

Nájezdu na Dieppe se zúčastnili i mnozí českoslovenští letci v řadách RAF. Celkem za dobu této operace naši letci dosáhli těchto výsledků: 312. stíhací peruť – 1 ozbrojená loď zničena, 2 Fw 190 pravděpodobně zničeny, 1,5 Do 217 zničen, 1 Do 217 poškozen, 2 Fw 190 poškozeny; 310. stíhací peruť: 11 Do 215 zničeno a 1 Bf 109 pravděpodobně zničen.

První členové Luftwaffe, kteří měli možnost se na celou operaci podívat, byli piloti 5./JG 26 jmenovitě Oberleutnant Horst Sternberg a Peter Crump. Celkový počet vzletů JG 26 byl 377 v rámci 36 akcí. Prvního sestřelu dosáhl Heinrich Bierwith v 06:43.

Poznámky

Reference

Externí odkazy 
 
 
  Útok na Dieppe - Operace Jubilee na www.valka.cz
  Kanaďané u Dieppe. Fotografie, videa a další. 

Dieppe
Dieppe
Dieppe
Dieppe
Dieppe
Dieppe
Dieppe
Dieppe
Dieppe
Dieppe
Dieppe
Dějiny Normandie
Seine-Maritime
Dieppe
19. srpen
Velká vlastenecká válka (pojem)

Velká vlastenecká válka (, Velikaja Otěčestvennaja vojna), je ruský (resp. byl sovětský) název pro sovětsko-německou válku probíhající v letech 1941–1945.

Sovětské, resp. po zániku Sovětského svazu ruské, a některé východoevropské prameny tak označují boje na východní frontě (východní z německého hlediska, pro Sovětský svaz šlo o frontu západní) mezi Sovětským svazem a Německem a jejich spojenci během druhé světové války.

Pojem „Velká vlastenecká válka“ nebo „vlastenecká válka“ používal sovětský tisk od samého počátku války, noviny Pravda už 23. a 24. června 1941 tehdy ještě ne jako pojmenování války, ale jen jako jedno z několika klišé, společně s řadou podobných označení (svatá lidová válka, svatá vlastenecká lidová válka, vítězná vlastenecká válka), přičemž současně Pravda připomínala i (velikou) vlasteneckou válku roku 1812. Mezi řadou dalších označení se vlastenecká válka (nikoliv však Velká vlastenecká válka) objevila i v projevu tehdejšího sovětského předsedy vlády Josifa Stalina z 3. července 1941. Spojení „Vlastenecká válka“ získalo oficiální charakter, když bylo použito při pojmenování Řádu Vlastenecké války zřízeného výnosem předsednictva Nejvyššího sovětu Sovětského svazu z 20. května 1942.

Termín zdůrazňuje národní a obranný charakter konfliktu a odkazuje též na „Vlasteneckou válku“, tradiční ruské označení pro francouzský útok na Rusko roku 1812.

Velká vlastenecká válka začala 22. června 1941 přepadením Sovětského svazu Německem a skončila německou kapitulací 8. května 1945 (zahrnuje i závěrečné boje probíhající v rámci Pražské operace po 9. květnu 1945).

Pojem nezahrnuje zimní válku v letech 1939–1940, německo-sovětskou okupaci Polska roku 1939 ani sovětsko-japonské boje na Dálném východě v letech 1938, 1939 a 1945.

Odkazy

Poznámky

Reference

Externí odkazy 
 

Dějiny Sovětského svazu během druhé světové války
Ervěnický koridor

Ervěnický koridor je mohutný násep, který se zvedá ze dna uhelné pánve místy až do maximální výšky 170 metrů. Nachází se v severozápadních Čechách.

Charakteristika 
Ervěnický koridor začíná u Jirkova a vede po dlouhém náspu územím, kde se až do druhé poloviny 20. století nacházela obec Ervěnice (podle ní nese koridor svůj název) až k železniční stanici Třebušice v Komořanech u Mostu. Jeho délka je přibližně 11 km.

Po zemním tělese tvořeném důlní výsypkou vede železniční trať č. 130 Ústí nad Labem - Chomutov. Podél severního svahu probíhá silnice I/13 (též i evropská silnice E442) a ještě blíže lomu Československé armády řeka Bílina svedená do potrubí 4× Js 1200 mm. Od roku (2007) se připravují plány na revitalizaci koryta Bíliny, vytvoření meandrů a podpoření samočisticí schopnosti. Důvodem navrácení do koryta je stabilita terénu a vzdalování lomových lokalit. Po koridoru jsou vedeny téměř všechny inženýrské sítě z Chomutova do Mostu.

Historie 
Koridor vznikl na hraně lomu ČSA a Jan Šverma (který dalším postupem přešel v lom Vršany). V roce 1964 bylo uvolněno místo pro jeho vytvoření, kdy docházelo k vyuhlení zásob uhlí a postupu směrem od koridoru. S tím jak těžba postupovala, byla v místě koridoru zakládána výsypka. V období od roku 1964–1985 bylo na trasu koridoru přemístěno 520 miliónů metrů krychlových skrývkových hmot.

Předpokládalo se, že násep bude zpočátku klesat až o půl metru za rok. Proto tu byly postaveny čtyři koleje – po dvou se jezdilo, další dvě se průběžně opravovaly. Také elektrická trakce, která dlouho končila v Třebušicích, na koridor pokročila teprve po jeho stabilizaci a elektrický provoz byl zahájen 5. prosince 1989.

Součástí železniční části koridoru je i přemostění části vodní nádrže Újezd.

Na konci zatrubnění řeky Bíliny je ve výtokovém objektu MVE Ervěnický koridor.

Odkazy

Reference

Související články 
 Mostecký koridor

Externí odkazy 
 Koridor v anketě MF Dnes Sedm divů ČR
 Badatelé.net - Ervěnický koridor

Železniční koridory
Železniční tratě v Česku
Železniční trať Ústí nad Labem – Chomutov
Dopravní stavby v okrese Most
Dopravní stavby v okrese Chomutov
Mostecká pánev
Povodí Bíliny
Stavby v Jirkově
Vrskmaň
Ervěnice
Dopravní stavby v Mostě
Těžba v okrese Most
Pedro Rodríguez de la Vega

Pedro Rodríguez de la Vega (18. ledna 1940 Mexico City, Mexiko – 11. července 1971 Norimberk, Německo) byl mexický automobilový závodník. Jeho bratr Ricardo Rodríguez (1942–1962) byl rovněž automobilovým závodníkem, avšak tragicky zahynul při velké ceně Mexika 1962. Pedro závodil ve Formuli 1 a ve vytrvalostních závodech. Ve Formuli 1 jsou jeho největšími úspěchy vítězství ve VC jižní Afriky 1967 na voze Cooper-Maserati a ve VC Belgie 1970 na voze BRM. V celkové klasifikaci MS F1 skončil nejlépe šestý na Cooper-Maserati v roce 1967 a na voze BRM o rok později. V roce 1968 navíc na Fordu GT40 vyhrál slavný závod 24 hodin Le Mans společně s Lucienem Bianchim. V roce 1970 skončil v MS F1 sedmý a o rok později devátý. Tento rok se mu však už sezonu dokončit nepodařilo. Zahynul ve sportovním Ferrari při závodě Intersérie, což byl mezinárodní šampionát sportovních automobilů populární zejména v SRN.

Externí odkazy 
 
 Stránky na grandprix.com (anglicky)
 Fanouškovské stránky (anglicky)

Mexičtí piloti F1
Piloti F1 stáje BRM
Piloti F1 stáje Cooper
Piloti F1 stáje Ferrari
Piloti F1 stáje Lotus
Piloti F1 stáje North American Racing Team
Piloti F1 stáje Reg Parnell Racing
Narození v roce 1940
Úmrtí v roce 1971
Muži
Narození 18. ledna
Úmrtí 11. července
Narození v Ciudad de México
Vylučování

Vylučování je biologický proces, kterým organismus separuje odpadní produkty ze svého těla. Odpadní produkty jsou obvykle vypuzeny z těla vyloučením. Nezřídka bývá tento proces laiky nespravně nazýván vyměšování; tento pojem má však značně odlišný význam.

U savců tvoří 2 hlavní vylučovací procesy formování moči v ledvinách a formování výkalů (fekálií) ve střevech. Odpadní produkty jsou vyloučeny močením (urinací) a vyprazdňováním stolice (defekací). Další významnou vylučovaci cestou je pocení, ale i slzy podle okolností z těla odváději některé zplodiny metabolismu. A také sliny a hlen.

I když moč a výkaly jsou oba odpadním materiálem tělesných procesů, z fyzikálního hlediska to jsou odlišné kategorie. Moč je odpadní produkt močového systému, zatímco výkaly jsou odpadní produkty zažívacího systému. Výkaly mohou obsahovat asi 1 třetinu bakterií, většina kterých je neškodných, ba i potřebných ve střevě, ale jsou nebezpečné na jiném místě; mohou též obsahovat jedovaté a dokonce zhoubné patogeny ve formě bakterií, virů, améb a různých parazitických červů. Moč zase obsahuje kromě vody soli a proteinový odpad ve formě močoviny a jen zřídka nějaké patogeny. Má-li osoba nedostatek vody a je-li v nebezpečí přehřátí pro nedostatečné pocení, moč může být bezpečně použita na zvlhčení oděvu za účelem chlazení, dokonce z nouze i k výplachu rány při poranění. Je zbytečné pokoušet se moč za účelem uhašení žízně pít, protože - podobně jako slaná mořská voda - vyžaduje víc vody z organismu na vyloučení solí, než je v moči samotné. (Někteří mořští ptáci jsou schopni efektivně vyloučit nadbytečnou sůl slznými kanálky spojenými s očima. Tito ptáci mohou pít mořskou vodu bez problémů.) 

U hmyzu je na vyloučení metabolického odpadu použit systém obsahující Malpigické trubice. Metabolický odpad se rozptyluje nebo je aktivně transportován do trubice, která dopravuje odpad do střev. Metabolický odpad je pak uvolněn z organismu spolu s výkaly.

Odkazy

Související články 
 Močení - urinace
 Vyprazdňování stolice – defekace
 Inkontinence – neschopnost kontrolovat urinaci a defekaci

Externí odkazy 
 

 
Metabolismus
Hygiena
Organizace nezastoupených států a národů

Organizace nezastoupených států a národů ( Unrepresented Nations and Peoples Organization; UNPO) je demokratická mezinárodní organizace, jejímž cílem je ochrana lidských a kulturních práv členů, ochrana jejich životního prostředí a hledání nenásilných řešení konfliktů, se kterými se členové setkávají. Členství v organizaci umožňuje působení členů na mezinárodní úrovni. Zabývá se ochranou domorodých lidí, okupovaných národů a závislých států či teritorií. Předsedou organizace je od roku 2018 americký právník Ralph Bunche.

Činnost 
Jednotlivé členské entity organizace rozdílné snahy a cíle, jedno mají společné – nejsou zastoupeni na poli mezinárodních vztahů, nemají zástupce ve významných mezinárodních organizacích (např. OSN) nebo jejich nezávislost není mezinárodně uznána. Důsledkem toho je jejich možnost podílet se na řešení významných problému světa, hlavně ochrana lidských práv, velmi omezena.

Organizace funguje na základě pěti základních principů: Nenásilí, lidská práva, sebeurčení a demokracie, ochrana životního prostředí, tolerance.

Historie 
Organizace vznikla 11. února 1991 a jejím hlavním sídlem je nizozemský Haag. Pro západní polokouli je centrem Washington, opačnou část světa zastupuje estonské Tartu.

Mezi 16 zakládajících členů patřily např.: Arménie, Krymští Tataři, Tatarstán, Estonsko, Gruzie, Kurdové, Tibet, Východní Turkestán, Východní Timor, Západní Papua. V současnosti organizace se sdružuje 44 současných a 57 dřívějších členů.

Mimo tuto organizaci stojí ohrožené domorodé (kmenové) obyvatelstvo, které si doposud zachovává svůj tradiční způsob života děděný po staletí pouze v odlehlých a těžko přístupných částech světa. Dodnes jsou tyto zbytky ohroženy vyhynutím. Celkem jde asi o 180 milionů osob, převážně o národnostní menšiny v Číně (70 miliónů), tradiční kmeny v Indii (50 milionů), sibiřské národy (30 milionů) a Latinskoamerické Indiány (26 milionů), v Evropě lze jmenovat asi 60 000 skandinávských Laponců.

Seznam členů UNPO

Současní členové

Bývalí členové

Odkazy

Poznámky

Reference

Související články 
 Evropská svobodná aliance
 Kvazistát

Externí odkazy 
 
 Oficiální stránka UNPO, anglicky
 Koordinační centrum UNPO v Tartu (východní Evropa a severní Asie), anglicky 

Mezivládní organizace
Artaxerxés II.

Artaxerxés II. Mnémon (řecky , staropersky Artachšaçá [  ]; cca 430–359 př. n. l.) byl devátý perský velkokrál z rodu Achaimenovců, dynastie vládnoucí Přednímu východu od 6. století př. n. l. Artaxerxovo rodné jméno znělo podle některých pramenů Arsikás.

Vláda 
Na trůn Artaxerxés dosedl po smrti svého otce Dareia II. v roce 404 př. n. l. a téměř od počátku byl konfrontován s vážnými vnitropolitickými problémy. Jeho mladší bratr Kýros se nechtěl spokojit s hodností satrapy Lýdie, Frýgie a Kappadokie, kterou získal na přímluvu královny matky Parysatidy, a s pomocí řeckých žoldnéřů se pokoušel uchvátit vládu v říši. Jen šťastná náhoda – Kýrova smrt v bitvě u Kunax 3. října 401 – zbavila Artaxerxa II. vážného nebezpečí. Návrat řeckých žoldnéřů do vlasti, provázený mnoha útrapami, popsal ve svém spise Anabáze řecký historik a básník Xenofón (kol. 430–355 př. n. l.), očitý svědek událostí.

Za Artaxerxa II. si samostatnost na říši opětovně vydobyl Egypt, v němž nepokoje probíhaly již od sklonku vlády Dareia II. Díky obratné politice faraonů 28.–30. dynastie si odbojná provincie dokázala uchovat nezávislost plných šedesát let. Úspěšnější byla Artaxerxova politika ve vztahu k Řekům, kde se mu podařilo prosadit mír mezi jednotlivými státy a nechat si navíc potvrdit svrchovanost nad Malou Asií. Podle něj se míru z let 387/386 někdy říká „královský“.

Na sklonku vlády postihlo Artaxerxa II. několik osobních tragédií. Jeho syn Dareios proti němu zosnoval spiknutí, které však bylo odhaleno, a král musel dát prince popravit. Další syn Óchos pak nechal zabít další dva královské prince, Ariaspa a Arsama, v nichž viděl překážku na své cestě k moci. Když otec krátce nato zemřel, dosedl Óchos na perský trůn jako Artaxerxés III.

Náboženská a stavební činnost 
Artaxerxova náboženská politika navazovala na tradiční perskou toleranci vůči cizím kultům, takže v této oblasti k žádným problémům nedocházelo. Zdá se, že sám král byl obzvláštním ctitelem bohyně Anáhity, neboť její uctívání tehdy zažívalo pravý rozkvět (výstavba nových a podpora starých svatyň). Také mithraismus dosáhl v íránských krajích (ale i jinde) značného rozšíření. Stavební práce probíhaly především v rezidenčních Súsách, kde vznikl druhý palácový komplex vedle Dareiova a několik monumentálních nápisů. Pohřbít se dal král na nově zřízeném pohřebišti v Persepoli (u úpatí Kúh-e Rahmát), nikoli v Nakš-e Rustamu. Jeho životopis napsal Plútarchos.

Hodnocení 
V řeckých pramenech je Artaxerxés většinou popisován jako slabý a ovlivnitelný panovník, ale i jako velkorysý a mírný člověk. Vládl déle než všichni ostatní achaimenovští králové (45 let) a jako jeden z mála zemřel přirozenou smrtí. Fakt, že se udržel na trůnu tak dlouho, naznačuje, že musel disponovat pevnou mocenskou základnou.

Poznámky

Literatura

Související články 
 Chronologie starověkých íránských dějin

Externí odkazy 
 
  Artaxerxés II. v Encyclopaedia Iranica
  Plútarchův životopis Artaxerxa II.

Achaimenovci
Narození v 5. století př. n. l.
Úmrtí ve 4. století př. n. l.
Faraoni 27. dynastie
Muži
Satyr

Satyr (latinsky Satyri) je v řecké mytologii syn boha Herma nebo Siléna.

Satyrové jsou zařazováni mezi polobohy, spíše však mezi horské a lesní démony. Jde o průvodce boha vína Dionýsa, také jsou v družinách boha Pana. Zobrazováni jsou většinou jako napůl člověk a napůl kozel, s kučeravými vlasy, špičatýma ušima, tupým nosem, s růžky, oháňkou a kozlíma nohama.

V pozdější době se tato podoba zjemňuje.

Je to nezvedená veselá cháska, pohybují se ve skupinách, milují víno i všelijaké jiné požitky, jsou prostopášní, pronásledují nymfy, tančí a provozují hudbu, zejména na flétnu, syrinx, dokonce i dudy.

V mytologii jsou většinou ztotožňováni s mužskou sexuální silou, ve starořeckém a starořímském umění jsou často zobrazováni s erekcí.

Bývají i pastýři stád. K lidem nejsou právě vstřícní, přepadají pastýře a straší poutníky. Podobají se jiným lesním polobohům – Silénům, se kterými se dobře snášejí.

Etymologie 
Pojmenování satyrů je původem starořecké, s latinskými slovy satura či satira určitě nijak nesouvisí, takže slova satira a satyr příbuzná nejsou. Ale to je vše, co se o výrazu satyr dá vyčíst v etymologických knihách.

Původ tohoto řeckého slova je nejasný. Jisté ale je, že takříkajíc kozí zjev těchto řeckých mytologických bytostí, s jejich růžky, kopyty i ocasy, dal vzniknout představě našich předků o čertech. Čeští čerti i v současných filmech vypadají vlastně stejně jako řečtí satyrové.

Satyr je v Českém etymologickém slovníku definován jako „prostopášná mytologická bytost v lidské podobě se zvířecími znaky“ a jak dodává Slovník spisovného jazyka českého obrazně také „velmi smyslný člověk“.

Podle satyrů je též pojmenována mužská hypersexualita – satyrismus či satyriáza.

Odraz v kultuře 
Satyrové jsou od antiky dodnes oblíbeným námětem literatury, divadla, filmu i výtvarného umění. Zejména je využívaly sochařství a architektura starověku.

Externí odkazy

Literatura 
 Homér
 Hésiodos
 Hans Christian Andersen: Seržant s kozlíma nohama
 Clive Staples Lewis Letopisy Narnie, zfilmované režisérem Andrew Adamsonem, podávají podobu satyrů blízkou Minotaurům, tedy bojovným zvířatům, jen hubenějším a s hlavou kozla.

Výtvarné umění 
Malířství:
Nejstarší vyobrazeni pochází z archaického období řecké černofigurové a červenofigurové malby váz.
K nejznámějším patří:
 Dionýsovské cykly
 William Bouguereau: Satyrové a nymfy
 Beneš Knüpfer: Satyrové utíkají před automobilem
 Pablo Picasso: cyklus kreseb, provedený v litografii a rytý na talířích

Sochařství:
 ryté gemy
 Odpočívající satyr, mramorová socha od Praxitela
 Satyr s amforou a Satyr s mladým Dionýsem (z 3. stol. př. n. l.) od Epiktéta
 Faun Barberini, Řím, 1. stol.
 Tančící Satyros bronzové či hliněné sošky aj.

Externí odkazy

Literatura 
 

 Vojtěch Zamarovský, Bohové a hrdinové antických bájí
 Graves, Robert, Řecké mýty, 2004, 
 Houtzager, Guus, Encyklopedie řecké mytologie, 
 Löwe, Gerhard, Stoll, Heinrich Alexander, ABC Antiky
 Fink, Gerhard, Kdo je kdo v antické mytologii, 2004, 
 Neškudla, Bořek, Encyklopedie řeckých bohů a mýtů, 2003, 

Bájní tvorové řecké mytologie
Římská mytologie
BBC (rozcestník)

BBC může znamenat:

Zkratku společnosti:
BBC – britská rozhlasová, později i televizní společnost.
Biwako Broadcasting Co., Ltd. – televizní stanice v prefektuře Šiga, Japonsko.
Brown, Boveri & Cie. – švýcarská energotechnická a elektrotechnická společnost, nyní Asea Brown Boveri (ABB).

V informatice:
BBC Micro – jeden z prvních osobních počítačů.
BBCode – značkovací jazyk běžně používaný na diskusních fórech.
LNX-BBC – linuxovou distribuci.

BBC Sessions – název mnoha hudebních alb [rozcestník]
Live at the BBC – název mnoha hudebních alb [rozcestník]

Zkratky
Kastilie a León

Kastilie a León (někdy též Kastilie-León, ), je největší ze 17 autonomních společenství Španělska. Rozkládá se v severní polovině španělského vnitrozemí východně od portugalských hranic. Region vznikl jako správní celek spojením dvou historických celků: Leónu s většinou území Staré Kastilie. Metropolí regionu je Valladolid.

Administrativně se společenství člení na 9 provincií: Ávila, Burgos, León, Palencia, Salamanca, Segovia, Soria, Valladolid, Zamora.

Geografie 
Na západě region hraničí s Portugalskem, na jihu s autonomními společenstvími Extremadurou, Madridem a Kastilie-La Mancha; na východě s autonomním společenstvím Aragonií; na severovýchodě s autonomním společenstvím La Rioja a Baskickem; na severu s autonomními společenstvími Kantabrií a Asturií; na severozápadě s autonomním společenstvím Galicií.

Region má do značné míry přirozené hranice. Na jeho hranicích se rozkládá řada pohoří jako je například Kastilské pohoří (Cordillera Central), Kantaberské pohoří nebo Iberské pohoří. V provincii León se nachází Leónské pohoří (Montes de León). Centrální část vyplňuje náhorní plošina s průměrnou nadmořskou výškou 800 m. Regionem protéká také řada řek, z nichž nejdůležitější je Duero, která zde tvoří i část hranice s Portugalskem.

Města

Externí odkazy 
 
 
 Vláda Kastilie a Leónu

 
Autonomní společenství Španělska