alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Sabaoth

Sabaoth (též Sabaot, Zebaot apod., v církevní slovanštině Саваоф / Savaof) je přízvisko křesťanského Boha. Vyskytuje se v liturgii v hymnu „Sanctus“ (česky „Svatý“), např. v latinském či staroslověnském textu. V národních jazycích bývá dnes překládán – česky většinou „Bůh zástupů“, ,  (tj. „Bůh vojsk“).

Jedná se o původně hebrejské slovo צבאות ceva’ot, plurál od slova צבא cava, „vojsko“, „zástup“. V Starém zákoně se vyskytuje často a jeho výklad je různý:

 nebeské zástupy, kterým Bůh vládne. Původně jiné bohy, kteří jsou Izraelskému Bohu podřízeni, později jeho nebeský dvůr.
 nebeská vojska, se kterými Bůh táhne do boje za svůj lid.
 zástupy Izraele (či jeho vojsk), v jejichž čele Bůh stojí a bojuje.

V každém případě se jedná o staré označení Boha buď jako hlavního boha panteonu (označení – stejně jako mnohá jiná – převzaté z okolních náboženství), nebo evokuje představu Boha bojovníka, dosvědčenou na vícero místech Starého zákona.

Související články 
 Boží jména v judaismu
 Abraxas (mytologie)

Externí odkazy 
 

Liturgie
Parní dóm

Parní dóm či parojem je vyvýšené místo na parním kotli. Slouží ke shromažďování páry ve větší vzdálenosti od hladiny vřící vody.

Parní dómy tvoří například typické „boule“ na kotlích parních lokomotiv, ale i stabilních kotlů. Z jednoho parního dómu je vždy odváděna pára k parnímu stroji a někdy i k armaturám (armaturní hlavě). Protože je to místo nejvíce vzdálené od hladiny, je v něm pára nejsušší. Kapičky vody v páře mohou totiž poškodit parní stroj a každopádně snižují tepelnou účinnost soustavy kotel–stroj. Pro další snížení vlhkosti páry býval před ústím roury odvádějící páru umístěn odlučovač vody.

Pokud je kotel vybaven více parními dómy, bývají spojeny komunikační trubkou, aby mezi nimi mohla pára proudit i tehdy, je-li kotel plný vody. Trubka je obvykle vedena vnitřkem (její stěny pak nemusejí odolávat tlaku vody v kotli), ale někdy též vně kotle (a tvoří pak výraznou příčku mezi dómy). Ve druhém parním dómu bývá obvykle umístěn čistič vody přiváděné do kotle.

Odkazy 


Literatura 
 MAREŠ, Vlastimil, ed. a kol. Příručka pro strojvedoucí. 1. vyd. Praha: Dopravní nakl., 1957. 427, [1] s.

Související články 
 Sušič páry
 Přehřívač páry

Externí odkazy 
 

Parní kotel
Konstrukce parních lokomotiv
Odvodňovací ventil

Odvodňovací ventil je zvlášť ovládaný ventil, namontovaný na nejnižší místo  válce parního stroje. Slouží k odvádění zkondenzované vody.

Ve studeném válci parního stroje kondenzuje přiváděná pára na vodu. Pokud by se ve válci shromáždilo větší množství prakticky nestlačitelné vody, mohl by při pohybu stroje píst rozbít víko válce. Proto obsluha musí nechat tento ventil při rozběhu studeného stroje otevřený, aby mohla nashromážděná voda unikat.

Odvodňovací ventily vícečinných strojů jsou obvykle propojeny pákovým mechanismem a ovládány společně.

Literatura 

Parní stroj
Ventily
KAN

Kombinace znaků Kan, KAN nebo kan může znamenat:

 K.A.N. – automobilka Königgrätzer Automobilfabrik Nejedly Aloise Nejedlého v Hradci Králové v letech 1911–1915
 Kan (řeka) – řeka v Krasnojarském kraji v Rusku, přítok Jeniseje
 Klub angažovaných nestraníků – československé a české politické hnutí
 (de) Klub Alternativer Nonkonformisten – skupina kolem Jaroslava Langera po jeho emigraci do SRN
 kód ISO 639-2 a ISO 639-3 pro kannadštinu
 Kolégium Antona Neuwirtha – program „systematického vzdelávania v oblasti filozofie, histórie západnej civilizácie a kresťanskej kultúry“ „podľa vzoru stredovekých univerzitných kolégií“ v Bratislavě a Trnavě (zal. 2009)
 Izraelská vysílací společnost
Thyroxin

Thyroxin (T4) je jeden z hormonů produkovaných ve folikulárních buňkách štítné žlázy. Thyroxin váže v těle jód a ovlivňuje látkovou výměnu v tělních buňkách. Spolu s trijodthyroninem (T3) je uvolňován do krve, poměr uvolněného T4 ku T3 je zhruba 20:1.

Thyroxin a trijodthyronin jsou hormony vázané na bílkovinu thyreoglobulin. Thyroxin je prohormon, vlastní účinný hormon trijodtyronin se z něj vytvoří až v cílových tkáních. V těchto tkáních pak řídí oxidaci živin a stupeň jejich využití. Ovlivňuje také činnost nervstva a pohlavních žláz. Thyroxin řídí jiný hormon uložený v adenohypofýze TSH (thyreotropin), sama štítná žláza ovlivňuje chod jiných žláz: slinivku břišní, nadledviny, příštítná tělíska a pohlavní orgány.

Hormonální aktivitu má pouze L-thyroxin (levothyroxin), syntetický enantiomer D-thyroxin (dextrothyroxin) má biologickou aktivitu jinou, používal se jako léčivo pro snižování hladiny tuků a cholesterolu.

Poruchy 
Při nedostatečné tvorbě hormonu thyroxinu může dojít ke zvětšení štítné žlázy nebo až ke kretenismu; postižení duševních činností, malý vzrůst, postižení sexuálních funkcí. Při nadbytku thyroxinu se může projevit Basedowova choroba; hubnutí, nadměrný příjem potravy, zvýšená dráždivost, vypoulení očí, zvětšení štítné žlázy aj.

Referenční intervaly 
 Thyroxin celkový T4, normální hodnoty: 60–150 nmol/l
 Thyroxin volný fT4, normální hodnoty: 9,8–23,1 pmol/l

Reference

Externí odkazy 
 

Aminokyselinové hormony
Fenolethery
Jodareny
Fan art

Fan art nebo též fanart (anglicky „fanouškovské umění“) je anglický termín, který se ujal pro klasifikaci výtvorů, příznivců a skalních přívrženců určitého tématu, především zábavního odvětví (film, videohra, kniha, hudba ap.). Zpravidla se jedná o výtvarná ztvárnění oblíbené postavy, scény, ale i o neidentická díla, pouze ovlivněná prostředím, námětem nebo jen atmosférou odvětví.

Obvykle je autor fanouškem daného inspirujícího díla, jeho výtvor bývá vystaven na místě, kde ho může zhlédnout široká fanouškovská komunita, nejčastěji na Internetu. Kromě klasických výtvarných forem je oblíbeným druhem fanartu fotomontáž. Fanartem se obvykle označují díla amatérská a nekomerční, netýká se tedy například běžných ilustrací v knihách.

Typickým příkladem fanartu jsou amatérské ilustrace k příběhům Harryho Pottera, dalším mohou být například portréty herců v rolích z konkrétního filmu.
Literárním protějškem fanartu je fanfiction, i ilustrace k ní se chápou jako fanart.

Externí odkazy 
 
 Stránky fanartu věnovaného herci A. Rickmanovi a postavám, které ztvárnil
 Ukázky fanartu k světu Harryho Pottera

Výtvarné umění
Zábava a volný čas
Amen

Amen (hebrejsky ) je slovo, které se často používá při modlitbách, v náboženských a liturgických textech. Nalezneme je jako součást/závěr modliteb jak v židovství, tak v křesťanství či islámu (ve formě  ámín). Přes liturgii přešlo i do hovorové mluvy.

Slovo amen je jedním ze svědků společné semitské náboženské tradice spojující tři velká světová monoteistická náboženství.

V židovství 
Původně hebrejské adjektivum amen (, „skutečné“, „pravdivé“, v některých biblických pasážích užíváno i též jako podstatné jméno) se stalo neurčitým výrazem pro stvrzení výše řečeného ve smyslu „tak se staň“, „pravda“, „kéž se tak stane“. Etymologicky vychází zֶe slovesného kořene א-מ-ן, zprava doleva zapisováno hebrejskými písmeny alef, mem a nun, jenž může mít tyto významy: „věřit, doufat, ujistit se, být věrný“ (od stejného kořene je odvozeno i slovo emuna, , „víra“). Podle výzkumů je příbuzné se slovem emet (, „pravda“). Odvozené formy jsou v nif’alu sloveso ne’eman (, „být jistý“, „být pravdivý“, přeneseně „obstát“) a v hif’ilu pak he’emin ( , „věřit“ či „uvěřit“). V judaismu původně nejspíš bylo formulí pronášenou vždy na závěr modlitby a benedikce, pravděpodobně to byl také jediný moment, kdy se společenství svými responzemi aktivně účastnilo liturgie.

Slovo amen bývá někdy interpretováno jako akronym pro sousloví El melech ne’eman ( , „Bůh, věrný král“). Podle Talmudu má samotné slovo amen hned trojí základní význam: „Je v něm přijetí a je v něm přísaha a je v něm pravdivost slov.“ Pokud tedy někdo na nějaká nebo někým vyřčená slova odpovídá amen, pak se s těmito slovy nejen ztotožňuje, ale zároveň se jimi i řídí, jako něčím závazným pro svůj život, a tím potvrzuje jejich pravdivost či přání, aby byla uskutečněna.

V křesťanství 
Ve stejném významu jako v židovství se vyskytuje např. v Novém zákoně, když Ježíš vyslovuje závažné výroky, které uvozuje právě tímto slovem: „Amen, amen, pravím vám“ - znamená to tedy: „V pravdě vám říkám“, „To, co říkám, je jisté“. Jan Amos Komenský navrhuje ve svém katechismu jako český překlad slovo „jistotně“ či „zajisté“.

V islámu 
V islámu se slovo amín říká vždy po recitaci úvodní súry Koránu al-Fátiha.

Slovo amen v běžné mluvě 
Někdy (zřídka) je možné se setkat s jeho překladem, např.: „Tak buď“, „Staň se“, „Staniž se“. V italštině se především ve starších textech (pol. 20. století) s překladem „così sia“, česky „tak se staň“.

V běžné řeči se slovo amen používá pro vyjádření souhlasu („říci na něco amen“) nebo ještě častěji k vyjádření definitivního konce či závěru: „Je s ním amen“, tj. „Je s ním konec“. Tento přenesený význam patrně pochází z používání slova amen na konci modliteb, kde bylo mylně vnímáno nikoli jako stvrzení modlitby, nýbrž jako označení jejího závěru, jako poslední, zakončující slova.

Reference

Související články 
 Amon

Externí odkazy 
 
 

Liturgie
Modlitby
Hebrejská slova a fráze
Suspenze

Pojem suspenze má rozdílný význam:
 v chemii: viz suspenze (chemie),
 v právu forma trestu: viz suspenze (právo)
 v hudbě: viz suspenze (hudba),
 u dopravních prostředků: suspenze (doprava)
 v architektuře: viz suspenze (architektura)
 v topologii: viz suspenze (topologie)
 v biologii: viz suspenze buněk
Suspendování

Suspenze (suspendování) je v právu forma trestu, jímž je na určitou či neurčitou dobu odňato určité privilegium nebo je někdo zatímně zproštěn úřadu nebo výkonu určitého práva. Typickou suspenzí je např. odebrání řidičského oprávnění.

Suspenze v mezinárodním a evropském právu
Suspendací v evropském a mezinárodním právu se zpravidla rozumí pozastavení výkonu (některých) práv člena určité mezinárodní organizace. Takovouto suspendaci upravuje např. čl. 7 Smlouvy o Evropské unii či čl. VI. Dohody o Mezinárodní bance pro obnovu a rozvoj.

Suspenze v církevním právu
V církvích jde o jeden z trestů kanonického práva, kterým se zabraňuje duchovnímu ve výkonu jeho činnosti. Kodex kanonického práva (1983) (kánon 1333-1335) platný pro římskokatolickou církev, stanovuje suspenzi jako zákaz:
konat buď všechny, nebo některé úkony moci ze svátosti svěcení;
konat buď všechny, nebo některé úkony z moci řízení;
výkon všech, nebo některých práv spojených s úřadem.

Mezinárodní právo
Kanonické právo
Newton (rozcestník)

Newton může být:

příjmení osob
 Alfred Newton (1829–1907) – anglický zoolog a ornitolog
 Becki Newton (* 1978) – americká herečka
 Eunice Newton Foote (1819–1888) – americká vědkyně, vynálezkyně a bojovnice za práva žen
 Helmut Newton (1920–2004) – významný německý fotograf
 Chester Newton (1903–1966) – americký zápasník
 Isaac Newton (1643–1727) – slavný fyzik
 John Newton (1725–1807) – kapitán otrokářské lodi a později anglický kněz, autor textu písně Amazing Grace
 Juice Newton (* 1952) – americká zpěvačka a kytaristka
 June Newtonová (1923–2021) – australská modelka, herečka a fotografka
 Mika Newton (* 1986) – ukrajinská zpěvačka a herečka
 Olivia Newton-Johnová (1948–2022) – australská zpěvačka country a populární hudby, skladatelka a herečka
 Paul Newton (* 1945) – původní baskytarista skupiny Uriah Heep

geografický název
 Newton County – název šesti okresů ve Spojených státech amerických
 Newton (Iowa) – město v Iowě v USA
 Newton (Massachusetts)
 Newton (kráter na Měsíci)
 Newton (kráter na Marsu)

jiné významy
 newton – jednotka síly v soustavě SI pojmenovaná po Isaacu Newtonovi
 Newton metr – jednotka momentu síly
 Newtonův integrál
 Newtonova interpolace
 metoda tečen nebo Newtonova metoda – iterační metoda užívaná k numerickému řešení soustav nelineárních rovnic
 Fraktál Newton – fraktální obrazec získaný řešením kořenů polynomu
 Newtonova stupnice – teplotní stupnice
 NEWTON College – soukromá vysoká škola
 NEWTON Media – monitoring tištěných a online médií
 Apple Newton – model kapesního počítače (PDA) od firmy Apple Computer
 Newton OS – operační systém používaný PDA Apple Newton vyráběným v letech 1993–1997 společností Apple Inc.

Rozcestníky - příjmení
Rozcestníky - místopisné jméno
Saské kurfiřtství

Saské kurfiřtství (německy Kurfürstentum Sachsen, latinsky Saxonia Electoralis) byl státní útvar na území dnešního Německa a jedno z kurfiřtství Svaté říše římské.

Historie 
Vzniklo roku 1356, když císař Karel IV. přiřkl svojí zlatou bulou kurfiřtský titul společně s úřadem říšského vikariátu vévodovi Saska-Wittenberska z rodu Askánců.

Po vymření wittenberské větve Askánců roku 1423 přešel kurfiřtský titul spolu s územím původního vévodství Saska-Wittenbergu na míšeňského markraběte Friedricha IV. Bojovného z rodu Wettinů a tím i na jeho potomky (dále viz Sasko), čímž se tyto územní celky spojily a pojem Míšeňska postupně vymizel.

S koncem Svaté říše římské pak roku 1806 přeměnou Saska na království zanikl i saský kurfiřtský titul.

Související články 
 Seznam saských kurfiřtů
 Sasko-Wittenbersko
 Saské vévodství
 Míšeňské markrabství
 Dějiny Saska

Externí odkazy 
 

Dějiny Saska
Zaniklé státy na území Německa
Kurfiřtství
Rákosníček

Rákosníček je kreslená postavička animovaného večerníčku, kulatého obličeje s trčícími vlásky jako anténky na hlavičce. Celá postavička je vybarvena zelenou barvou a oblečena do krátkého kabátku s kalhotami. Srší nápady a všechny příběhy mají vždy dobrý a úsměvný konec. Postava je animována ploškovou animací.

 Režie: Zdeněk Smetana
 Výtvarník: Zdeněk Smetana
 Dramaturg: Eva Povondrová-Nývltová
 Autor předlohy: Jaromír Kincl
 Scénář: Jaromír Kincl, Zdeněk Smetana, Karel Vlček
 Vedoucí výroby: Jan Čumpelík, Zdena Deitchová, Alena Štantejská
 Střih: Jiřina Pěčová, Věra Vicherková
 Hudba: Václav Zahradník
 Namluvila: Jiřina Bohdalová, ve slovenštině Zdena Gruberová
 Zvukař: Benjamin Astrug

Seriály Rákosníčka:
 Rákosníček a hvězdy (1975, 13 dílů, vysíláno 1977)
 Rákosníček a jeho rybník (1983, 1987, 26 dílů, vysíláno 1983–1989)
 Rákosníček a povětří (1987, jedná se o druhých 13 dílů seriálu Rákosníček a jeho rybník, vysíláno 1989)

Všechny díly večerníčku začínají slovy „Za mlhou hustou tak, že by se dala krájet, a dost možná ještě dál, je rybníček Brčálník…“

Seznam dílů

Rákosníček a hvězdy 

 Jak Rákosníček předjížděl Velký vůz a co z toho bylo
 Jak Rákosníček zachraňoval mráčky-beránky před hvězdným Orlem
 Jak si Rákosníček nevysloužil hvězdu
 Jak Rákosníček s Vodnářem zařídili, aby pršelo
 Jak Rákosníček zachránil Polárku před slunečním paprskem
 Jak Rákosníček zachraňoval Raka, až se mu z toho zatočila hlava
 Jak Rákosníček s Malým a Velkým psem neuhlídali Měsíc
 O tom, jak Rákosníček vysvobodil zakletou Labuť, která vůbec nebyla zakletá
 Jak Rákosníček udělal na nebi kluziště a pořád se diví, proč mu lidé říkají Mléčná dráha
 Jak Rákosníček vyzrál na nebeského Střelce
 Jak Rákosníček udělal z nebeského Draka kolotoč
 Jak si Rákosníček nepomohl k nebeské Koruně
 Jak si Rákosníček přivedl k nebeskému Pastýři zatoulané hvězdy

Rákosníček a jeho rybník 

 Jak Rákosníček odhalil velkou podvodní loupež
 Jak měl Rákosníček strach, že se mu Brčálník vytratí
 Jak Rákosníček zařídil, aby nebyla doba ledová
 Jak měl Rákosníček starosti s módní přehlídkou
 Jak Rákosníček měl co dělat, aby mu vítr nesebral rybník
 Jak Rákosníček válčil s vodními šneky
 Jak Rákosníček zachraňoval potopený Měsíc
 Jak Rákosníček obstarával pro kapra penízky
 Jak Rákosníček předělával mrtvou vodu na živou
 Jak Rákosníček kvůli chodící rybě přišel k ostudě
 Jak Rákosníček se štikou vyhnali z rybníka lenost
 Jak si Rákosníček popletl všechny vody
 Jak Rákosníček foukal a pak jenom koukal

Rákosníček a povětří 

 Jak Rákosníček nevyrobil duhu
 Jak se Rákosníček nepřičinil o mráz
 Jak Rákosníček nezaonačil mlhu
 Jak Rákosníček nezaopatřil oblevu
 Jak Rákosníček neudělal jasno
 Jak Rákosníček nezjednal horko
 Jak Rákosníček nezabezpečil oblačno
 Jak Rákosníček nepřivolal bouřku
 Jak Rákosníček nesehnal vítr
 Jak Rákosníček neobstaral déšť
 Jak Rákosníček nezařídil sníh
 Jak se Rákosníček nepostaral o rosu
 Jak Rákosníček nedodal zahradnické počasí

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 
 
 

České animované večerníčky
Pohádkové bytosti
Televizní seriály vysílané od roku 1977
Televizní seriály vysílané do roku 1989
Hosana

Hosana je termín užívaný v liturgii judaismu a křesťanství. V křesťanské liturgii se objevuje jako součást hymnu „Sanctus“ v rámci liturgie.

Hosana pochází z hebrejského slova הושיעה נא Hoši’a na „prosím, zachraň“. Jedná se o imperativ hif’ilu slovesa ישע j-š-’, „zachránit“, „spasit“. Tento termín může mít význam obyčejné prosby o pomoc/záchranu, ale i o prosbu o zásah Boží ve prospěch svého lidu. Jako takový se objevuje i v 118. žalmu, který je však žalmem převážně oslavným. Z tohoto důvodu se význam tohoto slova posunul a kromě žádosti o pomoc a spásu znamená i výzvu k Bohu a jeho oslavu. Samotný výraz se v židovské liturgii objevuje u svátků Sukot a Hošana raba, kdy se za zpěvu slov Hoši’a na mává lulavem (palmovou ratolestí).

Termín se ve fonetickém přepisu do řečtiny objevuje i v evangeliích. Takto lidé volají, když Ježíš vstupuje do Jeruzaléma (kde bude krátce nato zabit). Zde se objevuje jednak samostatně jako jednoduché zvolání, a může mít tedy stejný význam jako ve 118. žalmu (zvolání a prosba o Boží zásah - prostřednictvím Ježíše), ale i s dativem („hosana synu Davidovu“) nebo ve spojení „na výsostech“ („ve výšinách“). V tomto druhém případě se již zcela zřejmě jedná o odvozené oslavné zvolání oslavující Ježíše jako krále či mesiáše.

Toto zvolání spolu s dalšími citacemi ze Starého zákona tvoří pak základní strukturu hymnu Sanctus, ale stojí i u základu různých slovních obratů. Například v italštině existuje odvozené sloveso „osannare“, tj. „holdovat“ někomu, „zpívat někomu hosana“, někoho „oslavovat“.

Literatura

Externí odkazy 
 
 

 
Liturgie
Aramejská slova a fráze
Modlitby
Konzola

Slovo konzola (dříve konsola; v poslední době často konzole; z franc. console, podpěra, od lat. consolari, podpírat, utěšovat) označuje:

 konzola (architektura) – podpěrný stavební prvek, který je zasazen do zdi a slouží k nesení jiných stavebních prvků (např. balkon, římsa)
 nosník – případně jiná nosná součástka ve strojírenství, nesoucí nějaké jiné strojní zařízení či konstrukční vybavení
 jakýkoliv vodorovně vetknutý nosník či podpěra, např.
 záclonová konzola – garnyž, držák záclon 
 držák umyvadla
 držák police
 řídící stanoviště u komplexních (např. obráběcích) strojů
 počítačová konzola
 systémová konzole – klávesnice a monitor přímo připojený k počítači
 virtuální konzole – zařízení pro zajištění vstupu a výstupu více počítačů
 terminál – zařízení pro zajištění vstupu a výstupu programů
 emulátor terminálu – program, který vytváří terminál v cizím prostředí
 příkazový řádek – typické využití systémové konzoly
 Win32 konzola – emulátor terminálu v Microsoft Windows se shellem cmd.exe
 Konsole – emulátor terminálu v KDE
 herní konzole – specializované zařízení pro hraní videoher
 konzola – tzv. věčný dluhopis

Externí odkazy
London

London může být:

místopisné jméno

 anglický název pro Londýn
 London (Ontario) – kanadské město
 London – společné pomístní jméno v němčině pro místní části Malý London (či Malý Londýn) a Velký London (nebo Velký Londýn) v obci Rapšach v okrese Jindřichův Hradec jihovýchodně od obdobně cizokrajně pojmenovaných Nového Yorku (německy Newyork) a Paříže (německy Paris) 

podobný název

 Londonderry – město v Severním Irsku, původně irské Derry, přejmenované v 17. století Angličany přidáním názvu "London"
 hrabství Londonderry – hrabství v Severním Irsku

příjmení osob
 Artur London (1915–1986) – československý politik, diplomat a publicista
 Fritz Wolfgang London (1900–1956) – německo-americký fyzik
 Jack London (1876–1916) – americký spisovatel
 Julie London (1926–2000) – americká zpěvačka a herečka

Související články 

 Londýn (rozcestník)

Externí odkazy 
 

Židovská příjmení
Sněhurka

Sněhurka je fiktivní postava dívky neobyčejné krásy ze stejnojmenné pohádky Sněhurka, která je v různých podobách známá v mnoha evropských zemích. Autory nejznámější verze pohádky jsou bratři Grimmové: zde se vyskytuje kouzelné zrcadlo i sedm trpaslíků, jimž se poprvé dostalo vlastních jmen v broadwayské hře z roku 1912 Sněhurka a sedm trpaslíků. V roce 1937 natočilo studio Walta Disneyho na tento motiv celovečerní animovaný film s tímtéž názvem, avšak trpaslíci dostali jiná jména. Často se v češtině setkáváme s názvem pohádky pouze Sněhurka: zde je namístě se přesvědčit, jde-li o Sněhurku a sedm trpaslíků či o jinou pohádku z dílny bratří Grimmů, konkrétně o Sněhurku a Růženku.

Původ 
Pohádka o Sněhurce vychází ze starých evropských pověstí. Mýtus o zlé čarodějnici, Sněhurčině maceše, byl v evropském kontextu pravděpodobně poprvé zaznamenán v díle francouzského kronikáře Jeana Froissarta na počátku 15. století. Froissart píše o událostech ve Francii, kdy král Karel VI. propadl šílenství a prakticky nebyl schopen vládnout. Navíc v období svých záchvatů nepoznával svou ženu Isabelu Bavorskou a tvrdil, že miluje Valentinu Visconti, což byla žena Karlova bratra Ludvíka Orleánského. U poddaných byl král velmi oblíbený, a proto se snažili najít viníka královy duševní choroby. Proto se začalo vyprávět, že nápadně krásná Valentina Visconti je ve skutečnosti čarodějnice, která tráví malé děti jedovatými jablky a vlastní kouzelné zrcadlo.

Jiné verze 
Jiná verze pohádky o Sněhurce vypráví o dítěti, které si bezdětní manželé uplácají ze sněhu (živá sněhulačka). Tato Sněhurka však žije pouze v zimě a na jaře, když ostatní děti slaví jaro skákáním přes oheň, Sněhurka se nad ohněm vypaří (podobný motiv se nalézá v pohádkové divadelní hře Jaroslava Kvapila Princezna Pampeliška, kde princezna na podzim odkvete jako květy pampelišky).

Pohádka o Sněhurce se také nachází jako hlavní motiv tv seriálu Once Upon a Time z produkce americké ABC television.

Kalendář 
Od poloviny 19. století je ve středním a severním Německu zaznamenána tradice Svátku Sněhurky (Schneeweissfest), který se slaví první úterý po podzimní rovnodennosti. Svátek v druhé polovině září pravděpodobně souvisí s termínem sklizně některých podzimních odrůd jablek v Německu tradičně pěstovaných (např. Grávštýnské červené). V odlišné tradici ruského severu je Sněhurka naopak připomínána v březnu až dubnu, s příchodem jara a mizením sněhové pokrývky.

Související články 
 Sněguročka

Reference

Externí odkazy 
 
 

Literatura pro děti
Pohádkové bytosti
Literární postavy
Televizní postavy
Filmové postavy
Fiktivní princezny
Pohádky bratří Grimmů
Přežvýkaví

Přežvýkaví (Ruminantia), někdy také přežvýkavci, je podřád sudokopytníků. Patří do něj mnoho dobře známých velkých pasoucích se savců, jako například kráva, koza, ovce, jelen a antilopa. Všechny druhy přežvýkavců tráví potravu ve dvou krocích, nejprve ji rozžvýkají a spolknou a poté napůl strávenou směs zvrátí zpět do úst, kde ji znovu sežvýkají a tím z ní maximalizují zisk.

Zajímavé je, že ne všichni přežvýkavci patří mezi přežvýkavé. Výjimkou jsou velbloudi a lamy. Mimoto je mnoho velkých savců, kteří sice nejsou přežvýkaví, nicméně adaptovali se podobně na přežvykování důsledkem přežívání na velkém množství málo hodnotné stravy (například koně nebo klokani).

Jejich nejbližší vývojovou skupinou je Whippomorha, kterou tvoří hroši a kytovci.

Předžaludek 
Od ostatních býložravců přežvýkavé odlišuje zvláštně přizpůsobená trávicí soustava, zejména složený žaludek se 4 komorami, který jim umožňuje trávit těžko stravitelnou rostlinnou potravu.

Předžaludek má 3 komory:

 Bachor (rumen) – proto ruminantia – přežvýkaví
 Čepec (reticulum)
 Kniha (omasum)

Následovány slezem (abomasum), což už je vlastní žaludek, který se nijak výrazně neliší od žaludku třeba psa nebo člověka.

Nejobjemnější částí předžaludku je bachor. V bachoru dochází k hromadění potravy, jejímu mechanickému narušení, rozštěpení pomocí symbiotické bachorové mikroflóry (bakterie, prvoci, houby), fyzikálnímu rozdělení dle velikosti částic. Největší částice jsou opakovaně mechanicky rozrušovány při procesu přežvykování. Při následném posunu tráveniny do dalších oddílů zažívacího traktu tráví přežvýkavec bachorovou mikroflóru, respektive látky, které bakterie a prvoci vytvořili z přijaté potravy.

Fylogenetický strom 
Příbuzenské vztahy uvnitř přežvýkavých lze zobrazit následujícím fylogenetickým stromem:

Reference

Související články 
 Přežvýkavec
 Celuláza

Externí odkazy
Žirafovití

Žirafovití (Giraffidae) je čeleď sudokopytníků. Posledními přežívajícími rody jsou žirafa a okapi. Mezi typické znaky patří dlouhé nohy, úzká hlava s růžky a hřebenité dolní špičáky. Žirafa je nejvyšší žijící živočich, za což vděčí především svému dlouhému krku. Dospělý samec může být vysoký až 5,5 m. Chování obou zbylých rodů je velmi odlišné, protože okapi obývá deštný prales, zatímco domácím prostředím žirafy jsou rozlehlé savany.

Anatomie 
Žirafovití váží od 250 kg do 1500 kg. Mají dlouhou a úzkou hlavu, tenké rty a dlouhý zdánlivě chápavý jazyk. Okapi na rozdíl od žiraf nemají extrémně dlouhý krk a nohy, ale oba druhy mají dlouhá, úzká chodidla bez bočního prstu.

Malé růžky žirafovitých jsou mezi savci unikátní, neboť se zakládají nejprve jako chrupavka, která se posléze mění na kost, a jsou stále pokryté osrstěnou kůží. U žiraf mají růžky zvířata obou pohlaví, u okapi pouze samec. Žirafovití mají silnou kůži, která slouží i jako ochrana proti predátorům. Srst u žiraf je skvrnitá, tvar a rozložení skvrn se liší u různých poddruhů. Okapi má tmavou sametovou srst s bílými pruhy na horní části nohou a na kyčlích.

Navzdory některým neoficiálním tvrzením se žirafy patrně nedokážou pohybovat rychlostí přes 60 km/h. Přímá pozorování a počítačové modely ukázaly, že maximální rychlost těchto velkých savců činí asi 11 m/s (39,6 km/h).

Potrava 
Jejich strava sestává převážně z různých listů a malých větévek, které spásají pomocí unikátních špičáků. K požírání listů dále používají své velmi pohyblivé pysky a dlouhý jazyk, který mohou žirafy vypláznout až do délky 45 cm. Mají čtyřdílný žaludek.

Historie 
Fosilní nálezy ukazují, že se žirafovití začali poprvé objevovat v pozdních fázích oligocénu až v brzkém miocénu.

Reference

Externí odkazy 
 

 
Přežvýkaví
Stanisław Dziwisz

Stanisław Jan kardinál Dziwisz [stanisuav ďživiš], ve Vatikánu zvaný „Don Stanislao“ (* 27. dubna 1939, Raba Wyżna jižně od Krakova) je emeritní arcibiskup krakovský (2005–2017). Před přijetím tohoto úřadu byl osobním sekretářem papeže Jana Pavla II.

Biografie 
Stanisław Dziwisz byl vysvěcen na kněze 23. června 1963. Brzy začal pracovat s kardinálem Karolem Wojtyłou. Dne 19. března 1998 získal titulární biskupství San Leone, později se stal pomocným prefektem Papežského domu Římské kurie. Na titulárního arcibiskupa San Leone byl povýšen 29. září 2003. Dne 3. června 2005 jej papež Benedikt XVI. jmenoval krakovským arcibiskupem, kteréžto funkce se ujal 27. srpna 2005. Dne 22. února 2006 jej papež Benedikt XVI. jmenoval kardinálem. Kardinálskou hodnost obdržel na konsistoři v březnu 2006.

Vatikánisty byl považován za pravou ruku papeže a dokonce za šedou eminenci Vatikánu. Převaha arcibiskupa Dziwisze nad ostatními vatikánskými úředníky spočívala v tom, že uměl polsky a s papežem se přátelil odedávna. S papežem Janem Pavlem II. byl až do jeho smrti 2. dubna 2005. Podle neoficiálních informací ho v jeho posledních chvílích držel za ruku.

V květnu 2015 celebroval s arcibiskupem Janem Graubnerem, u příležitosti 20. výročí návštěvy sv. Jana Pavla II., mši svatou na Sv. Kopečku u Olomouce, kde došlo i k uložení papežových ostatků.

V roce 2021 polská televize TVN24 uvedla reportáž, podle které Dziwisz neinformoval o podezřeních ze sexuálního zneužívání nezletilých církevními činiteli. Tohoto jednání se měl dopustit jako krakovský arcibiskup v letech 2005 až 2016. Dziwisz obvinění označil za pomluvu a požádal Vatikán o ustavení vyšetřovací komise. V dubnu 2022 Vatikán vyšetřování zastavil s tím, že Dziwisz se pochybení nedopustil.

Fotogalerie

Vyznamenání

Odkazy

Reference

Související články 
 Bazilika Navštívení Panny Marie (Svatý Kopeček)

 Seznam žijících kardinálů
 Seznam polských kardinálů
 Seznam kardinálů jmenovaných Benediktem XVI.

Externí odkazy 
 
 
  GCatholic.org
  catholic-hierarchy
  Oficiální stránky arcidiecéze Krakow
  Profil v biografickém slovníku kardinálů Salvadora Mirandy

Polští kardinálové
Krakovští arcibiskupové
Rytíři velkokříže Řádu znovuzrozeného Polska
Rytíři velkokříže Řádu zásluh o Italskou republiku
Rytíři velkokříže Řádu Isabely Katolické
Nositelé velkokříže Řádu za zásluhy (Portugalsko)
Nositelé velkokříže Záslužného řádu Maďarské republiky
Nositelé Řádu osvoboditele generála San Martína
Nositelé Čestného odznaku Za zásluhy o Rakousko II. třídy
Držitelé čestných doktorátů Prešovské univerzity v Prešově
Čestní občané Krakova
Narození v roce 1939
Narození 27. dubna
Narození v Malopolském vojvodství
Muži
Žijící lidé
Superstar

Superstar je označení, používané obvykle pro osobu z oblasti showbusinessu (herec/herečka nebo zpěvák/zpěvačka), která patří ke špičce svého oboru, což je obvykle oceněno výškou honorářů a pozorností bulvárních médií.

Označení se ale užívá ve více významech:

 Česko hledá SuperStar – česká pěvecká soutěž pro mladé talenty
 Česko Slovenská SuperStar – společná pěvecká soutěž pro mladé talenty z České republiky a Slovenska
 Jesus Christ Superstar, rocková opera autorů Tima Rice a Andrewa Lloyda Webbera.
 The Sims Superstar, rozšíření hry The Sims.
Deflátor HDP

Deflátor HDP je nejkomplexnější z cenových indexů, kterými se měří míra inflace v ekonomice.

Deflátor HDP není založen na spotřebním koši, jako jiné cenové indexy (např. index spotřebitelských cen), ale zahrnuje v sobě změnu cen všech statků v ekonomice. Je počítán na základě množství zboží v běžném období, jedná se tedy o tzv. Paascheho index. Pro určení dopadu inflace na spotřebitele resp. výrobce je vhodnější použít odpovídající cenové indexy – index spotřebitelských cen (CPI – Consumer Price Index), resp. index cen výrobců (PPI – Producer Price Index).

Výpočet deflátoru 
Pro výpočet deflátoru se používá vzorec:

,

kde
  je HDP měřený v cenách běžného období (nominální HDP),
  je HDP měřený v cenách základního období (reálný HDP).

Alternativní zápis tohoto vzorce je:

,

kde
  je cena i-tého zboží v základním období,
  je cena i-tého zboží v běžném období,
  je množství i-tého zboží v běžném období.

Česká ekonomika 
Podle údajů ČSÚ  a Makroekonomické predikce MFČR byly hodnoty deflátoru HDP pro českou ekonomiku v minulých letech následující:

Reference 

Makroekonomie
Makroekonomické ukazatele
Teorie firmy

Teorie firmy je část mikroekonomické teorie, která se zabývá zkoumáním, jakým způsobem se rozhoduje obchodní společnost o velikosti výstupu, nákupu služeb výrobních faktorů. Dále zkoumá tržní struktury a formování strany nabídky.

Tržní struktury 
 Monopol
 Oligopol
 Monopolistická konkurence
 Dokonalá konkurence

Pojmy používané v teorii firmy 
 Produkční funkce
 Výnosy z rozsahu
 Izokvanta, Izokosta
 Fixní vstup, Variabilní vstup

Mikroekonomie
Firmy
Zero Critical

Zero Critical (známé také jako Satin Rift) je science fiction adventura, kterou nezávisle vyvinul Istvan Pely a vydala společnost Bethesda Softworks. Jedná se o 2D hru z pohledu třetí osoby, jež klade důraz na příběh a postavy; hlavním hrdinou je Chatt Rhuller, agent Interstellar Transportation Commission (ITC). Zero Critical mělo být pokračováním hry Majestic (Part I: Alien Encounter) (1995), protože se v něm objevují události z dané hry.

Reference 

Adventury z pohledu první osoby
Americké videohry
Hry pro Mac OS Classic
Hry pro Windows
Point-and-click adventury
Science fiction videohry
Videohry od Bethesda Softworks
Videohry z roku 1999
Seznam států a jejich správních celků

Každý stát se pro administrativní či úřední účely dělí na různá území (oblasti, spolkové státy, distrikty, provincie, departementy, regiony, župy apod.). Na světě existují i různá závislá území, teritoria, autonomní oblasti.

Na české Wikipedii jsou seznamy států a jejich správních celků rozděleny dle světadílů:

 Seznam států Evropy a jejich správních celků
 Seznam států Ameriky a jejich správních celků
 Seznam států Asie a jejich správních celků
 Seznam států Afriky a jejich správních celků
 Seznam států Austrálie a Oceánie a jejich správních celků

Externí odkazy 
 

Států a jejich správních celků
Produkční funkce

Produkční funkce v ekonomické teorii označuje vztah mezi velikostí vstupů (výrobních faktorů) a velikostí výstupu, který firma produkuje. Protože předpokládáme racionálně jednající subjekt (firmu), vyjadřuje produkční funkce maximální objem výstupů, který lze s danými vstupy vytvořit. Produkční funkce v sobě neobsahuje cenu za služby výrobních faktorů, pouze vyjadřuje, s jakými vstupy je firma schopna vytvořit jaké výstupy.

Produkční funkce se používá v mikroekonomii pro popis chování firmy (teorie firmy) nebo v makroekonomii, kde je základem pro poptávkovou stranu trhu práce.

Zápis produkční funkce 
Obecně lze produkční funkci zapsat jako , kde  jsou výrobní faktory, resp. vstupy (práce, kapitál, materiály, know-how,…)

Pro potřeby ekonomické analýzy se však produkční funkce zjednodušuje na závislost mezi velikostí práce (L - labour) a kapitálu (K). Tzn. Q = f(K, L)

Krátké a dlouhé období 
Dále se rozlišují produkční funkce pro dlouhé a krátké období. Krátké období je definováno jako doba, ve které nelze změnit používané množství alespoň jednoho vstupu. V dlouhém období může pak firma měnit množství všech vstupů.

Pokud vezmeme v úvahu produkční funkci dvou vstupů v krátkém období, pak za proměnnou většinou bereme práci a produkční funkce má tedy tvar Q = f(L). Práce je nazývána variabilní výrobní faktor (lze měnit její množství), kapitál pak fixní výrobní faktor.

Veličiny odvozené z produkční funkce 
 Mezní produkt práce, Mezní produkt kapitálu – je definován jako derivace produkční funkce podle práce (kapitálu). Určuje, o kolik jednotek se změní výstup, když se změní množství práce (kapitálu) o jednotku
 Průměrný produkt práce, Průměrný produkt kapitálu – je definován jako podíl produkční funkce počtem jednotek práce (kapitálu). Určuje, kolik průměrně jednotek výstupu vytvoří jedna jednotka práce (kapitálu)

Mikroekonomie
Makroekonomie
Firma

Firma je polysémantický pojem, který se používá ve dvou různých významech. V právním pojetí (obchodní firma) se jedná o název, pod kterým je podnikatel zapsán v obchodním rejstříku. V ekonomickém pojetí se však používá jako synonymum k pojmům podnik a společnost.

Právní pojetí 

Obchodní firma je jméno, pod kterým je podnikatel zapsán do obchodního rejstříku (§ 423 zákona č. 89/2012 Sb.). Obchodní firmou právnické osoby je název, pod kterým je zapsána v obchodním rejstříku. Člověk se zapíše do obchodního rejstříku pod obchodní firmou tvořenou zpravidla jeho jménem, avšak může se zapsat pod jinou obchodní firmou než pod svým jménem. V takovém případě musí být zřejmé, že nejde o obchodní firmu právnické osoby (§ 425 zákona č. 89/2012 Sb.).

Firma je ochranným označením, které je předmětem práva duševního vlastnictví a jako zvláštní druh „nehmotného statku“ vyznačuje osobitost podnikatele. Podnikatel je povinen činit právní jednání vždy pod svou firmou, na podnikatele nezapsaného v obchodním rejstříku se ale firemní právo nevztahuje.

Firma v ekonomii 
V ekonomii firma označuje tržní subjekt, který se specializuje na přeměnu zdrojů na statky. Pro svoje fungování firma nakupuje služby výrobních faktorů, organizuje jejich přeměnu na výstup (statky) a tento výstup prodává. Pojem firma je v ekonomii synonymní k pojmům podnik a společnost a v českém jazyce se začal používat v průběhu 90. let 20. století pod vlivem zahraničních publikací.

V mikroekonomické teorii je chování firmy popisováno teorií firmy.

Cíle firmy 
V klasické teorii se jako základní cíl předpokládá maximalizace zisku. Přičemž je třeba rozlišovat mezi ziskem účetním (tzn. zisk = příjmy − explicitní náklady) a ziskem ekonomickým (zisk = příjmy − (explicitní náklady + náklady obětované příležitosti)). Alternativním cílem firmy může být nikoliv maximalizace okamžitého zisku, ale maximalizace současné hodnoty budoucích zisků. Mezi další cíle firmy lze řadit:
 dlouhodobě přežít na trhu,
 dosažení určitého podílu na trhu (s tím ale také souvisí dosažení určitého zisku),
 maximalizace obratu,
 růst a expanze,
 dosažení určité tržní hodnoty a následného prodeje firmy

Odkazy

Reference

Související články 
 Společnost (rozcestník)
 Obchodní zákoník
 Korporace
 Trh (ekonomie)
 Hodnota (ekonomie)
 Teorie firmy

Externí odkazy 
 
 

 
Obchodní právo
Mikroekonomie
Mugodžary

Mugodžary (, Muğalžar, , Gory Mugodžary) je nevysoké pohoří na severozápadě Kazachstánu, které představuje jižní zakončení horského pásma Uralu, od něhož jsou odděleny Guberlinskou pahorkatinou. Masiv protíná významná železniční trať Samara–Taškent.

Členění 
Mugodžary mají podobu horského hřbetu, táhnoucího se v délce zhruba 200 kilometrů severojižním směrem.
 Severní Mugodžary tvoří úzký jednoduchý hřbet.
 Jižní Mugodžary se rozdělují do dvou hřbetů probíhajících rovnoběžně. Maximální šířka nepřesahuje 30 kilometrů. Nejhornatější je západní hřbet Jižních Mugodžar s nejvyšším bodem Velký Boktybaj (Bolšoj Boktybaj), dosahujícím nadmořské výšky 657 metrů.

Vodstvo 
Mugodžary tvoří rozvodí mezi pánvemi Kaspického moře a Aralského jezera. Západní svahy odvodňují řeky Or (přítok Uralu) a Emba, směrem k východu odtéká řeka Irgiz.

Podnebí 
Podnebí je mírné, suché kontinentální. Průměrná roční teplota se pohybuje kolem 5 °C (−14 °C v lednu, 24 °C v červenci), roční úhrn srážek mezi 200–250 milimetrů.

Externí odkazy 
 

Pohoří v Kazachstánu
Geografie Aktobské oblasti
Ural
Hoyerswerda

Hoyerswerda (, česky zastarale Hojeřice, Vojerce či Vojerec), je velké okresní město na území Horní Lužice, administrativně náležející k německé spolkové zemi Sasko a k zemskému okresu Budyšín. Leží přibližně 35 km jižně od Chotěbuzi, 54 km severovýchodně od Drážďan a 19 km jihovýchodně od Senftenbergu. Má  obyvatel.

Historie 
První písemná zmínka pochází z roku 1268, kdy je vesnice zmiňována jako Hoyerswerde. Roku 1382 je Hoyerswerda uváděna jako město. Roku 1956 překročil počet obyvatel města 10 000 a svého maxima 71 000 dosáhl v roce 1981. V letech 1989–1994 byla ve městě v provozu nejmladší trolejbusová linka v Německu. V období od 1. ledna 1996 do 31. července 2008 bylo město samostatným statutárním městem, následně bylo začleněno do zemského okresu Budyšín a obdrželo status velké okresní město.

Přírodní poměry 
Hoyerswerda se nachází na severu zemského okresu Budyšín na hranici Horní a Dolní Lužice asi 30 kilometrů severozápadně od okresního města Budyšín. Území je poznamenané povrchovou těžbou hnědého uhlí. Z bývalých lomů byla vytvořena rekultivační jezera náležející k oblasti Lužických jezer, z nichž na území města zasahuje Scheibesee. Městem protéká řeka Schwarze Elster a prochází jím železniční trať Węgliniec–Roßlau.

Správní členění 
Hoyerswerda se dělí na 6 místních částí.
 Bröthen/Michalken (Brětnja/Michałki)
 Dörgenhausen (Němcy)
 Hoyerswerda (Wojerecy)
 Knappenrode (Hórnikecy)
 Schwarzkollm (Čorny Chołmc)
 Zeißig (Ćisk)

Pamětihodnosti 
 zámek Hoyerswerda

Osobnosti 
 Richard Heidan (1893–1947), příslušník Gestapa a SS
 Rainer Nachtigall (* 1941), fotbalista
 Dietmar Hötger (* 1947), judista
 Gerhard Gundermann (1955–1998), písničkář a bagrista

Galerie

Odkazy

Reference

Související články 
 Trolejbusová doprava v Hoyerswerdě

Externí odkazy 
 
 
  Oficiální stránky
  Digitales Historisches Ortsverzeichnis von Sachsen

 
Velká okresní města v Sasku
Města v zemském okrese Budyšín
Města v Horní Lužici
Města v Euroregionu Nisa
Lužickosrbská oblast osídlení
Tajemství Oslího ostrova

Tajemství Oslího ostrova (někdy zkráceně nazývaná Too) je počítačová hra, grafická point and click adventura, vyvinutá českými vývojáři v roce 1994 a zároveň první česká, celoplošně distribuovaná hra pro PC.

Příběh 
Vznikla jako parodie na úspěšnou sérii Monkey Island, ve které v hlavní roli vystupuje postava Guybrushe Threepwooda (v Too Gajbraš Trípvůd). Děj navazuje první díl originální série The Secret of Monkey Island jakoby zastává díl druhý. Pirát Gajbraš Trípvůd přežil ztroskotání své lodi a snaží se dostat z ostrova obydleného mluvícími osly. Vlivem nespecifikované nehody zbylo na ostrově již jen pár oslů a oslí chrám, ten však obývá Gajbrašovo nepřítel, pirát LeGek.

Zpracování 
Hra je v rozlišení 320x200 a obsahuje 25 lokací. Vyznamenal ji především humor. I když byla hra v českých periodikách nadhodnocována, zejména pro domácí původ, nedisponovala kvalitním grafickým zpracováním ani dostatečnou délkou hraní v porovnání s tituly vycházejícími v zahraničí. 

V roce 2000 byla hra uvolněna jako freeware. V roce 2023 vyšla hra v angličtině.

Kompatibilita 
Minimální požadavky hry byly PC s MS-DOS, CPU 286, 1 MB RAM, média 3,5" diskety a ovládání přes počítačovou myš. Na moderních počítačích s Microsoft Windows se hra obvykle hraje v emulátoru DOSBox.

Odkazy

Reference

Související články 
 Český videoherní průmysl

Externí odkazy 
 Legální plná verze hry na serveru PlneHry

České adventury
Freeware
České hry pro DOS
České videohry z roku 1994
České freewarové videohry
České komediální videohry
Videohry od Pterodon
Videohry od Vochozka Trading
Zhořelec

Zhořelec ( ,  ) může označovat:

 Zhořelec (historický) – město Horní Lužice, člen Šestiměstí, rozdělené 1945 novou polsko-německou hranicí na Nise
 Zhořelec (Německo) – německy Görlitz, město zahrnující centrum historického Zhořelce
 Zhořelec (zemský okres) – saská správní oblast při německém Zhořelci
 Zhořelec (Polsko) – polsky Zgorzelec, město vzniklé z východního předměstí historického Zhořelce
 Zhořelec (polský okres) – správní oblast Dolnoslezského vojvodství

Související články 
 Zhořelecká smlouva
 Zhořelecké nádraží
 Jan Zhořelecký
 Eliška Zhořelecká
 Pohořelec
Lost in Time (počítačová hra)

Lost in Time je výpravnou počítačovou hrou, žánrově sci-fi adventurou od francouzské společnosti Coktel Vision. Hráč se vžívá do role mladé míšenky Doralice, hlavní hrdinky tohoto příběhu. Zápletka využívá motiv cestování časem a odehrává se na několika místech: na panství Pruneliere v současnosti, na lodi směřující na ostrov St. Christobald i na samotném ostrově v roce 1840.

Prostředí je zpracované ve 3D.

Děj 
Příběh není vyprávěn v časové posloupnosti, a proto se na počátku ocitáme v podpalubí otrokářské plachetnice směřující v roce 1840 na ostrov St. Christobald. Tomu ale předcházel příjezd Doralice na své nově zděděné panství na atlantické pobřeží. Zde překvapila Jarlatha Equse – hlavního padoucha a svého předka, který uprchl z budoucnosti, aby v minulosti ukryl velmi cenný a silně radioaktivní prvek Americium 1492, který ukradl, a počkal až radioaktivita poklesne. Když ho Doralice náhodou objeví, přemístí ji do minulosti.

Přes množství obtížných hádanek se snaží dopadnout padoucha Jarlatha Equse. Ten se schovává v minulosti s nebezpečným vzorkem, s jehož pomocí chce posléze ovládnout svět.

Na lodi Doralice potkává poněkud roztržitého agenta Melkiora, příslušníka časové policie. Společně se jim podaří se osvobodit a po doplutí na karibský ostrov St. Christobald, kde se Doralice setkává na plantážích se svými předky, se konečně vypořádají s Jarlathem.

Technická stránka 
Hra vyšla v roce 1993 v době nástupu kompaktních disků, kdy vycházely jak disketové, tak CD verze. Ty se zpravidla odlišovaly zejména kompletním namluvením dialogů, případně lepší kvalitou animací.

Autoři použili při tvorbě této hry několik grafických technik: ručně kreslená statická 2D pozadí v kombinaci s digitalizovanými fotografiemi, přes něž se zobrazují krátké digitalizované nebo renderované filmy.

Rozlišení je VGA. Hra se ovládá kompletně pomocí myši. Zvuk a hudba odpovídají tehdejší úrovni a na CD jsou v podobě samostatné audio stopy.

Na dnešních počítačích s Windows XP, 2000 se vyskytují problémy při pokusu hru nainstalovat a hrát. Způsobuje je jednak dnes už vzácný systém čtení zvukových stop z CD, jež podporovaly většinou jen staré cd mechaniky, což způsobuje sekání zvuku, jednak zamrznutí hry při přechodových animacích. Tento problém je odstraněn patchem, který byl pro hru vydán, ten ale způsobuje trhání myši při hraní.

Hru lze spustit pomocí ScummVM nebo v DOSBoxu.

Reference 

Adventury
Francouzské videohry
Hry pro DOS
Videohry z roku 1993
Hry podporované ScummVM
Videohry od Sierra Entertainment
The Dig (počítačová hra)

The Dig je sci-fi počítačová hra, žánrově grafická point-and-click adventura, vyvinutá společností LucasArts v roce 1995. Je to nejvážnější z adventur od této herní firmy. Neobsahuje žádný černý humor a gagy, které jsou tak typické u ostatních titulů od LucasArts. Je to také jejich jediná hra, která perfektně pasuje do žánru science fiction.

Dnes je hru možné hrát na celé řadě platforem, protože je podporována programem ScummVM.

Příběh 
Hra začíná na Borneu, kde radioteleskop zaznamená neidentifikovatelný objekt, který směřuje přímo k Zemi. Ukáže se, že jde o gigantický asteroid, který by při kolizi se Zemí způsobil katastrofu. Je složen tým pěti astronautů, kteří mají za úkol doletět raketoplánem k asteroidu, pojmenovaném Attila po vůdci kmene Hunů, a umístit na jeho povrch jaderné nálože. Jejich výbuch by měl vychýlit asteroid a navést jej na stabilní oběžnou dráhu kolem Země. Posádka je tvořena následujícími astronauty:
 Boston Low – hlavní postava hry, penzionovaný astronaut a specialista na přežití
 Dr. Ludger Brink – archeolog a geolog
 Maggie Robbins – reportérka a dokonalá specialistka na lingvistiku
 Ken Borden – pilot raketoplánu
 Cora Miles – technička NASA a politická kandidátka

Externí odkazy 
 
 
 The Dig na Oldgames.sk 

Point-and-click adventury
Hry podporované ScummVM
Hry pro DOS
Hry pro Mac OS Classic
Videohry z roku 1995
Videohry od LucasArts
Science fiction videohry
Americké videohry
Videohry pro jednoho hráče
Achijáš

Achijáš Šíloský ( אחיה השילוני, Achija ha-Šiloni) byl jedním ze starozákonních proroků. Řadí se mezi nepíšící proroky. Zmiňuje se o něm 1. kniha královská 11,29-39 a 14,1-18.
Achijáš působil v Šílu za života krále Šalomouna a izraelského krále Jarobeáma I., tedy v druhé polovině 10. století př. n. l.

Achijáš měl co do činění s prvním izraelským králem Jarobeámem I. Nejprve mu ještě za života krále Šalomouna prorokoval, že se stane králem nad deseti z izraelských kmenů, které Bůh odebere Davidovu rodu a dá jemu. Když se pak tak stalo, Jarobeám začal být Bohu nevěrný a uctíval modly. Později, když Jarobeámovi onemocněl syn a on k prorokovi poslal svou ženu, aby se Achijáše vyptala na to, co se se synem stane, promluvil Bůh skrze proroka Achijáše a odsoudil Jarobeámovo jednání. Nakonec odsoudil Jarobeáma i celý jeho rod a dodal, že nemocný syn zemře, že však bude nejšťastnější z celé rodiny, neboť jen on se dostane do hrobu.

Jmenovec 
Achijáš byl syn Achítúba, bratra Íkábóda, syna Pinchasa, syna Élího, Hospodinova kněze v Šílu.

Reference

Externí odkazy 
 

Starozákonní proroci
Starozákonní postavy
Šalomoun
Hamad bin Chalífa Ál Thání

Hamad bin Chalífa Ál Thání (, * 1952, Dauhá, Katar) je druhý syn katarského emíra Chalífy bin Hamada Ál Tháního. V roce 1995 svrhl svého otce, který byl zrovna na státní návštěvě v Ženevě a od té doby byl emírem Kataru. 25. června 2013 abdikoval ve prospěch svého syna Tamíma bin Hamada Ál Tháního. V letech 1995–1996 zastával i post premiéra.

Tituly a vyznamenání

Externí odkazy 
 

Katarští politici
Panovníci, kteří abdikovali
Hamad
Nositelé Řádu José Martího
Katarští muslimové
Narození v roce 1952
Narození 1. ledna
Narození v Dauhá
Žijící lidé
Muži
Durban

Durban je jedním z největších měst JAR a největší v provincii KwaZulu-Natal. V jazyce zulu se nazývá eThekwini.

Durban má podle sčítání lidu z roku 2018 3 090 117 obyvatel, z nichž téměř 70 % tvoří černoši.

V roce 25. prosince 1497 na toto místo připlul Vasco da Gama a dal mu jméno Rio De Natal (Vánoční řeka). Poté, co toto území bylo věnováno Šakou britskému obchodníkovi Henrymu Fynnovi, vznikla zde v roce 1823 osada. Již jako město bylo v roce 1835 přejmenováno na Durban na počest správce Kapské kolonie, Benjamina d’Urbana. Ve městě také 20 let pobýval Mahátma Gándhí, který zde pracoval jako právník a uplatnil zde poprvé taktiku pasivního odporu. V roce 2001 se zde konala Světová konference proti rasismu.

Partnerská města 
  Alexandrie, Egypt
  Chicago, Illinois, Spojené státy americké
  Leeds, Spojené království
  Rotterdam, Nizozemsko
  Kanton, Čína
  Nantes, Francie
  Antverpy, Belgie
  Brémy, Německo
  Bulawayo, Zimbabwe
  New Orleans, Spojené státy americké
  Oran, Alžírsko
  Le Port, Réunion, Francie
  Brisbane, Austrálie
  Ejlat, Izrael

Externí odkazy 
 
 Oficiální stránky 

 
Přístavní města v Jihoafrické republice
KwaZulu-Natal
Přístavní města Indického oceánu
Vzniklo 1824