alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Guardiola de Berguedà

Guardiola de Berguedà és un municipi de la comarca del Berguedà, situat a l'Alt Berguedà. El nucli urbà de Guardiola de Berguedà es troba a l'aiguabarreig del riu Bastareny al riu Llobregat. A l'extrem nord-occidental del terme hi ha l'enclavament de Gréixer, separat pel municipi de Bagà. Anomenat inicialment Guardiola de Berga, va canviar el nom el 1981.

Geografia 
 Llista de topònims de Guardiola de Berguedà (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Està situat al final de la vall del riu Bastareny, al seu aiguabarreig amb el riu Llobregat. Al nord de l'Alt Berguedà, a la província de Barcelona i a una altitud de 720 metres.

Límits administratius 
Limita amb els següents municipis, pel:

Altituds

Història 
Aquest municipi es va crear amb el nom de "Guardiola de Berga" per Decret de Govern de la Generalitat de Catalunya de 22 d'octubre de 1936 amb la fusió del municipi de Brocà i el municipi de Cerdanyola.  La fusió va ser ratificada a I'any 1942.

Pel municipi de Brocà es va agregar Brocà i els seus agregats de Gavarrós i Grèixer, i pel municipi de Sant Julià de Cerdanyola es va agregar Cerdanyola i els seus annexes de Sant Llorenç, El Collet i Torre de Foix.

Sant Julià de Cerdanyola es va tornar a desagregar de Guardiola de Berguedà per Decret de la Generalitat de Catalunya de 28 de juny de 1993, restant part del seu municipi antic amb els seus annexes a Guardiola de Berguedà.

Administració

Demografia 

El primer cens és del 1945 després de la fusió de Brocà i de Sant Julià de Cerdanyola que es va desagregar el 1993.

Comunicacions 
El nucli urbà es troba, per carretera C-16 Eix del Llobregat a 16,6 km de Berga i a 31,4 km de Puigcerdà, on es pot arribar a través del Túnel del Cadí (la boca sud es troba al terme municipal de Guardiola de Berguedà).

Llocs d'interès 
 Monestir benedictí de Sant Llorenç, romànic
 Cap del Pont
 Mina de Petroli de Riutort

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Portal de notícies independents de Guardiola de Berguedà 
 Televisió local de Guardiola de Berguedà 
 Notícies i Opinió a Guardiola. Bloc de la Vall
Avià

Avià és un municipi de la comarca del Berguedà.

Geografia 
 Llista de topònims d'Avià (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets…; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc.).

Llocs d'interès 

L'any 2000 es va elaborar un mapa de patrimoni cultural local que inventariava un total de 199 elements, dels quals el 79 % formen part del patrimoni immoble, un 6,5 % de patrimoni moble, un 6,5 % de fons documentals, un 4,5 % de patrimoni immaterial (festes, llegendes, dites, gastronomia) i prop d'un 3,5 % de patrimoni natural.

 Església de Sant Vicenç d'Obiols. Preromànica
 Església de Santa Maria d'Avià. Romànica
 Serrat dels Lladres (Avià).
 Serradet del Bullidor.
 Sant Martí d'Avià, l'església parroquial a la plaça de l'Ateneu també dita plaça del Secretari.

Demografia

Política 
A la legislatura (2015-2019), l'alcaldessa és Patrocini Canal Burniol.

Administració

Eleccions Municipals

Avianesos destacats 
 Xavier Sabata Corominas, actor i contratenor cantant d'òpera.
 Marc Coma i Camps, pilot de motos en la modalitat d'enduro i raids.

Galeria de fotos

Referències

Vegeu també 
 El Tossal (Avià)
 Frontal d'Avià

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Berguedeja - Promoció de notícies d'Avià 

Avià
Les Piles

Les Piles és un municipi ubicat a la Conca de Barberà, que forma part de la comarca natural de la Baixa Segarra.  Molt accidentat, és drenat per nombrosos torrents i barrancs que van a parar al riu Gaià. És travessat per la carretera de Montblanc a Santa Coloma de Queralt. Aplega els nuclis de Biure de Gaià, Guialmons i Sant Gallard, així com el despoblat de Figuerola.

L'església de Sant Martí de les Piles és d'estil neoclàssic, construïda al . Al cantó sud de Les Piles s'hi troba l'ermita de Santa Eugènia de les Piles,  dedicada a la patrona del poble. Un altre monument arquitectònic destacat del municipi és el castell de Biure.

Geografia 
 Llista de topònims de les Piles (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets...; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc.).

|}

Història 
El terme fou conquerit als sarraïns a les acaballes del . Es forma a redós del seu castell, actualment amb molts afegits i reformes. Bernat de Boixadors consta documentat com a Senyor de les Piles el 1379. Segons un fogatge emès aquest any, Les Piles era habitat per dinou famílies. Un any més tard, Bernat de Boixadors compra el mer i el mixt imperi a l'infant Joan (1380). En el fogatge de 1496, la població ha davallat fins a les setze famílies.

Durant l'edat moderna, Les Piles pertany als comtes de Savallà, que en mantenen la possessió fins a l'extinció dels dominis baronials. A mitjans del , Les Piles forma ajuntament juntament amb Biure de Gaià.

Demografia

Espilencs il·lustres 
 Pere Màrtir Veciana i Civit (Les Piles, 1705 - Madrid, 1763). Comandant de les esquadres de Catalunya
 Pau Llorach i Malet (Les Piles, 1839 - Barcelona, 1891). Metge.

Referències
Senan

Senan és un municipi de la comarca de la Conca de Barberà, al límit amb la comarca de les Garrigues, anomenat Senant fins al 1983. La seva població segons dades del 2016 era de 51 habitants. Encara que geogràficament pertany a la comarca de les Garrigues, amb la divisió comarcal de 1936 va quedar integrada a la de la Conca de Barberà.

Actualment a l'alcaldia hi és Carme Ferrer Cervelló que va substituir a Núria Alba Alegret.

Geografia 
 Llista de topònims de Senan (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Història 

Segons documents de l'any 1139, la població pertanyia al senyor Guerau de Granyena que el va cedir en 1167 al monestir de Montserrat. Els monjos van construir allà una església i es van encarregar de repoblar la zona a finals del . Tanmateix, Senan quedava molt lluny del monestir benedictí el que complicava la seva administració.

Per això, el 12 de novembre de 1264, l'abat Bertran va vendre el terreny a Arnau de Preixens, abat del monestir de Poblet. El domini de Poblet sobre el poble va finalitzar el 1811 després d'un decret emès per les Corts de Cadis. El 2008 va ser un dels nou membres fundadors de l'Associació de micropobles de Catalunya.

Cultura 
L'església parroquial de Santa Maria és d'estil romànic. Va ser construïda entre els segles XII-XIII gràcies a la influència de Montserrat. La portalada està formada per tornades en degradació. L'edifici ha sofert diverses restauracions al llarg dels segles.

La festa major de Senan se celebra els dies 15 i 16 d'agost.

Economia 
La principal activitat econòmica és l'agricultura de secà. Destaquen el cultiu d'ordi, oliveres i ametllers. Almenys durant els segles  i  hi va haver un forn de vidre que va tenir relació amb el de la limítrofa Fulleda.

Demografia

Resultats electorals

Referències

Bibliografia 
 Joan Fuguet / Carme Plaza (Coord.), Historia de la Conca de Barberà. Història de l'art, Consell Comarcal / Cossetània, Ed., Montblanc, 2008.
 Tomàs Bonell, Jordi; Descobrir Catalunya, poble a poble, Prensa Catalana, Barcelona, 1994
 Article a l'Enciclopedia Catalana

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Blancafort

Blancafort és un municipi de la comarca de la Conca de Barberà. El poble es troba a la part central de la Conca de Barberà, a 428 metres d'altitud, al vessant meridional de la serra del Tallat. El seu terme és força accidentat, i està drenat per nombrosos torrents que discorren en direcció nord-sud. Pertany al que es denomina la Conca estricta, i el principal conreu n'és la vinya.

Geografia 
 Llista de topònims de Blancafort (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Història 
Documentat des del 1207, va ser format a la segona meitat del  a redós del seu castell, que va formar part del Ducat de Montblanc (ss. XIV-XVIII), i del qual tan sols en resta el topònim del tossalet on estava situat.

Al  pagaven delmes a la mitra, a la vila de Montblanc, al seu castlà i al monestir de Vallbona de les Monges. La major part de les seves cases foren bastides a la fi del  i al principi del XIX; es destaca per la seva magnificència i construcció la Casa Minguella, coneguda popularment per Cal Cavaller (), on apareix, a la seva façana, l'escut nobiliari de la família.

Demografia 
El seu procés demogràfic denota que fou un poble important durant l'edat mitjana, amb uns 400 habitants; després de les epidèmies que assolaren Europa al , la població es va reduir a la meitat. Seguint la incidència econòmica de la vinya, durant el  tingué un important creixement que culminà l'any 1860 amb 1.291 habitants, el seu màxim històric.

Política

Eleccions al Parlament de Catalunya del 2012

Economia 
Avui dia, l'economia pròpia és bàsicament agrícola i ramadera. Tanmateix, el jovent va, majoritàriament, a treballar a la indústria de Montblanc.

Cultura i festes 
La festa major s'escau el darrer diumenge d'agost. Una setmana abans d'aquesta festa se celebra la Setmana de la Joventut, i el 22 de juliol es fa la festa major petita de Santa Magdalena.

Ha estat molt tradicional la devoció dels seus habitants al santuari de la Mare de Déu del Tallat (Vallbona de les Monges). Celebrava romiatge al santuari per Pasqua Florida, juntament amb Forès i Solivella.

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya

 
Viles closes de la Conca de Barberà
Pontils

Pontils és un municipi de la comarca de la Conca de Barberà, que abans del 1995 rebia el nom de Santa Perpètua de Gaià, per un altre dels seus nuclis. El poble de Pontils està situat en plena vall del riu Gaià, a la cruïlla de les carreteres locals de Santa Coloma de Queralt a Esblada i de Pontils a la Llacuna. La seva població és molt baixa a causa de la despoblació, però a l'època estival augmenta bastant gràcies a les segones residències. Les poblacions veïnes més importants són Santa Coloma de Queralt, Querol i la Llacuna.

La seva festa major és el primer cap de setmana d'agost i els edificis d'interès són l'església de Pontils amb una portalada romànica i interior gòtic i el castell de Pontils que està en ruïnes, i a la serra del Montclar hi ha l'ermita de Sant Miquel de Montclar, a prop de les restes del castell de Montclar des d'on es gaudeix d'una vista panoràmica.

A més de Pontils i Santa Perpètua, formen part del municipi els nuclis de població Vallespinosa, Seguer, Vilaperdius, Valldeperes i Montalegre. El municipi també comprèn el santuari de Sant Magí de la Brufaganya, objecte de romiatge de devots.

Geografia 
 Llista de topònims de Pontils (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

|}

Història 
El 1057 va ser comprat per Ramon Berenguer I a Ermessenda de Carcassona, esposa de Ramon Borrell. Cinc anys més tard, els comtes cedeixen Pontils a Guerau Alemany de Cervelló (1062). Aquest llinatge va mantenir-se com a feudataris de la població durant tota l'edat mitjana. En el fogatjament de 1379, consta que hi vivien 48 famílies.

A mitjans del , el lloc va quedar en mans dels comtes de Savallà; al  els senyors de les terres eren els marquesos d'Aitona, que en mantenen la possessió fins a l'extinció dels dominis senyorials. El 1849, Pontils tenia 225 habitants i formava municipi juntament amb Santa Perpètua, Sant Magí i Vallespinosa.

Demografia

Referències

Vegeu també 
 Castells del Gaià
 Escuts i banderes de la Conca de Barberà
 Coll de les Agulles (Querol)

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya

Pontils
Savallà del Comtat

Savallà del Comtat és un municipi de la comarca de la Conca de Barberà. Està ubicat a la part septentrional de la comarca, en un terreny molt accidentat, a la zona de contacte amb els altiplans segarrencs. És principalment una vila d'estiueig i de segona residència.

Les obagues del riu Corb és un paratge d'especial bellesa que travessa el terme.

Geografia 
 Llista de topònims de Savallà del Comtat (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

|}

Història 
Savallà és una vila sorgida en començar el mil·lenni, situat en un enclavament estratègic, als vessant d'un tossal coronat pel castell dels comtes de Savallà, avui força deteriorat. L'edifici fou bastit a la fi del  i durant el , tal com ho palesen els seus finestrals de gòtic florit i renaixentistes. Era la residència habitual dels Boixadors, comtes de Savallà, fins al . De la nissaga Boixadors cal destacar la figura de Josep Antoni de Boixadors Pacs i de Pinós.

L'església és d'estil barroc i dedicada a Sant Pere. Està ubicada damunt d'una de romànica.

Demografia

Economia 
Principalment agrícola i ramadera.

Segons les dades de l'últim trimestre de 2019 de l'Observatori del Treball de la Generalitat, Savallà del Comtat era el quart municipi amb la taxa més alta de desocupats de Catalunya, un 26,67%. En el rànquing dels deu municipis catalans amb més atur, encapçalat per La Vajol (Alt Empordà), amb un 34,15%, els deu primers tenien menys de 600 habitants, a excepció del Montmell (Baix Penedès), en tercer lloc (amb 1.512 empadronats i un 29,58% d'atur) i Santa Oliva (Baix Penedès), en desè (amb 3.320 veïns i un 20,55% de desocupats).

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Passanant i Belltall

Passanant i Belltall és un municipi de la comarca de la Conca de Barberà, amb capital a Passanant que era el nom del municipi fins al 2005.

Geografia 
 Llista de topònims de Passanant i Belltall (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

|}

Demografia

Economia 
L'economia es basa en l'agricultura de secà dedicada al conreu dels cereals i, en segon ordre d'importància, a la vinya i els arbres de fruita seca. La ramaderia ovina i porcina i l'avicultura complementen l'economia del municipi.

La carretera T-234 uneix el poble amb la resta de la comarca.

Eleccions Municipals 
Llista d'alcaldes i nombre de regidors per partit

Llocs d'interès 
Al municipi es pot trobar l'església de Sant Pere de Belltall d'estil neoclàssic.

Celebracions 
 Festa de l'all de Belltall (primer dissabte d'agost)
 La calçotada de Passanant és també una trobada popular amb arrelada tradició.
 Mercat d'Intercanvi de Passanant, que se celebra el primer cap de setmana de primavera.
 Certamen cultural dels Comalats, trobada fotogràfica coneguda amb el nom de PassanantFOTO.
 Celebració de la Mare de Déu de Passanant el 12 de maig, amb processó i culte a la Verge.
 Festa del Sagrat Cor de Jesús a Belltall
 Festa Major de Belltall
 Festa Major de Passanant

Referències

Vegeu també 
 Parc Eòlic Serra del Tallat

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Pàgina web de l'Associació de Veïns i Amics de Belltall
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 BellCam: Càmera i estació meteorològica de Belltall
 Fotografia lliure de Belltall 

 
Viles closes de la Conca de Barberà
Vallclara

Vallclara és un municipi de la comarca de la Conca de Barberà. És un poble situat a la banda sud-occidental de la Conca de Barberà, a la vall del barranc de Vallclara, sobre el riu de Milans. El nucli és a 600 metres d'altitud i es desenvolupa a redós de l'antic castell i s'estén al llarg de la carretera de Vimbodí a Vilanova de Prades. El nucli antic de Vallclara està protegit com a bé cultural d'interès local.

Geografia 
 Llista de topònims de Vallclara (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Nucli antic 

El nucli antic de Vallclara està protegit com a bé cultural d'interès local. De l'antic castell sols en resta la portada. Es conserven construccions dels segles XVII i XVIII, encara que molt refetes, i l'església de Sant Joan Baptista, de principis del XIX.

Història 
Encara que no existeix cap document històric que ho sustenti, es creu que el nom procedeix d'una desviació de Bíclarum. Joan de Bíclarum va ser el fundador d'un monestir visigot que més tard va passar a les mans del monestir de Poblet. Aquesta teoria és refusada categòricament per Agustí Altisent, que fou monjo de Poblet, i il·lustre historiador i escriptor.

La primera referència documental de Vallclara és de l'any 1152. Quan el comte Ramon Berenguer IV confirmà als homes de Tàrrega la donació de Vinaixa, hom esmenta Vallem Claram. El llinatge dels Vallclara, tal vegada senyors o castlans del castell, és conegut des de l'any 1195 quan en Guerau de Vallclara, amb el seu germà Bernat de Conesa, autoritzaren una ampliació del dret de recollir aigua per als molins de la Guàrdia dels Prats. El 1234 apareix un altre Guerau de Vallclara com a marmessor del testament de Ramon de la Guàrdia Lada, fill de Ramon de Cervera. El 1260 Guerau de Vallclara fou beneficiat amb una tercera part de la lleuda corresponent al mercat setmanal de la vila de Conesa. El 1264 és documentat un Arnau de Vallclara com un dels castlans de Conesa.

El 1220, el castell i lloc de Vallclara fou cedit per Pere Sassala al monestir de Poblet. La comunitat gaudí d'aquesta propietat al llarg de tot el  i a l'inici del  sense entrebancs, fins que el 1349 Berenguer de Jorba reclamà uns certs drets sobre aquest lloc. Aquesta reclamació fou seguida d'uns incidents violents per part dels homes de Berenguer de Jorba, els quals incendiaren la granja de Riudabella que pertanyia al monestir. Arran d'aquest fet intervingué el rei Pere III i ordenà al veguer de Montblanc que retingués el terme i el castell de Vallclara sota el seu poder. Finalment, Berenguer de Jorba vengué els seus drets sobre Vallclara al monestir de Poblet pel preu de 80.000 sous. Per la seva part, Ramon de Sanahuja reclamà drets sobre Vallclara però foren desestimats pel rei Pere III.

Història: Senyoria de Vallclara de 1130 a 1349

Demografia

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 

 
Patrimoni monumental de Vallclara
Viles closes de la Conca de Barberà
Vilaverd

Vilaverd és una vila i municipi de la comarca de la Conca de Barberà, anomenat Vilavert fins al 1983.

Geografia 
 Llista de topònims de Vilaverd (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Vilaverd és el municipi més al sud de la Conca de Barberà; limita amb Montblanc al Nord i amb la Riba (Alt Camp) al Sud.

Geogràficament està situat a l'Est de les Muntanyes de Prades. El relleu és accidentat. En el seu territori conflueix el riu Brugent amb el Francolí.

Història 
El topònim està documentat al  com Villa Viridi, «vila verda» que podria fer referència a la vegetació o bé d'origen àrab a partir del nom de persona Uard, o de uarz, «vila nova». Als fogatges dels segles  i  consta amb grafia fonètica Vilavert, de la vegueria de Montblanc. El 1933 es va fixar la grafia etimològica, anul·lada durant el franquisme fins al 1983.

A l'època sarraïna va ser un enclavament estratègic gràcies al seu castell (del ). La Reconquesta arribà a Vilaverd l'any 848. Poc després al  esdevingué propietat de l'arquebisbe de Tarragona.

Fills il·lustres de la població han estat el bisbe de Girona entre 1934 i 1963, Josep Cartañà i Inglés, i el professor i historiador Francesc Cortiella i Òdena.

Economia 
Antigament a Vilaverd se'n va treure profit dels pous de glaçi de la força hidràulica del riu, al voltant del qual hi van haver dos molins fariners, l'un es deia Molí de Janoi i l'altre Molí de Baix.

En l'actualitat la principal font econòmica de la població és la indústria, especialment la paperera, i en segon lloc l'agricultura, que ha anat en declivi en els darrers anys. Els conreus tradicionals són: la vinya, l'olivera i els cereals. La cooperativa agrícola data del 1914.

Hi ha 378,13 hectàrees d'espai natural incloses en la Xarxa Natura 2000, motiu pel qual el municipi rep visitants amants del senderisme.

Comunicacions 
Vilaverd està ben comunicat, situat a prop de la carretera N-240, de la C-240, la C-241. Hi ha servei regular d'autobusos que enllacen amb Tarragona i Barberà de la Conca amb parades en altres viles d'aquest recorregut; una altra línia d'autobusos enllaça amb Valls i Poblet i Vimbodí. També hi ha una estació de ferrocarril de la línia que comunica Tarragona amb Lleida.

Llocs d'interès 
 Ermita de la Mare de Déu del Mongoi ()
 Església parroquial de St. Martí ()

Fires, festes i mercats 
Vilaverd celebra la festa major per Sant Cristòfol, el 10 de juliol, i per Sant Martí, l'11 de novembre.

Demografia

Política 
Llista d'alcaldes i nombre de regidors per partit

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Conca de Barberà

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya

 
Viles closes de la Conca de Barberà
Vimbodí

Vimbodí és la vila que fa de capital del terme municipal de Vimbodí i Poblet, a la Conca de Barberà. Fins a l'any 2006 el terme municipal era anomenat senzillament «Vimbodí». Després d'un ple municipal i la publicació al DOGC, ha passat a anomenar-se Vimbodí i Poblet, a causa dels lligams amb el monestir cistercenc de Poblet, quatre quilòmetres al sud-est del nucli urbà de Vimbodí.

L'entitat de població de Vimbodí està situada al peu de la carretera N-240 entre l'Espluga de Francolí i Vinaixa. Té accés a l'autopista AP-2 i està comunicada per carreteres locals amb Vallclara i Poblet.

Geografia de Vimbodí i Poblet
Entitats de població de la Conca de Barberà
Olivella

Olivella és un municipi de la comarca del Garraf. En el seu terme hi ha l'antic poble de Jafre, actualment abandonat.

Geografia 
 Llista de topònims d'Olivella (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Urbanitzacions:
 Can Surià
 Les Colines
 Mas Mestre
 Mas Milà
 Nucli antic 
 Plana Novella

Història 
El primer petit nucli habitat d'Olivella sorgí del Castell Vell cap a l'any 992, damunt del turó del Puig Molí. La seva població era sostinguda per l'agricultura de secà.

Després d'aquests inicis va haver-hi una disminució de la població deguda al mal funcionament de les collites i la devastació per la pesta negra.

A partir del  la població va tornar a créixer i es va anar consolidant per l'aparició de diferents masies als voltants del municipi: Can Suriol, les Piques del Masseguer, Mas Liona, Mas Bargalló, la Crivillera, Can Grau, la Masia del Rector i Can Martí.

Actualment el municipi el componen gran part d'aquestes masies, que encara es conserven, el nucli urbà, on es troba l'Ajuntament i l'Església Nova i sis urbanitzacions on es concentra la major part de la població.

Demografia

Política 

Per la legislatura 2015-2019, el PSC, CiU i ERC han signat un pacte de govern.

Llocs d'interès 
 Monestir Budista d'Olivella i el seu museu del monjos budistes "Sakya Tashi Ling".
 El poble d'Olivella. Situat a 211 m d'altitud i damunt un turonet, el Puig Cabot, les seves cases formen agrupacions al voltant de la casa de la vila i l'Església Nova, parròquia dedicada a Sant Pere i Sant Feliu, edificada als voltants del 1430, al costat mateix del Castell Nou.
 L'antic Castell Vell d'Olivella. Documentat com el "Castrum Olivella", es construí l'any 992 dalt d'un turó menut i punxegut de 303 m, el Puig Molí, des d'on es domina tota la vista del municipi. Segurament va formar part del dispositiu defensiu en el procés de la reconquesta. Les seves restees són coronades per una torre circular del .
 L'Església del Castell Vell d'Olivella. Al , situada prop del Castell Vell, es construí aquesta petita església d'estructura romànica tardana, d'una sola nau de planta rectangular amb l'absis llis i la porta de la façana orientada al migdia.
 Jafra. Aquesta antiga baronia enmig del Parc del Garraf conserva encara les runes del conjunt de masies que en formaven part, i que constituïen el segon nucli d'Olivella. Les restes de l'església de Santa Maria són testimoni del pes que Jafra tingué a Olivella.

Vegeu també 
 Puig de Pota de Cavall.
 Palau Novella

 Observatori Astronòmic del Garraf

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Guia turística d'Olivella (monuments, fires, festes...)
 Patrimoni històric i artístic d'Olivella
 Resultats de les Eleccions Locals 2015 amb el nombre del regidors i regidores del Ple Municipal
Canyelles

Canyelles és un municipi de la comarca del Garraf. Limita al nord amb Castellet i la Gornal i Olèrdola, municipis de l'Alt Penedès. A l'est limita amb Olivella, al sud amb Sant Pere de Ribes i Vilanova i la Geltrú i a l'oest, de nou, amb Castellet i la Gornal.

Geografia 
 Llista de topònims de Canyelles (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Història 
El 14 de maig de 1861 va caure un meteorit a Canyelles.

El 1994 va explotar la pirotècnia de Canyelles.

Demografia 
 (2006)

|}

Política 

Rosa Huguet va aconseguir l'alcaldia de Canyelles després que Convergència i Unió aconseguís una majoria absoluta amb sis regidors. Fins al 2011 el municipi havia estat governat pel PSC (amb Xavier Robert com a batlle), CiU i ICV

Societat 
La Fira de Santa Llúcia és una activitat que es fa a la garrafenca població de Canyelles des de l'any 2003. Té lloc el primer diumenge de desembre i aplega gran nombre (més de 250 el 2008) de parades de venda de productes nadalencs, tradicionals, d'artesania, joguines... El públic assistent (25.000 persones el 2008) procedeix majoritàriament de l'Alt Penedès i el Garraf. Segons l'ajuntament de Canyelles "el 2007, ja ha estat reconeguda com la 3a Fira [de Santa Llúcia] de Catalunya en volum de visitants". Les parades de tipus comercial són complementades per altres activitats sense afany de lucre: Parades d'ONG, recollida de cartes pel Pare Noel i el Patge Reial, Tió de Nadal, Arbre dels Desitjos, representació d'algunes escenes del Pessebre vivent que es farà al poble al cap d'uns dies, concurs de pintura ràpida per a adults i taller de dibuix infantil, Missa i cantada de Nadales, degustació de l'escudella de Nadal i tallers de treballs manuals i de maquillatge.

Referències

Vegeu també 
 Castell de Canyelles
 Fira de Santa Llúcia de Canyelles

Enllaços externs 

 Canyelles a la Web
 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Patrimoni històric i artístic de Canyelles
 Guia turística de Canyelles (monuments, fires, festes...)
 Resultats de les Eleccions Locals 2015 amb els regidors i regidores del Ple Municipal
El Cogul

El Cogul és un municipi de la comarca de les Garrigues.

El Cogul és famós per les seves pintures rupestres de la Roca dels Moros, on es pot veure un grup de dones ballant i algunes escenes de cacera.

Actualment, a la legislatura (2015-2019), l'alcaldessa és Anna Torres Fernandez.

Geografia 
 Llista de topònims del Cogul (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Comunicacions 
Hi ha comunicació per carretera amb diverses poblacions veïnes; destaquen la LV-7021 des d'Aspa (4 km), la mateixa des de l'Albagés (7 km), la L-700 de Granyena de les Garrigues (7 km) i l'esmentada LV-7021 d'Alcanó (7 km).

Demografia

Prehistòria. Patrimoni Mundial 
El jaciment de la Roca dels Moros del Cogul presenta mostres de les creences de dos grups humans. D'una banda, hi ha l'anomenat Art llevantí, una expressió figurativa dels darrers caçadors-recol·lectors epipaleolítics (10.000-6.500 anys abans del present), que fonamenta la seva iconografia en els éssers humans (home i dona) i certs animals (cabra, cérvol, toro, cavall, porc senglar) amb un estil absolutament singular i únic. De l'altra, hi trobem el que es coneix amb el nom d'Art esquemàtic, una expressió abstracta dels grups productors (6.500-3.500 anys abans del present), que es fonamenta en el gestualisme expressionista i que, per tant, és d'una sorprenent modernitat. Punts digitals, traços, màcules i geomètrics, entre d'altres, conformen un repertori ample d'abstraccions. Des de 1998, aquest i tots els santuaris amb art prehistòric de Lleida han estat considerats Patrimoni de la Humanitat per part de la UNESCO, el màxim guardó que pot obtenir una obra humana. Cal assenyalar, això no obstant, que, dels 26 jaciments amb art que es coneixen enguany a les terres de Lleida, el 88,45% d'aquestes estacions amb art no disposen de cap mena de protecció, cosa que representa un enorme perill per a la seva conservació. Fonts: Associació Catalana d'Art Prehistòric

Vegeu també 
 Santa Maria del Cogul
 Restes del Castell del Cogul
 Tossal Gros (el Cogul)

Referències

Bibliografia 
 Anna ALONSO TEJADA i Alexandre GRIMAL (2003): "L'art rupestre prehistòric a la comarca de les Garrigues", III Trobada d'Estudiosos de la Comarca de les Garrigues, Ajuntament de Cervià de les Garrigues (Lleida), pp. 17-25.
 ALONSO TEJADA, Anna; GRIMAL NAVARRO, Alexandre (2007): L'Art Rupestre del Cogul. Primeres Imatges Humanes a Catalunya, Pagès Editors, Lleida. .
 Alexandre GRIMAL y Anna ALONSO (2007): "Catálogo de Cataluña, Cuenca, Albacete, Guadalajara y Andalucía", Catálogo del Arte Rupestre Prehistórico de la Península Ibérica y de la España Insular. Arte Levantino, Real Academia de Cultura Valenciana, Serie Arqueológica, nº 22, Valencia, I-II Vols, pp. 113-252 (Vol I), pp. 41-85 (Vol II). .

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya

 
Viles closes de les Garrigues
El Vilosell

El Vilosell és un municipi de la comarca de les Garrigues, al límit de la Conca de Barberà. Dins el terme municipal hi ha els santuaris de Sant Miquel de la Tosca i el Crucifici.

Interès turístic 

El Vilosell té un gran interès turístic en ser un poble molt ben preservat, poble circular de bells carrers empedrats, antigament emmurallat i enlairat en un turó que domina sobre un extens paisatge de garriga. Situat als peus de les muntanyes de Prades, el poble disposa d'una antiga església, la Capella i la Creu monumental de Sant Sebastià, de nou allotjaments rurals, dos restaurants i un celler. El Celler Tomàs Cusiné està situat en l'antiga cooperativa a la plaça del poble i dona el nom Vilosell a un dels seus vins.

La seva situació a l'entrada de la Serra de la Llena, l'envolta d'un bell entorn natural i paisatges relaxants, de zones de cultiu de secà i vinya o zones forestals, perfecte per rutes de senderisme o bicicleta.

Geografia 
 Llista de topònims del Vilosell (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Destaquen diverses muntanyes com l'Anderó, de 650 metres, o la Punta de les Guàrdies, a 634 metres, amb els vèrtex geodèsics 261125001 i 259125001 respectivament. També hi ha el Tossal del Massa a 648 metres i la Tossa. Destaca especialment la Punta del Curull, de 1.022 metres, situada a la serra de la Llena, i inclosa a la llista dels 100 cims de la FEEC.

Demografia

Fills il·lustres 
 Pere Queixal (El Vilosell, ? - Xàtiva, 1543), abat de Poblet (1526-1531).
 Joan Prenafeta i Puig (El Vilosell, 1752 - Lleida, 1833), músic i mestre de capella de la catedral de Lleida
 Josep Caixal i Estradé (El Vilosell, 1803 - Roma, 1879), bisbe de la Seu d'Urgell i copríncep d'Andorra
 Rossend Llurba i Tost (El Vilosell, 1887 - Barcelona, 1954), lletrista de cuplets i cançons, i autor de peces teatrals.
 Joan Tarragó i Balcells (Tarragona, 1914 - Briva, França, 1979), activista antifeixista català, supervivent del camp d'extermini de Mauthausen.

Referències

Vegeu també 
 Castell del Vilosell
 Tossal del Massa

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Centre d'Estudis Locals del Vilosell
 El Vilosell, el poble dels llops de les Garrigues

 
Viles closes de les Garrigues
Puiggròs

Puiggròs és una vila i municipi de la comarca de les Garrigues, situat a la part septentrional, al límit amb la comarca del Pla d'Urgell i regat pel canal d'Urgell.

Té per alcalde Albert Bellart Queralt

Els patrons de la vila són sant Antoni Abat i sant Roc.

Geografia 
 Llista de topònims de Puiggròs (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Punts d'interès turístic 
 Església parroquial de Santa Maria.
 Restes del castell palau de Puiggròs.

Festes 
 Festa major. Se celebra l'últim cap de setmana de juliol.

Associacions 
 Club Ciclista Puiggròs

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament 
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya

 
Viles closes de les Garrigues
Tarrés

Tarrés és un municipi de la comarca de les Garrigues. El terme municipal és a l'est de la comarca, perllongant-se de la serra del Tallat i la serra de Vilobí. Limita al nord amb el municipi de Fulleda, a l'oest amb Vinaixa, i a l'est i al sud amb Vimbodí i Poblet. Els conreus predominants són de secà: cereals, ametllers, cirerers, oliveres i vinya. La meitat del terme és superfície forestal. S'hi accedeix des de la carretera N-240 (Tarragona-Lleida), a través d'un enllaç amb la carretera local LV-2014.

Història 
Abans de la reconquesta, Tarrés formà part del valiat àrab de Siurana. El 26 de juliol de 1149, Ramon Berenguer IV va fer donació del terme de Tarrés a Ramon de Boixadors i a la seva muller Ermessenda, a condició que hi construïssin una fortalesa. A mitjans del , Tarrés passà a formar part dels dominis de l'abadia cistercenca de Poblet, on hi romangué fins a l'abolició del règim senyorial al primer terç del .

Com altres pobles rurals, experimentà un decreixement demogràfic al llarg del . L'agricultura deixà de ser la font principal d'ingressos dels seus habitants, que majoritàriament treballen fora del municipi. El terme municipal acull dos parcs eòlics: el Serra de Vilobí I, emplaçat entre Tarrés i Fulleda i que entrà en funcionament el 2008, i el Serra de Vilobí II, que ho feu el 2013.

Geografia 
 Llista de topònims de Tarrés (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Llocs d'interès 
L'església parroquial de Santa Maria, de façana neoclàssica i esvelt campanar, es va construir el 1799 sobre l'antic temple. El poble està format per carrers estrets i costeruts, amb nombroses construccions de pedra seca com la Casa de la Vila (1695), amb una gran arcada, o "els Perxis", amb una magnífica façana porxada. Als afores, hi ha l'eremitori de la Santa Creu (1977), format per antigues pallisses habilitades com a ermita i casa de colònies. Disseminades pel terme, hi ha nombroses cabanes de volta i forns de calç, que es poden visitar a peu o en bicicleta, seguint les rutes senyalitzades.

Festes 
 Festa major d'estiu Mare de Déu d'Agost (15 d'agost) i Sant Roc (16 d'agost)
 Festa major d'hivern Sant Isidre (15 de maig)

Demografia

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament 
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Tarrés al dia! Blog amb notícies d'actualitat del poble.
L'Albagés

L'Albagés és un municipi de la comarca de les Garrigues, Catalunya. El 1983 es va modificar el nom per incorporar l'article a Albagés.

Etimologia 
El terme Albagés ja apareix en documents al . Potser deriva del gentilici albigès (nadius d'Albi), lloc d'on devien provenir els primers repobladors.

Geografia 
 Llista de topònims de l'Albagés (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Composició del consistori

Llocs d'interès 
 Castell de l'Albagés
 Sant Joan Baptista de l'Albagés

Vegeu també 
 Serrall de la Punta Alta
 Tossals Bessons

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Granyena de les Garrigues

Granyena de les Garrigues és un municipi de la comarca de les Garrigues.

Geografia 
 Llista de topònims de Granyena de les Garrigues (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Vegeu també 
 Monuments inventariats
 Església de Sant Miquel Arcàngel
 Punta del Mariano
 Roca Cavallera
 Serra del Matissar
 Tossal del Puiggròs

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament 
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Bovera

Bovera és un municipi de la comarca de les Garrigues.

Geografia 
 Llista de topònims de Bovera (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Monuments 
 Església de Sant Josep de Bovera.

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament 
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Castelldans

Castelldans és un municipi de la comarca de les Garrigues.

Geografia 
 Llista de topònims de Castelldans (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Llocs d'interès 
 Museu de l'Oli i del Món Rural
 Tossals Bessons
 Ermita de la Mare de Déu de Montserrat
 Les ruïnes del castell
 La font del Clinc- Clinc
 Matxerri
 Mas de Melons

Vegeu també 
 Santa Maria de Castelldans

Referències

Enllaços externs 
 Pàgina web de l'Ajuntament 
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Història de Castelldans
La Pobla de Cérvoles

La Pobla de Cérvoles és un municipi de la comarca de les Garrigues, situat a la província de Lleida.

Escut 
L'escut oficial del municipi té el següent blasonament: Escut caironat: d'atzur, una pobla d'or acompanyada en punta de 2 cérvoles passant d'argent posades en pal. Per timbre una corona mural de poble.

Va ser aprovat l'1 d'abril de 1985. El poble es va desenvolupar al peu d'un turó coronat pel castell de Cérvoles. Les armes són parlants: s'hi veu la pobla i dues cérvoles.

Geografia 
 Llista de topònims de la Pobla de Cérvoles (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Interès turístic 
La Pobla de Cérvoles té un gran interès turístic gràcies a la bellesa del seu paratge natural. Situat als peus de la serra de la Llena, comarca de les Garrigues, el poble disposa d'una casa de colònies, una casa rural, un molí d'oli, una antiga església i dos cellers. El celler de Mas Blanch i Jové té, a més de l'habitual visita a cellers i cates de vins, una série d'obres d'art disseminades per part de les seves terres en l'anomenada Vinya dels Artistes, amb obres dels més destacats artistes catalans contemporanis, com Josep Guinovart, Carlos Pazos, Evru, Frederic Amat, Carles Santos o Joan Brossa, o l'escultora austríaca Eva Lootz entre d'altres. També hi ha el Cérvoles Celler.

Cada vegada està guanyant més pes turístic la coneguda popularment com a "Festa del President", festivitat que se celebra el 2n o 3r cap de setmana de juliol a l'allotjament Can Reca. El lema de la festa, "alegria i pagesia", destaca el caràcter festiu i rural característic de la celebració.

Demografia

Curiositats 
 Hi va néixer Josep Espasa i Anguera, que fou un editor fundador de l'Editorial Espasa, editant l'enciclopèdia seva d'un volum per any.

Llocs d'interès 
 Casa Llobera
 Ecomuseu de l'Oli de la Pobla de Cérvoles.
 Roure de la Cova d'en Palau
 Mas Blanch i Jové i Vinya dels Artistes

Referències

Vegeu també 
 Cal Gort, habitatge al Carrer Major

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Els Omellons

Els Omellons és un municipi de la comarca de les Garrigues. El poble està ubicat entre la població de les Borges Blanques i L'Espluga Calba. En el seu terme municipal passa un tram de la línia férrea Lleida-Tarragona. S'arriba al municipi a través la carretera local LV-2012. És regat pel barranc del Turull i al nord-est pel canal Segarra-Garrigues.

Geografia 
 Llista de topònims dels Omellons (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia 

El 1897 es disgrega la Floresta.

Economia 
L'economia local es basa en l'agricultura, concretament en el cultiu de l'oli, l'almetlla i el raïm. La producció d'oli està registrada sota la Denominació d'Origen Protegida Les Garrigues, i està reconegut com un dels millors olis del món. La producció de vi està controlada per la Denominació d'Origen Costers del Segre.

Lloc d'interès i edificis llistats 
 Casa Llorach, data de 1770, construïda damunt dos molins, un d'oli i l'altre de farina. Hi va viure el poeta romàntic Ezequiel Llorach (1846-1887). Es tracta d'una casa pairal declarada Monument Artístic Nacional. Conserva una interessant finestra àrab, amb una reixa decorada amb sis mitges llunes, i a la façana té l'escut dels Llorach.
 Església Parroquial de Sant Miquel, originària del , té una formidable façana barroca i un campanar de torre de planta quadrada. Al temple, de tres naus, s'hi conserva un notable retaule barroc de pedra.
 Ca l'Aixalà
 Cal Doixo
 Cal Montserrat
 Construccions de pedra seca
 Molí de blat la Biana
 Pont Nou
 Pont Vell
 Rentadors municipals

Personatges cèlebres 
El poeta nascut en aquesta localitat Ezequiel Llorach (1846-1887), va publicar dos llibres, Vibraciones del sentimiento i Acteón, a més de diversos poemes.

Curiositat anecdòtica 
El febrer del 2000 aparegueren uns estranys cercles en un camp d'ordi. El diari local la Mañana va difondre una nota que saltà a tota la premsa nacional: «Alarma en un poble per una broma que simula un aterratge OVNI», deia el titular. Però ni el presumpte bromista va aparèixer ni tampoc cap veí va declarar veure cap «objecte volant» desconegut per la rodalia.

Referències

Enllaços externs
Josep Pla (desambiguació)



Persones 
 Josep Pla i Agustí (1728 - Stuttgart, 1762), oboista i compositor català
 Josep Pla i Casadevall (Palafrugell 1897 - Llofriu 1981), escriptor i periodista català
 Josep Pla i Narbona (Barcelona, 1928), dibuixant, gravador i escultor
 Josep Pla i Duat (Sort, 1921 - La Pobla de Segur, 1994), metge de muntanya i escriptor del llibre El noi de Misseret: El món d'un metge de muntanya (La Campana, 1992)

Premis, medalles, honors 
 Premi Josep Pla atorgat per l'editorial Destino.
 Medalla Josep Pla de l'Associació Catalana de Periodistes i Escriptors de Turisme.
Hidrocarbur alifàtic

Els compostos alifàtics o hidrocarburs alifàtics són compostos orgànics que només contenen àtoms de carboni i hidrogen.

El terme «alifàtic» prové del grec: aleiphar ('greix', 'oli'). Es tracta de compostos de carboni acíclics (de cadena oberta, lineal o ramificada) o cíclics (de cadena cíclica) no aromàtics.

Per tant, els compostos alifàtics s'oposen als compostos aromàtics.

El compost alifàtic més simple és el metà (CH₄). Els compostos alifàtics inclouen els alcans (per exemple la parafina, hidrocarburs), alquens (per exemple l'etilè) i alquins (per exemple l'acetilè). Els àcids grassos consten de cues alifàtiques sense embrancar unides a un grup carboxil.

Referències 

Hidrocarburs
Grup amino

Un grup amino és un grup funcional constituït per un àtom de nitrogen enllaçat o bé a dos àtoms d'hidrogen -NH2, o bé a un àtom d'hidrogen i un radical -NHR, o bé a dos radicals -NR^1R^2.

El grup amino és un dels grups funcionals més importants en els composts orgànics. És present en gran nombre de composts, com ara les amines, ja que és el seu grup característic; els aminoàcids que són les molècules amb les quals es construeixen les proteïnes; en molts de productes naturals i en fàrmacs; en les amides, juntament amb el grup carbonil constituint el grup amida; etc.

Estructura molecular 

El grup amino, quan forma part d'una molècula, presenta una geometria piramidal dels enllaços amb el nitrogen, igual que la de l'amoníac NH3. Els angles H-N-H són de 106°, una mica menors que el valor tetraèdric de 109,5°, mentre que l'angle C-N-H és una mica més gran (112°). La distància de l'enllaç C-N, 147 pm, està entre les distàncies característiques de C-C als alcans (153 pm) i les de l'enllaç C-O als alcohols (143 pm).

El nitrogen i el carboni tenen hibridació sp3, i estan units per un enllaç σ a les amines. El parell electrònic no compartit del nitrogen ocupa un orbital híbrid sp3. Aquest parell no compartit intervé en reaccions en què les amines es comporten com a bases o nucleòfils.

En química aromàtica el grup amino es caracteritza per ser un grup molt activant, atesa la possibilitat del parell d'electrons no compartit, d'entrar en ressonància dins l'anell.

Referències 

Amino
Monòmer

Un monòmer és una molècula de petita massa molecular que unida a altres monòmers, de vegades cents o milers, mitjançant enllaços químics, generalment covalents, formen macromolècules anomenades polímers.

Els monòmers estan fets fonamentalment, d'àtoms de carboni i d'hidrogen.

La paraula monòmer procedeix del grec -mono (un) i mer (part).

La unió de pocs monòmers, generalment menys de 10, formen els oligòmers, que poden ser dímers, trímers, tetràmers, pentàmers...

Exemples de monòmers:
 La glucosa és el monòmer del midó.
 Els aminoàcids son els monòmers de les proteïnes.
 Els nucleòtids son els monòmers dels àcids nucleics.

En la fabricació de plàstic com el polietilè o el polipropilè s'utilitzen monòmers per a unir l'etilè o propile, segons sigui el cas.

Química orgànica
Sant Cugat

Toponímia:
 Sant Cugat del Vallès, municipi de la comarca del Vallès Occidental estès al nord-oest de la serra de Collserola
 Sant Cugat Sesgarrigues, municipi de la comarca de l'Alt Penedès
 Riera de Sant Cugat, afluent del riu Ripoll pel marge dret
 Hagiografia: Sant Cugat (Sant) (Scil·li, actual Tunísia,  - Sant Cugat del Vallès, 304), màrtir
 Entitats:
 Club de Rugby Sant Cugat, club de rugbi Sant Cugat
 Futbol Club Sant Cugat Esport, club de futbol català de la ciutat de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental)
 Patí Hoquei Club Sant Cugat, club d'hoquei sobre patins de Sant Cugat del Vallès
 Korfbal Club Sant Cugat, club de corfbol de Sant Cugat del Vallès
 Edificis:
 Sant Cugat de Gavadons, església romànica sufragània de l'església de Tona (Collsuspina, Osona)
 Sant Cugat d'Ivorra
 Sant Cugat del Racó, església romànica del  l'entitat de població del mateix nom al municipi de Navàs
 Sant Cugat del Rec, església parroquial a la Ciutat Vella de Barcelona
 Estació de Sant Cugat Centre, estació de la xarxa de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC), anteriorment anomenada Sant Cugat
 Estació de Sant Cugat-Coll Favà, estació de la xarxa de Rodalies de Catalunya, anteriorment anomenada Sant Cugat del Vallès
 Monestir de Sant Cugat, antiga abadia benedictina de Sant Cugat del Vallès