alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Rosselló (Segrià)

Rosselló és un municipi de la comarca del Segrià.

Geografia 
 Llista de topònims de Rosselló (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Referències

Vegeu també 
 El Calvari (Rosselló).

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Seròs

Seròs és una vila i municipi de la comarca del Segrià.

Geografia 
 Llista de topònims de Seròs (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Llocs d'interès 
 Església de la Nativitat de la Mare de Déu
 El Bovalar
 Monestir de Nostra Senyora dels Àngels d'Avinganya
 Punta de Montmaneu
 Casal palau dels Marquesos d'Aitona

Centres d'ensenyament 
 INS Seròs
 CEIP Miquel Baró Daban

Referències

Vegeu també 
 Punta de Siquén
 Escut de Seròs

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Sudanell

Sudanell (pron. local [sonadell]) és un municipi de la comarca del Segrià.

Geografia 
 Llista de topònims de Sudanell (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Sunyer (municipi)

Sunyer és un municipi al bell mig de la comarca del Segrià. S'estén a l'esquerre del riu Set, accidentat per alguns turons. El Tossal del Senyor, una de les muntanyes del municipi, mesura 188 metres. La Serra del Benefici arriba als 246,4 metres. A nivell monumental destaquen l'església parroquial de la Nativitat de Maria, d'estil romànic de transició, La porta lateral romànica té capitells bellament decorats amb motius zoomòrfics i vegetals i damunt seu mènsules, també esculpides. També hi ha les restes del castell de Sunyer, on antigament estava bastit el desaparegut castell, s'han recollit restes de ceràmica aràbiga i medieval; i les del santuari de Santa Llúcia, actualment arruïnat; i el Museu de les eines del camp.
Amb 7 edils, l'alcalde, després de les eleccions municipals del 2015, Isaac Beà Pons.

 Geografia 
 Llista de topònims de Sunyer''' (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Referències 

 Pàgina web de l'Ajuntament 
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Torre-serona

Torre-serona és un municipi de la comarca del Segrià.

Geografia 
 Llista de topònims de Torre-serona (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Vegeu també 
 El Calvari (Torre-serona), muntanya ubicada als límits del municipi.
 Torre del Serentill

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament 
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Torrebesses

Torrebesses és un municipi de la comarca del Segrià.

El topònim és una contracció de «torres bessones».

Geografia 
 Llista de topònims de Torrebesses (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Llocs d'interès 
 Sant Salvador de Torrebesses
 Centre d'Interpretació de la Pedra Seca 
 Museu-Col·lecció Etnològica de Torrebesses de la Fundació Josep Jané Periu
 Construccions de Pedra Seca
 Església Nova de Torrebesses
 Molí d'Oli del Bep de Canut de Torrebesses
 Castell-palau de Torrebesses

Personatges il·lustres 
 Josep Jané i Periu
 Aida Flix Filella

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Pàgina de turisme de Torrebesses
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya

 
Viles closes del Segrià
Torrefarrera

Torrefarrera és un municipi de la comarca del Segrià.

Història 
Torrefarrera és un municipi situat al centre de la comarca del Segrià de 4.702 habitants que ocupa una extensió de 23.5km2. Manté contacte amb altres termes municipals de Lleida com Torre-Serona, Rosselló i Benavent de Segrià.

L'origen del topònim del poble sembla provenir de la torre fortalesa que estava situada a l'actual cas antic del poble, la qual esta documentada des de l'any 1177. Tot i això, existeixen dues històries per explicar l'origen del municipi.

En primer lloc, la primera indica que és un dels molts conreus ocupats pel repoblador Ferrer i el seu fill Pere Ferrer. La segona versió afirma que es deu a donacions a repobladors per la canònica de Lleida i el bisbe Guillem Pere de Ravidats realitzades entre els anys 1168 i 1185. Sigui quina sigui la veritable història, segons un archiu del Llibre verd, el lloc ja estava repoblat per 13 famílies que feren una concessió de censal a l'esglèsia del poble, dedicada a la Santa Creu fins avui dia.

Durant el segle XVII, una sèrie d'adversitats quasi acaben amb el poble, com la Guerra dels Segadors, epidèmies i males collites. Després es va instaurar un període de pau fins a la invasió napoleònica, on Torrefarrera esdevingué camp de batalla i l'economia es va desestabilitzar.

Actualment Torrefarrera gaudeix d’un eix de comunicació molt important, l’autovia A2 i la N-230 que l’uneix amb altres municipis com: Rosselló, Alguaire, Almenar, Alfarràs i que porta fins a Vielha. Els sectors primaris, és a dir, la ramaderia i l'agricultura, segueixen sent rellevants pel municipi. El sector serveis està molt desenvolupat així i com el sector industrial gràcies al poligon municipal.

Geografia 
 Llista de topònims de Torrefarrera (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets...; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc.).

Fills i filles il·lustres 
 Pau Boix i Rull (1847-1907): delegat de la Unió Catalanista a l'Assemblea de Manresa (1892)
 Antoni Palau i Vila. Futbolista

Demografia

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Vilanova de Segrià

Vilanova de Segrià és un municipi de la comarca del Segrià.

Geografia 
 Llista de topònims de Vilanova de Segrià (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets…; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc.).

Llocs d'interès 
 Castell de Castellnou de Segrià
 Església de Sant Sebastià. Estil romànic de transició. .

Demografia

Alcaldes

Referències

Enllaços externs 

 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya
FCB



Clubs esportius 
 Futbol Club Barcelona: entitat esportiva de Barcelona, fundada el 1899.
 Fußball-Club Bayern München: entitat esportiva de Múnic, fundada el 1900.

Informàtica 
 File control block (bloc de control d'arxius): estructura de sistema d'arxius en el qual es manté l'estat d'un fitxer obert.
Aitona

Aitona és una vila i municipi de la comarca del Segrià, Catalunya.

Història 
L'origen de la ciutat se situa en un antic castell sarraí, citat en documents de 1120. Va ser conquerit per Ermengol VI d'Urgell en 1145. Durant un temps, la majoria dels seus habitants van ser musulmans als quals se'ls va concedir un règim jurídic especial que va prevaldre fins al . Va ser possessió de la corona fins a 1212, any que es va formar la baronia d'Aitona. El 1233 va quedar en mans de la família Montcada.

El topònim és d'origen àrab, en documents antics apareix sota el nom d'Azitona (). Probablement prové del mot àrab zäituna, «oliva».

Geografia 
 Llista de topònims d'Aitona (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Símbols 
L'escut d'Aitona es defineix pel següent blasó:

«Escut losanjat truncat i semipartit: 1º de sinople, un gall cantant de or; 2º de gules, 8 besants d'or posats en 2 pals.; 3º d'or, 4 pals de gules. Per timbre una corona de marquès.»

Va ser aprovat el 30 de maig de 1996. El gall, un senyal tradicional de l'escut de la vila, fa al·lusió a una llegenda segons la qual la gent d'Aitona va ser alertada pel cant conjunt de tots els galls de la població d'un atac imminent dels àrabs, amb la qual cosa la vila, en alerta, es va salvar. La corona fa referència al marquesat que Felip II concedí el 1581 a Francesc I de Montcada, comte d'Aitona; els besants d'or sobre camper de gules són precisament les armes dels Montcada. Les quatre barres de l'escut de Catalunya recorden que la vila va ser conquerida als àrabs per Ramon Berenguer III.

Cultura 
Dins del terme municipal s'han trobat nombroses restes arqueològiques. A la zona de Genó es van descobrir restes d'un poblat de l'edat del bronze en el qual són visibles diversos habitatges organitzats al voltant d'un carrer central. A Carratalà s'han trobat restes d'altre poblat del mateix període.

Encara poden veure's algunes restes del castell situats sobre un pujol que domina la ciutat. L'església parroquial està dedicada a Sant Antolí. Va ser construïda en el  i la seua façana és d'estil barroc. Consta de tres naus.

Prop del centre del poble es troba el santuari de Sant Joan de Carratalà. Es creu que la seva construcció és obra dels cavallers hospitalers i que es va edificar en el lloc en el qual s'alçava una antiga mesquita. El santuari, d'estil romànic, apareix citat en documents de 1168.

Aitona celebra la festa major al mes de setembre. La festa major petita té lloc al mes de maig.

Fills il·lustres 
 Antoni Sala (músic) ([…?]-1794) músic i compositor especialment de musica sagrada.
 Teresa Jornet i Ibars (1843-1897) religiosa, fundadora de les Germanetes dels Ancians Desemparats. Fou canonitzada el 1974.

Economia 
La principal activitat econòmica és l'agricultura, destacant el cultiu d'arbres fruiters. Des de 1989 compta amb una cooperativa agrícola (Fruitona).

Demografia

Referències

Bibliografia

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament 
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Albatàrrec

Albatàrrec és un municipi de la comarca del Segrià ubicat prop del riu Segre travessat pel canal de Seròs, Tanmateix el nucli urbà es troba a escassos 6 km de la capitla del Segrià.

Localment s'anomena Albatarri o lo Batarri. L'origen etimològic és discutit. Podria ser d'un nom àrab, Abu Tarik, o del basc o, potser, preromà, patarra que vol venir a dir «costa escabrosa», que s'explicaria pel sector del tossal de Pedrós., o per la mateixa localització actual del poble. Se'n coneixen algunes formes antigues: Albatarre (1228), Albatarra (1359), sense -c epentètica (cf. tomate > tomàtec, tave > tàvec, etc).

Alguns autors que s'apropen a la teoria àrab del nom proposen una descendència del antropònim "Qalata-al-Ibn Tarik", amb poques referències documentals. També pot partir del fet que, durant molts anys, hi ha hagut una bassa per abeurar el bestiar prop d'on ara hi ha l'escola.

Tradicionalment la economia del poble ha estat lligada al conreu de fruita dolça (pera, poma, nectarina i prèssec).

Geografia 
 Llista de topònims d'Albatàrrec (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Història

Monuments i llocs interessants

El Castell d'Albatàrrec i l'antiga Cooperativa Agrícola.

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Club Bàsquet Lleida
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Alfés

Alfés és un municipi de la comarca del Segrià.

Dins del seu terme municipal es trobava l'Aeròdrom d'Alfés i l'antic poble de Vinfaro.

Història 
Una de les primeres mostres de la presència dels grups humans prehistòrics en aquest territori corresponen a un abric amb pintures rupestres, conegut com a Abric d'Alfés. Descobert per Adolf Costafreda i altres membres del Grup de Recerques "La Femosa", al voltant de 1972, van ser estudiades en primera instància per Luis Díez-Coronel. Es tracta d'un grup de cabres mascles, de conservació extremadament fràgil, testimoni creencial dels grups caçadors epipaleolítics (10.000-6.500 anys abans del present) autors de l'anomenat Art llevantí; el més singular i genuí de les arts dels avantpassats. Aquest jaciment amb art i tots els de les terres de Lleida han estat declarats per la UNESCO Patrimoni Mundial des del 1998 sota el nom administratiu convencional d'Art Rupestre de l'Arc Mediterrani de la península ibèrica. Amb tot, dels 26 santuaris catalogats a les terres de Lleida, el 88,45% no tenen algun tipus de protecció, cosa que suposa un perill extrem per a la conservació d'aquest fràgil i excepcional patrimoni.

L'origen de la població és sarraí com a evidència el seu topònim així com diverses troballes arqueològiques. La primera notícia documental sobre el poble és de 1197 com a pertanyent a les corts de Lleida.

Cultura 
L'església parroquial està dedicada a Sant Pere. És romànica i consta de tres naus. L'absis és semicircular i està decorat amb mènsules en estil de transició del romànic al gòtic. El campanar és de planta quadrada i es va construir posteriorment. El temple va quedar pràcticament en ruïnes després de la Guerra Civil espanyola i va ser reconstruït a la fi de la dècada de 1980.

El nucli antic de la ciutat, conegut com la Vileta, manté la seva estructura medieval de vila emmurallada i tancada. Queden restes d'una de les portes d'entrada a la vila.

Geografia 
 Llista de topònims d'Alfés (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Vegeu també 
 Timoneda d'Alfés

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament 
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya

 
Viles closes del Segrià
Artesa de Lleida

Artesa de Lleida és un municipi de la comarca del Segrià.

El terme municipal d'Artesa de Lleida té 24,06 km² d'extensió. El poble d'Artesa de Lleida és l'únic nucli de població agrupada del terme. Algunes de les partides del municipi són Montlleu, el Saladar, Castelló, la Serra, el Pla de les Moles, els Colomers, les Fonts.

Com a conreus predominants existeixen la fruita dolça, la fruita de pinyol i els cereals de tot tipus (blat, ordi, pèsols...). Malauradament, els últims anys la plaga del conill Catalán està fent de les seves ja que no té un depredador natural a la zona. Esperem que el llop torni aviat per fer-hi front i ajudar els caçadors locals, l'única manera existent actualment per combatre el conill Catalán.

Geografia 
 Llista de topònims d'Artesa de Lleida (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Llocs d'interès 
 Museu Arqueològic d'Artesa de Lleida.
 Ermita de Sant Ramon

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Aspa

Aspa és un municipi a la comarca del Segrià. Regat pel riu Set i a 256 metres d'altura. Estava sota la senyoria dels bisbes de Lleida.

Geografia 
 Llista de topònims d'Aspa (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Conreus 
Predomini del secà amb oliveres, cereals i ametllers.
També predomina el conreu d'Ivy, amb el seu característic pinyol de préssec.

Ramaderia 
Porcí, oví i aviram.

Obres arquitectòniques 
 Església de Sant Julià amb façana barroca
 Restes del palau gòtic

Demografia

Referències

Enllaços externs
Els Alamús

Els Alamús és un poble i municipi de la comarca del Segrià, Catalunya.

Etimologia 
En la documentació antiga apareixia amb la forma Alamurs (), que prové d'un antropònim d'origen germànic.

Geografia 
 Llista de topònims dels Alamús (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Fogars de la Selva

Fogars de la Selva és un municipi de la comarca de la Selva. El 1998 la Generalitat acceptà el canvi de nom del municipi de Fogars de Tordera per Fogars de la Selva.

Altres noms antics són: Fogás y Ramino (1842), Fogás de Tordera (1857-1980), Fogars de Tordera (1980-1998). El topònim deriva del plural de falgar, «lloc de falgueres», o de fogar, «llars». Està format per dues parròquies: Sant Cebrià de Fogars i Sant Andreu de Ramió.

De la mateixa manera que succeeix amb els termes d'Espinelves, Viladrau, Vidrà, Gósol o Mequinensa, aquest té també una particularitat administrativa: pertànyer a una província diferent de la de la majoria dels municipis de la seva comarca. Així, malgrat que Fogars forma part de la Selva, pertany a la província de Barcelona.

Geografia 
 Llista de topònims de Fogars de la Selva (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Galeria

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Club Atlètic Ibèria

El Club Atlètic Ibèria és una entitat esportiva fundada el 1939 als barris barcelonins del Port i la Zona franca i que té el futbol com a esport principal.

Història 
En la dècada de 1920 als barris de la Marina i actual Zona Franca de Barcelona existien 4 clubs de futbol, l'Antunenc, el Santiveri, el Portense i el Port. El 1936, en iniciar-se la Guerra Civil, es varen suspendre alguns esports. Acabada la guerra es va reprendre l'activitat i el dia 12 d'agost del 1939 va néixer el Club Atlètic Ibèria, com a fusió dels 4 clubs. Inicià la seva singladura amb l'entusiasme dels treballadors de les fàbriques que veien en el futbol una sortida a les penúries de la postguerra.

El club va militar en categories regionals fins a la temporada 1955-56 que aconseguí l'ascens a Tercera Divisió. La temporada 1958-1959 l'Ibèria acabà campió del grup VII de la Tercera Divisió i jugà la fase d'ascens a Segona sense èxit. Entre 1959 a 1961 hi va jugar Eduardo Manchón, exjugador del Barça de les Cinc Copes . També va ser el primer club de José Cano Canito, que va arribar a jugar amb l'Espanyol i el Barça.

Es va mantenir a Tercera fins a la temporada 1962-63 i després retornà a Regional. Durant la dècada de 1960 el club posà en marxa seccions de bàsquet, handbol i atletisme. El manteniment del camp del carrer de la Mare de Déu de Port ha estat al llarg de molts anys una lluita constant dels dirigents de l'Ibèria per tal d'evitar la desaparició del terreny de joc davant la pressió municipal per instal·lar d'altres serveis en el solar que ocupa el camp de futbol.

Temporades 
 1956-57: 3a Divisió 17è
 1957-58: 3a Divisió 5è
 1958-59: 3a Divisió 1r
 1959-60: 3a Divisió 14è
 1960-61: 3a Divisió 13è
 1961-62: 3a Divisió 7è
 1962-63: 3a Divisió 12è
 2011-12: 4a Catalana
 2016-2017: 3a Catalana

Referències

Enllaços externs 
 Informació del club 

Clubs de futbol de Barcelona
Esport a Sants-Montjuïc
Clubs de Quarta catalana de futbol
Entitats de Sants-Montjuïc
La Marina de Port
Creixell

Creixell és un municipi de la comarca del Tarragonès, situat a 18 km de Tarragona i a 80 km de Barcelona. Forma part de l'anomenada Costa Daurada, i amb gairebé 2 km de platja és una població marcadament turística, amb una capacitat hotelera per a 30.000 visitants.

De totes les construccions destaca el castell, iniciat al , encara que la major part de la construcció és posterior al ; l'església parroquial de Sant Jaume del , que va ser construïda sobre una petita església romànica del ; la torre campanar, finalitzada l'any 1773 i coronada el 1917 amb la cúpula modernista de l'arquitecte Josep Maria Jujol; el casal de Ca la Miquelina, del ; i les torres de Cal Jeroni, Cal Xacó i de ca la Miquelina, torres del . Recentment, s'han traslladat a la plaça de l'Abat Escarré les restes d'una vila romana dels segles I i II de la nostra era.

Llista d'alcaldes

Geografia 
 Llista de topònims de Creixell (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets…; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc.).

Al seu terme hi ha onze urbanitzacions residencials, com el barri de les Botigues de Mar (antic barri pescador), i cinc càmpings. El nord del terme municipal és muntanyós i hi ha algunes masies antigues. La més ben conservada és el Mas Mercader, a l'oest, prop de la Pobla de Montornès, i que data del . Més al nord hi ha Mas Gibert, sobre un turó de 149 metres. Fou construït al  i va ser habitat fins a la dècada dels seixanta. Pel seu terme hi passa la carretera N-340 Barcelona-València, i l'Autopista AP-7.

Eleccions al Parlament de Catalunya del 2012

Vegeu també 
 Arxiu Municipal de Creixell

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Patrimoni històric i artístic de Creixell
Perafort

Perafort és un municipi de la comarca del Tarragonès. Consta de dos nuclis de població: el mateix Perafort i Puigdelfí (pron. local [pujdo'fi]), situat a un quilòmetre escàs de distància amb Perafort. Tanmateix, el terme municipal es troba repartit en quatre parts a causa de la distribució entre diferents municipis de l'antic terme de les Franqueses del Codony, feta l'any 1843.

Geografia 
 Llista de topònims de Perafort (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Llocs d'interès 
 Jaciment de Vinyes Gran. Es va començar a excavar a finals dels anys noranta del segle XX i el 2007, durant les obres de l'AVE, s'hi van trobar restes neandertals.

Tradicions i Festes 
La festa major és per Sant Pere, i se celebra als voltants de 28 de juny.

Demografia

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Tarragonès

Enllaços externs 

 Plana Web de l'Ajuntament
 Patrimoni històric i artístic de Perafort
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya

 
Viles closes del Tarragonès
La Pobla de Mafumet

La Pobla de Mafumet és un municipi de la comarca del Tarragonès, situat al bell mig del Camp de Tarragona, amb una bona xarxa de comunicacions que li donen una situació privilegiada. Està situat pràcticament al límit nord de la comarca del Tarragonès, a la ribera dreta del curs del riu Francolí, confrontant a l'est amb el Morell, a l'oest amb Constantí, al nord amb Perafort i al sud amb la Selva del Camp.

El terme té una extensió per sota de la mitjana de la comarca. Disposa d'un relleu molt planer, trobant-se tot el territori entre les cotes 131 i 48 metres sobre el nivell del mar.

A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2021 el partit d'ultradreta Vox va ser la formació política amb més vots en aquesta població, sent un dels dos únics casos de tota Catalunya, juntament amb Vilamalla.

Administració

Geografia 
 Llista de topònims de la Pobla de Mafumet (orografia: muntanyes, serres, collades, indrets…; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc.).

Demografia

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Renau

Renau és un municipi de la comarca del Tarragonès. La seva història s'inicia a meitats del . Segurament té un origen anterior, tot i que un dels primers documents on apareix per escrit el nom del poble data de l'any 1161. A l'Arxiu Històric de Santes Creus es troba un pergamí on l'arquebisbe Bernard de Tarragona dona a Guillem de Claramunt diverses propietats, i entre aquestes apareix el “manso de Reinaldus” (o masia de Renau).

Història 
Pertangué al senyoriu dels Catllar fins a principi  quan, per matrimoni, quedà en mans de la família Montoliu. Més tard passà als Perelló. Renau constituïa una baronia que incloïa un total de sis nuclis.

Molt a prop del poble hi ha l'Ermita de la Mare de Déu del Lloret, del , tot i que es reforma en 1704. L'any 1926, l'artista i arquitecte Josep Maria Jujol i Gibert en fa la restauració.

Geografia 
 Llista de topònims de Renau (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Tarragonès

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Patrimoni històric i artístic de Renau
 Obra de Jujol al Camp de Tarragona i Baix Penedès
La Riera de Gaià

La Riera de Gaià és un municipi de la comarca del Tarragonès. Segons dades de 2013 la seva població era de 1.635 habitants.

Geografia 
 Llista de topònims de la Riera de Gaià (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Història 
Es tenen poques dades sobre la història de la localitat. Van formar part del mateix diverses quadres fins que la despoblació dels segles  i  va portar els habitants a concentrar-se al nucli de la Riera de Gaià. El 1769 es va fusionar amb Virgili per formar un únic municipi.

Els habitants van destacar per la seva defensa del carlisme durant la Primera Guerra Carlina.

Cultura 
L'església parroquial està dedicada a santa Margarida. La seva construcció es va iniciar el 1788 i és d'estil barroc.

El castell de Santa Margarida, conegut també com el Castellot, és una antiga fortalesa que va pertànyer als senyors de Montoliu i que apareix citada el 1118. L'edifici va quedar molt deteriorat durant la Guerra del Francès, malgrat que encara en són visibles fragments del mur. També s'hi observen restes d'una torre circular que es trobava a la part central del castell.

A l'antic nucli de Vespella es poden veure les restes d'una torre medieval coneguda com la torre de la Vella. La torre va ser construïda com a defensa i guaita del poble. Té un diàmetre interior de 2,20 metres i el mur és d'una grossor d'1,20 metres.

La Riera de Gaià celebra la seva festa major el mes de juliol, coincidint amb la festivitat de santa Margarida. Una altra festivitat destacada té lloc el 14 de setembre, festivitat de la Santa Creu. L'origen d'aquesta celebració es troba en un antic vot realitzat pels habitants perquè se'ls salvés d'una epidèmia que va assolar el poble el 1809. Per recordar aquesta data, la Santa Creu surt en processó cada any.

Economia 
Tradicionalment, la principal activitat econòmica ha estat l'agricultura. Encara que ha perdut importància, continua sent una destacada font d'ingressos del municipi. Els cultius més importants són els avellaners, els garrofers i les oliveres.

Nuclis de població

Demografia

Vegeu també 
 Plàtan de la Plaça de la Riera de Gaià

Referències

Enllaços externs 
 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
La Secuita

La Secuita és un municipi de la comarca del Tarragonès.

Geografia 
 Llista de topònims de la Secuita (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Política

Eleccions al Parlament de Catalunya del 2012

Vegeu també 
 Llista de monuments de la Secuita
 Centre històric de la Secuita
 Ajuntament de la Secuita
 Cementiri de la Secuita
 Església de Santa Maria o de l'Assumpta
 Clots de la Barquera
 Casa Manyé
 Casa Desprats
 Casa de la plaça Major
 Casa al carrer del Doctor Porta
 Cases del Carrer Catalunya
 Carrer del Clos
 Escut de la casa dels Frares
 Habitatge al carrer Sant Cristòfor, 22
 Habitatge al carrer Sant Cristòfor, 26
 La Tallada
 Mas Manent
 Mas Mercadé
 Església de Sant Roc (l'Argilaga)
 Cal Manyé (l'Argilaga)
 Habitatge a la plaça Domingo, 1 (l'Argilaga)
 Masia amb torratxa (l'Argilaga)
 Cooperativa de Pagesos (l'Argilaga)
 Centre sociocultural (les Gunyoles)
 Casal masia de la plaça Major (les Gunyoles)
 Església de Sant Fructuós (les Gunyoles)
 Església del Sagrat Cor (Vistabella)

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Vespella de Gaià

Vespella de Gaià és una vila i municipi de la comarca del Tarragonès. Fins al 1996 s'anomenava simplement Vespella.

Geografia 
 Llista de topònims de Vespella de Gaià (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Història 
La primera referència històrica del municipi data de 1167, quan es va fer donació d'aquestes terres a Ponç de Far. El 1314 el rei Jaume el Just d'Aragó va vendre el castell, avui desaparegut, a Pere de Queralt. Aquesta família va conservar la senyoria fins al 1390, quan va passar a ser possessió dels comtes de Barcelona. A finals del  va ser venut a Pere d'Icard i més tard als Desvalls, qui van mantenir-ne els drets fins a la fi de les senyories.

Cultura 
L'església parroquial està dedicada a sant Miquel. Correspon a l'antiga capella del castell de Vespella i és l'única resta visible d'aquest. És un edifici romànic amb coberta de volta apuntada. Al seu interior es conserva un retaule del 1579 dedicat a la Mare de Déu del Roser.
Vespella celebra la seva festa major en honor de sant Miquel el 29 de setembre.

Economia 
La principal activitat econòmica del municipi és l'agricultura. Destaquen els conreus de vinya, oliveres, garrofers i avellaners.

Demografia

Geografia

Muntanyes 
 Muntanya del Mestret, 128,7 m. 
 La Cogulla, 244,3 m.

Serres 
 Serra de l'Hivern, 244,3 m. 
 Serra Alta, 220,3 m.

Masos 
 Mas de Llagostera

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Vilallonga del Camp

Vilallonga del Camp és una vila i municipi de la comarca del Tarragonès.

Geografia 
 Llista de topònims de Vilallonga del Camp (orografia: muntanyes, serres, collades, indrets…; hidrografia: rius, fonts…; edificis: cases, masies, esglésies, etc.).

Història 
La primera cita documental del municipi és del 1174. Va estar a les mans de la cort fins al 1391, data en què el rei Joan I d'Aragó va vendre la vila a l’Arquebisbat de Tarragona. Més tard va estar en mans de la família Montoliu, que va conservar-ne la possessió fins al segle XIV. Durant el  va estar a les mans de la família Dalmases i el 1710 el senyor de la vila, Pau Ignasi de Dalmases i Roc, va ser nomenat per l'arxiduc Carles marquès de Vilallonga. El 1838, es va disputar una violenta batalla entre milicians i carlistes, comandats per Llarg de Copons, durant la qual 133 homes van perdre la vida.

El 1868 nasqué Josep Mestres i Miquel que entre el 1913 i el 1915 fou president de la Diputació de Tarragona i conseller de la Mancomunitat de Catalunya entre el 1914 i el 1919.

Cultura i patrimoni 

L'església parroquial està dedicada a sant Martí. És del , d'estil neoclàssic i la seva façana està inacabada. A la part superior de la porta hi ha un relleu que representa el sant compartint la seva capa amb un pobre. A la cornisa pot veure's un frontó triangular que es troba sostingut per quatre columnes amb capitells d'ordre corinti.

Als afores del poble hi ha una ermita dedicada a la Mare de Déu del Roser la data de construcció de la qual és desconeguda. Es conserva una de les portes d'entrada de l'antiga muralla de la ciutat.

Al municipi també hi ha el Museu-Arxiu Doctor Pere Virgili, dedicat a la figura del cirurgià Pere Virgili i Bellver, fill del poble.

Altres elements de patrimoni monumental:
 Portalada del cementiri
 Aqüeducte del barranc de les Bruixes
 Casa Albinyana
 Casa d'Albert Mir
 Casa Mestres
 Casa Reig
 Casa Serra
 Casa Sol
 Casa Solé
 Casa Virgili
 La Montoliva
 Mas de Cantó
 Mas de Serra
 Mas Llorigó
 Mas Reig
 Recinte emmurallat de Vilallonga del Camp

Economia 
La principal activitat econòmica del municipi és l'agricultura. Destaquen els cultius d'avellaners, vinya, ametllers, oliveres i garrofers.

Demografia

Política

Eleccions municipals 
Llista d'alcaldes i nombre de regidors per partit

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes del Tarragonès
 Pi Gros de Mestres

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
El Catllar

El Catllar és una vila i municipi de la comarca del Tarragonès.

El nom del Catllar prové del llatí tardà castĕllāre, ‘lloc defensat per un castell’.

Història 
El 10 de juny de 1641, durant el setge de Tarragona de la guerra dels Segadors, els miquelets de Josep Margarit i de Biure van derrotar les tropes espanyoles que havien sortit de Tarragona a farratjar a la Batalla del Catllar.

En realitzar les obres d'excavació del fossar del castell es descobrí un poblat preibèric.

Destaca una curiosa construcció monolítica anomenada l'Agulla, vora el riu Gaià.

Geografia 
 Llista de topònims del Catllar (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Eleccions al Parlament de Catalunya del 2012

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Patrimoni històric i artístic del Catllar
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Catllar

Catllà, comuna del Conflent, a la Catalunya del Nord
 El Catllar, vila i municipi a la comarca del Tarragonès 
 El Catllar (Vilallonga de Ter), entitat de població al municipi de Vilallonga de Ter (Ripollès)
 Batalla del Catllar, enfrontament del 1641 durant la Guerra dels Segadors 
 Castell del Catllar, edifici al municipi tarragonès del Catllar
 Castell del Catllar (Vilallonga de Ter), edifici al municipi de Vilallonga de Ter 
 Pantà del Catllar, embassament del riu Gaià, creat per una presa al municipi del Catllar, que s'estén pels termes del Catllar, Vespella
 Puig del Catllar, muntanya al municipi de Ripoll a la comarca del Ripollès 
 Serra del Catllar''', serra a cavall dels municipis de Queralbs i de Vilallonga de Ter a la comarca del Ripollès
Riera de Gaià

La riera de Gaià és una riera del Vallès Occidental que neix al vessant sud de la serra de l'Obac, al terme municipal de Terrassa. Passa pel terme de Viladecavalls, a l'est del poble, on a l'extrem sud rep la riera de Sant Jaume. A partir d'aleshores també és anomenada riera del Morral del Molí, desemboca al riu Llobregat per l'esquerra, a prop de Martorell, ja al límit amb el Baix Llobregat.

La capçalera de la conca que formarà el torrent de Gaià i que aïgues avall esdevindrà riera està delimitada per la carena del Guitard, la collada de l'Obac, els Alts de la Pepa, els Morros Curts, la serra de les Pedritxes i la serra del Troncó. Entre la Torrota de l'Obac i el turó del Queixal (766 m) davalla el torrent de la Serra Llarga o de Ferreres; a partir d'on rep el torrent Maleït i hi ha els Caus del Guitard s'anomena torrent dels Caus, i rep els torrents del Pi Bonic, el de les Foradades i el de la Font del Troncó; a partir del torrent de la Font de la Pedra, poc abans del mas del Guitard, s'anomena torrent de Gaià i rep el torrent de la Font de l'Àlber i, ja com a riera de Gaià, els torrents de la Font de la Teula i el de la Roca. A partir d'aqui rep els torrents del Llor, el de Sant Miquel, el del Salt, el Fondo, el d'en Cintet i el del Frare. En ajuntar-se amb la riera de Sant Jaume passa a denominar-se riera del Morral del Molí fins que arriba al riu Llobregat.

L'element més característic de la riera de Gaià són els Caus del Guitard, una surgència o font de grans proporcions que només raja en comptades ocasions, després de precipitacions que superin els 200 litres per m². És un indret freqüentat pels ciutadans de Terrassa, especialment quan s'escampa la notícia que els Caus ragen, tot un espectacle de la natura. L'última vegada que rejaren fou el 2018, 14 anys després de la darrera el 2004.

Aigües avall del mas de can Guitard hi havia el pantà de la Xoriguera, construït el 1898 per la Mina d'Aigües de Terrassa per al subministrament d'aigua a la ciutat. La paret de la presa va ser destruïda per un aiguat el 24 de febrer del 1944.

Referències 

Gaia
Gaia
Rius de Terrassa
Gaia
Chiqui Martí

Chiqui Martí (Barcelona, 1971) és una artista catalana de dansa eròtica i striptease, un gènere que ella anomena "strip-art". Fa 1,64 metres i les seves mesures corporals són 87-62-92.

A 14 anys va començar a ballar en desfidades de modes i perruqueria. És autodidacta com a ballarina i ben aviat va començar a treballar en diverses sales de festes. També va arribar a treballar a la sala El Molino del Paral·lel barceloní abans del seu tancament.

Posteriorment la seva popularitat s'incrementà arran de les seves aparicions televisives.

El dia 12 de juny de 2004, Chiqui Martí va patir un greu accident laboral mentre actuava en la discoteca Radical a Torrijos (Castella). El seu cos es va desplomar mentre realitzava el seu espectacle de striptease des de 4 metres d'alçada i va caure d'esquena. Fou traslladada urgentment a l'Hospital Virgen de la Salud de Toledo, on fou ingressada amb pronòstic reservat. Durant uns mesos va perdre la mobilitat de les cames i va haver de sotmetre's a un llarg i voluntariós procés de rehabilitació, que acabà amb la seua recuperació en pocs mesos.

Referències

Enllaços externs 
 Web oficial de Chiqui Martí   

Martí, Chiqui
Naixements del 1971
Artistes de varietats barcelonins
Unió Esportiva Vilassar de Mar

La Unió Esportiva Vilassar de Mar és una societat orientada al foment de l'esport en l'àmbit d'aquesta localitat maresmenca i que té el futbol com la modalitat esportiva més representativa. El club va ser fundat el 1923.

L'Himne que el representa va ser compost per Lali Vinaixa i Planas.

Antecedents històrics 
L'esport del futbol apareix a Vilassar de Mar cap a l'any 1910 amb la fundació dels dos primers clubs: El Vilassar Football Club i el Football Club Llevantí. Uns anys després (1915) el Llevantí desapareix i es transforma en el Ràcing FC de Vilassar. Els dos clubs de futbol de la localitat es van dissoldre només uns anys després.
Finalment el 6 de juny de 1923 es funda l'actual Unió Esportiva Vilassar de Mar que va tenir com a primer president el senyor Joaquim Carreras.

Història 
Des del seu naixement fins al final de la dècada dels noranta la Unió Esportiva Vilassar de Mar va militar en categories regionals i territorials. L'any 1946 es va inaugurar el camp de la carretera d'Argentona coincidint amb la Festa Major. Aquest nou camp substituïa a l'antic de l'avinguda de Montevideo, que havia quedat malmès amb la Guerra Civil.

L'any 1971 el club es traslladà a un altre camp, el del Camí del Mig, on jugà durant més de vint anys.

L'any 1991 la Unió Esportiva Vilassar es va enfrontar al Futbol Club Barcelona en el partit inaugural del nou estadi municipal de gespa artificial que després seria batejat amb el nom de Xevi Ramon.

L'ascens a Tercera Divisió es produí la temporada 1996/97, però només dos anys després, a la 1998/99, qüestions administratives varen fer que el club perdés la categoria, atès que era el filial de l'Espanyol B el qualhavia baixat a Tercera i ambdós no podien coincidir. Però només un any després, en la temporada 1999/2000, el club tornava a recuperar el seu lloc a Tercera. En les últimes temporades la junta directiva, ha plantejat als socis la conversió en una Fundació Esportiva.

Temporades 
Fins a l'any 2019-20 el club ha militat 14 vegades a Tercera Divisió, 14 a Primera Catalana i 2 a Preferent Territorial.

 1992-93: 1a Div. Catalana 17è
 1993-94: 1a Div. Catalana 14è
 1994-95: 1a Div. Catalana 5è
 1995-96: 1a Div. Catalana 3r
 1996-97: 3a Divisió 13è
 1997-98: 3a Divisió 11è
 1998-99: 3a Divisió 14è
 1999-00: 1a Div. Catalana 3r
 2000-01: 3a Divisió 6è
 2001-02: 3a Divisió 8è 

 2002-03: 3a Divisió 8è
 2003-04: 3a Divisió 16è
 2004-05: 3a Divisió 18è
 2005-06: 1a Div. Catalana 9è
 2006-07: 1a Div. Catalana 9è
 2007-08: 1a Div. Catalana 11è
 2008-09: 1a Div. Catalana 8è
 2009-10: 1a Div. Catalana 17è
 2010-11: 1a Div. Catalana 7è
 2011-12 1a Catalana grup 1 2n

 2012-13: 3a Divisió 14è
 2013-14: 3a Divisió 17è
 2014-15: 3a Divisió 20è
 2015-16: 1a Catalana grup 1 1r
 2016-17: 3a Divisió 10è
 2017-18: 3a Divisió 20è
 2018-19: 1a Catalana grup 1 1r
 2019-20: 3a Divisió 8è

Referències

Enllaços externs 
 Web oficial
 UE  Vilassar de Mar a futbolme.com
 UE  Vilassar de Mar a lapreferente.com

Unió Esportiva Vilassar de Mar
Belianes

Belianes és un municipi situat a la comarca de l'Urgell. El 2019 tenia 525 habitants.

Geografia 
 Llista de topònims de Belianes (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Llocs d'interès 
 Ajuntament o casa de la vila: Edifici d'estil gòtic renaixentista del . S'hi pot visitar l'ecomuseu, el museu de la roba, la biblioteca i la fonoteca.
 L'Església de Sant Jaume Apòstol: Edifici gòtic amb un campanar del , construïda sobre una església romànica la portalada de la qual encara es conserva.
 Cal Roc: Casa renaixentista.
 Molí d'oli Maurici Massot: Molí d'oli del , restaurat el 1998.
 Plaça de l'11 de setembre: Dissenyada per Daniel Gelabert.
 Sender de la Baronia de Maldà

Fires, festes, mercats i activitats 
 23 d'abril: Sant Jordi
 15 de maig: Festa de Sant Isidre
 Últim diumenge de maig: Marxa ecològica i per la pau
 25 de juliol (Sant Jaume): Festa major
 Primer diumenge de desembre: Festa de l'oli de Belianes i Fira de l'oli de la Vall del Corb
 La Marxa ecològica i per la pau és una iniciativa de l'Agrupament Escolta i Guia Terra Plana de Belianes, nascuda l'any 1984, amb l'objectiu de fomentar els valors de l'ecologisme i la pau entre els joves. La Marxa se celebra l'últim cap de setmana de maig i consisteix en un seguit de xerrades i projeccions audiovisuals, la redacció d'un manifest i una bicicletada popular entre les poblacions de Belianes, Bellpuig, Vilanova de Bellpuig i Arbeca. Cada any aplega unes cinc-centes persones i amb les seves 38 edicions (2022) és una de les iniciatives sorgides del teixit associatiu més consolidades de la comarca de l'Urgell. L'acte compta amb el suport de l'Oficina de Promoció de la Pau i dels Drets Humans de la Generalitat de Catalunya.

Associacions i entitats 
 Associació de Veïns Eixir
 Associació de Dones Castellsalvà de Belianes
 Associació de Jubilats Sant Jaume de Belianes
 Associació per l'acompanyament en el creixement personal Cal Massot de Belianes
 Agrupament Escolta i Guia Terra Plana 
 Cooperativa del Camp de Belianes SCCL

Demografia

Persones 
 Felip Massot (°1945), empresari
 Pere Altarriba.

Referències

Enllaços externs 
 
 Informació de la Generalitat de Catalunya
Ciutadilla

Ciutadilla és un poble i municipi de la comarca de l'Urgell a l'extrem de la petita serra que perfilen la vall del riu Corb i el barranc de Boixerons i situat entre les localitats de Guimerà i Nalec.

Fou centre del comtat, després marquesat de Ciutadilla, títol nobiliari actualment existent.

El poble està situat a 515 m d'altitud i està marcat per la inconfusible i poderosa silueta del castell, des del qual es dominen els horitzons oberts de l'Urgell i la Segarra.

El paisatge transcorre en mig de conreus de cereals, ametllers, oliveres i vinya al fons de la vall, juntament amb petits boscos.

Geografia 
 Llista de topònims de Ciutadilla (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Referències

Bibliografia 
 Max Cahner; Enric Casas; et al. Gran geografia comarcal de Catalunya. Barcelona: Enciclopèdia catalana, 1982. (Vol.9, Segarra, Urgell, Conca de Barberà)

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
La Fuliola

La Fuliola és un municipi de la comarca de l'Urgell.

Etimologia 
Hi ha dues versions pel que fa a l'origen del nom del poble. La primera diu que prové de l'àrab al-folia, que vol dir lloc. La segona el relaciona amb la paraula fulla o fulleta, d'aquí ve que en el seu escut hi aparegui una fulla.

Nuclis de població

Història del poble 
Segons la carta de població (1080) de la Fuliola, el comte d'Urgell Ermengol IV cedeix a Guillem d'Isarn la quadra de la Fuliola per bastir-hi una torre de defensa i repoblar-la. A la fi del segle s'havia construït la torre, l'església i alguns edificis formant un clos emmurallat. Després que la vídua Guiscarda (muller de Guillem) i els seus descendents heretaren el poble, passà a l'església de Solsona, el 1115. Les lluites nobiliàries a la successió del comtat, per part dels Cabrera deixaren despoblada la vila i el nou comte Ermengol X, amb ganes de refer-la, concedí una nova carta de població el 1280 per repoblar el lloc. El rei Pere II havia donat la Fuliola i Boldú a Pere Gener de Montblanc.

Fou de la jurisdicció de Poblet des del 1415. El nucli primitiu era tancat i voltat de muralles. Al  ja hi havia construccions fora de la muralla, a l'anomenat Raval. Com a tots els pobles de la contrada, l'arribada del canal d'Urgell, construït entre 1852 i 1862, transformà les terres eixutes en grans extensions de regadiu i va comportar un profund canvi en l'organització agrícola i l'evolució econòmica, així com un gran revulsiu demogràfic. Des d'aquell moment es manté el creixement urbanístic al peu de la carretera, que actualment divideix en dos el municipi i que ben aviat tindrà una variant que desviarà el trànsit pesat per fora de la població.

Geografia 
 Llista de topònims de la Fuliola (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Festivitats 
 26 de juliol - Santa Anna, Festa Major d'Estiu en honor de la patrona del poble.
 13 de desembre - Santa Llúcia, Festa Major d'Hivern en honor de la patrona de l'església.
 Festes del Segar i del Batre. El segar se celebra al juny i el batre al juliol.

 Carnestoltes. Se sol celebrar la primera setmana de quaresma.

Llocs d'interès 
 Col·lecció Josep Pané d'Armes Antigues i Eines del Camp.
 Hi ha masies com la Masia Graells, la Masia Ribalta Ros o la Masia Utgés.

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Pàgina web de La Fuliola i Boldú
 Festes del segar i el batre http://www.segaribatre.cat/ 

 
Viles closes de l'Urgell
Preixana

Preixana és un municipi de la comarca de l'Urgell i el 2014 tenia 405 habitants.

Geografia 
 Llista de topònims de Preixana (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Llocs d'interès 
 Santa Maria de Preixana (monument nacional)
 Sant Llorenç de Preixana

Festes i celebracions 
 10 d'agost: Festa Major de Sant Llorenç
 Dimarts de Pasqua florida: Festa de la Verge de Montalbà (patrona del poble).
 Fira de proximitat: 16/17/18 de desembre

Fills il·lustres 
 Jaume Ripoll i Vilamajor (1775-1843): Canonge arxiver de la catedral de Vic. Nasqué a Preixana el 24 de febrer de 1775 a la casa que avui s'anomena can Pere-Jaume. Fill de Llorenç i Lluïsa. Es llicencià en Filosofia i es doctorà en Dret Canònic. Treballà en la investigació i va publicar documents, monografies, articles i va escriure col·laboracions. Un volum, 68 impresos i 600 pàgines que venen amb el nom d'Opúsculs, Varios és el títol que porten 30 volums en foli, altres en quart, manuscrits en català, castellà i llatí. En total, la seva obra, està formada per 14 volums en foli i 36 en quart que es conserven a l'Arxiu de la Catedral de Vic. Morí a Santa Eugènia de Berga i fou enterrat al claustre de la catedral de Vic.

 Joan Vinyals i Camps: Sobre el 1800 fou Governador de Puerto Rico. Nasqué en una casa del carrer Nou i morí l'any 1823.

Demografia

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya