Josef Svatopluk Machar

Josef Svatopluk Machar (29. února 1864 Kolín – 17. března 1942 Praha, pseudonymy Antonín Rousek a Leo Leonhardi) byl český úředník, básník, prozaik, satirik, publicista a politik, spoluautor Manifestu České moderny a představitel kritického realismu.

Život 
Narodil se v rodině krupaře Antonína Machara (1834–1881) a Anny Formánkové-Machové (1841). Měl šest sourozenců: Antonína (1866), Jana (1868), Václava (1869), Marii (1872–1872), Karla (1875) a Annu (1879–1879). Roku 1889 se oženil s Hedvikou Marešovou (1864), se kterou měl ve Vídni dvě dcery Sylvu Nováčkovou (1893–1968) a Jiřinu Marešovou (1895). Měl partnerku Idu Ebert-Janowitz (1884–1943).

Mládí strávil v Brandýse nad Labem. Vystudoval gymnázium v Praze. Poté absolvoval roční vojenskou službu. Následně odešel 1891 jako bankovní úředník do Vídně, kde zůstal až do konce první světové války.

V této době také vznikla nejpodstatnější část Macharova básnického i publicistického díla. Sblížil se s T. G. Masarykem a stal se významným členem Realistické strany. Již před 1. světovou válkou vystupoval jako nepřítel prázdného vlastenectví. Za války pak spolupracoval s protirakouským odbojem.

Po roce 1918 se na přání Masaryka vrátil do Československa a přijal úřad generálního inspektora československé armády. Dne 3. srpna 1924 přistál jako generální inspektor s vojenským dvouplošníkem na letišti v Kroměříži, aby provedl slavnostní přehlídku vojska, příslušníků československých legií a Sokola. Koncem roku se funkce vzdal, protože již v této době se projevovaly jeho osobní rozpory s Masarykem. Později byly jeho postoje polemicky zaměřeny proti tzv. „politice Hradu“ a stal se stoupencem nacionalistické pravice. V letech 1918–1919 zasedal v Revolučním národním shromáždění za Českou státoprávní demokracii. Roku 1929 se usídlil v Praze XVIII Střešovicích ve vile č. p. 650 v Cukrovarnické ulici č. 41. Po jeho smrti vilu zdědila jeho dcera.

Roku 1910 vystoupil z církve katolické. Patřil mezi svobodné zednáře, roku 1918 byl zvolen Velmistrem Veliké lóže národní československé.

Památka 
V roce 1998 byla urna s jeho popelem převezena do Brandýsa nad Labem, kde je uložena v 1. patře místního gymnázia, pod kamennou pamětní deskou. Gymnázium se na jeho počest přejmenovalo na Gymnázium Josefa Svatopluka Machara. Urna je schovaná za pamětní deskou v 1. Patře brandýského gymnázia, mezi sekretáriem a ředitelnou. Nacházi se tam dutá deska, za kterou je urna schovaná.

Macharova ulice je v Bakově nad Jizerou, Bratislavě, v Českých Budějovicích, ve Dvoře Králové nad Labem, v Hořicích, Kolíně, Lázních Bělohrad, Litoměřicích, Mělníku, Olomouci, Ostravě, Přerově, Úpici ve Velkých Popovicích a Žamberku. Macharovo náměstí je v pražských Střešovicích, do 60. let 20. století neslo název náměstí Na Ořechovce. Vila, kde bydlel, je jen kousek odsud.

Dílo 
Josef Svatopluk Machar ve svém díle podává otevřenou kritiku měšťácké společnosti. Kritizuje zejména lhostejnost, pokrytectví a prázdné vlastenectví. Nevyhýbá se ani odsudku klerikalismu, zejména úlohy katolické církve ve státě a společnosti. Ve své filosofii dějin zdůrazňuje epochu antiky, naopak křesťanství pokládá za zdroj postupného morálního úpadku a chybného pojetí života. Politicky se stavěl proti mladočeské straně.

Příznačný je jeho realistický, strohý, analytický a provokující pohled na skutečnost. Usiloval o demystifikaci vztahů mezi lidmi (zejména rituálů lásky a manželství), které se navenek jeví vznešeně, ale ve skutečnosti jsou zkaženy sobectvím a neporozuměním.

Kladl velký důraz na významovou stránku poezie. Psal subjektivní a politickou lyriku a také veršovanou epiku. Pro jeho tvorbu je charakteristická tendence k prozaizaci poezie. Nejbližší mu byla satira a ironická a sarkastická vyjádření. Navazoval tak na Karla Havlíčka Borovského a Jana Nerudu.

Výtvarná podoba Macharových spisů, jak byly vydávány v prvním desetiletí 20. století, je neodmyslitelně spjata s osobností Františka Kupky, který k nim vytvářel obálky ve stylu svého realisticko-symbolistního, počátečního období. Machar naopak věnoval Kupkovi programní báseň Karikatury, uvozující jednu z jeho nejvýznamnějších sbírek Golgatha z roku 1901.

Poezie

Politická satira 
 Boží bojovníci – husité proti táboritům – alegorie mladočechů a staročechů, kritika mladočechů, vydáváno v časopisech.
 Satiricon (1904, rozšířené vydání 1912) – ostré epigramy, navazující na tradici K. H. Borovského

Historická epika 
 Golgatha (1901) – obrazná podobenství o současnosti, využívající mj. námětů z dějin.
 Antika a křesťanství (1919) – úvahy o antice a křesťanství; Machar byl v tehdejší době nejznámějším kritikem křesťanství, v knize polemizuje s katolickými autory, jako byl teolog František Reyl a další.
 Svědomím věků – devítidílný básnický cyklus, věnuje se historickému vývoji morálky:
 V záři hellenského slunce (1906) – období antiky
 Jed z Judey (1906) – počátky křesťanství. Dostupné online
 Barbaři (1911) – období středověku. Dostupné online
 Pohanské plameny (1911) – období renesance
 Apoštolové (1911) – období reformace. Dostupné online
 Roky za století I : Oni (1921) – Velká francouzská revoluce
 Roky za století II : On (1921) – období napoleonských výbojů a reforem 
 Krůčky dějin (1926) – současnost
 Kam to spěje? (1926) – budoucnost

Lyrika intimní 
 Confiteor literáta
 Confiteor I (1887) – latinsky „Vyznávám se“, společenská a politická lyrika, deziluzivní ztvárnění vlastního milostného příběhu, ústícího do banality, zklamání ze společnosti.
 Confiteor II (1889) 
 Confiteor III (1892) 
 Čtyři knihy sonetů – souborné vydání (1903) – kritika maloměšťáctví, pokrytectví ve vztahu muže a ženy, falešné morálky, přetvářky (např. Sonet o dějinách sonetu). Dostupné jako e-kniha:
 Letní sonety
 Podzimní sonety
 Zimní sonety
 Jarní sonety

 Příležitostná lyrika
 Péle-méle (1892)
 Výlet na Krym (1900) – syntéza osobních zážitků z cesty a obecně platných úvah o smyslu života
 Vteřiny (1905)
 Krůpěje (1915)

 Lyrika politická
 Tristium Vindobona (latinsky „Žalozpěvy z Vídně“), kniha inspirovaná Ovidiovými Tristiemi, vzniklými v době jeho vyhnanství. Tato sbírka je jedním z vrcholů Macharova díla. Obrací se v ní k problematice vlastenectví a národního života, proklamované ideály postavil do křiklavého rozporu s patosem ruchovské a lumírovské národně politické poezie i s patosem dobového, uměle pěstovaného vlasteneckého nadšení. Nebojácně poukázal na neutěšené postavení národa v Rakousko-Uhersku, na znehybnění českého politického a národního života a vady české národní povahy. Dostupné jako e-kniha
 Tristium Praga – kritika politiky čs. vlády v novém státě (podle Machara trpící podobnými neduhy jako za Rakousko-Uherska)

Epika 
 Zde by měly kvést růže (1891–1894) – veršované povídky (= dramata), téma postavení žen ve společnosti, epická poezie, příběhy žen a jejich neutěšené postavení ve společnosti, žena je bytost citová, ale pasivní, je odsouzena žít v nevyrovnaném manželství a postavení, společnost jí nedopřává rozvoj.
 motto: „být ženou, to už znamená trpěti“
 některé náměty
 Teta – teta přijíždí do Prahy ke své neteři a velmi se těší, ovdověla a vychovala děti, chtěla by jít do divadla na hru o lásce; ukazuje se, jaký byl její smutný životní příběh, že lásku vlastně nikdy nepoznala.
 Otrokyně otroka – žena musí zůstat doma, zatímco muž si může jít odpočinout do hospody.
 veršovaný román Magdalena (1894)
 hlavní postava Lucie – ta se stará o otce, který se dá po smrti manželky na pití. Lucie si musí opatřovat peníze prostitucí. Potkává muže, který se do ní zamiluje. Odvede ji k tetě na maloměstě, ale když se zde prořekne o svém osudu, prostředí plné povrchnosti a přetvářky se pro ni stane nesnesitelným a musí se vrátit do nevěstince.
 obžaloba společnosti, která je schopna člověka neprávem zavrhnout.
 Životem zrazeni (1915) – veršované povídky v obdobném stylu jako Zde by měly kvést růže, ovšem s širším tematickým záběrem.

Próza 
 Konfese literáta (1901) – osobní vzpomínky, mj. komentující pozadí vzniku autorových prvních sbírek Confiteor I–III
 Stará prosa (1903) – povídkové variace témat zpracovaných ve sbírkách Confiteor I–III 
 Hrst beletrie (1905)
 Řím (1907) – reflexe cesty do Itálie, okouzlení antikou; kulturně-filosofická úvaha o trojím Římě, antickém, papežském a moderním 
 Nemocnice (1914) – dostupné online
 Kriminál (1918) – reportážní kniha čerpající z Macharovy zkušenosti z krátkého pobytu ve vězení roku 1916 kvůli čtyřem básním ze sbírky Krůpěje
 Pod sluncem italským (1918) – dostupné online
 Vídeňské profily (1919)

Politické knihy, polemiky a vzpomínky 
 Knihy feuilletonů – první (1901) – věnováno T. G. Masarykovi
 Knihy feuilletonů – druhá (1902)
 Pět roků v kasárnách (1927)
 Oni a já (1927)
 Zapomínaní a zapomenutí (1929)
 Při sklence vína (1929)
 Třicet roků (1929)

Machar je rovněž spoluautorem manifestu Česká moderna (1895).

Korespondence

Odkazy

Reference

Literatura 
 FRABŠA, František Salesius. Čeští spisovatelé dnešní doby. Praha: Lidová tribuna, 1923. 160 s. S. 87–88
 STANĚK, Josef. J. S. Machar. (1864–1924). Svědomím českých dějin. Lidový časopis dějepisný. Brno: Dědictví Havlíčkovo, 1924, roč. 5, čís. 1–2, s. 1–16.
 Kulturní adresář ČSR. Biografický slovník žijících kulturních pracovníků a pracovnic. Příprava vydání Antonín Dolenský. Praha: Nakladatelství Josef Zeibrdlich, 1934. 587 s. S. 257
 KUNC, Jaroslav. Slovník soudobých českých spisovatelů. Krásné písemnictví v letech 1918–1945. Praha: Orbis, 1945. 1018 s. S. 488–500
 SÝKORA, Petr. Básník proti Hradu – neposlušný občan Josef Svatopluk Machar. Praha: Libri, 2009, 
 
 
 PRECLÍK, Vratislav. Masaryk a legie, váz. kniha, 219 str., vydalo nakladatelství Paris Karviná ve spolupráci s Masarykovým demokratickým hnutím, 2019, , str. 8, str.11–12, 21–25, 140–148

Související články 
 Seznam českých spisovatelů
 Česká literatura v letech 1815–1918
 Česká literatura v letech 1900–1945
 Česká moderna

Externí odkazy 
 
 
 
 
 
 
 :Wikilivres:Josef Svatopluk Machar: díla na projektu Wikilivres
 
 Díla Josefa Svatopluka Machara v elektronické podobě k volnému stažení z webu Městské knihovny v Praze
 
 MyHeritage: Josef Svatopluk Machar
 Protokol o předběžných zkouškách farmaceutických na FF/PřF: Jiřina Macharová
 Matrika narozených: Ida Janowitz

Poslanci československého Národního shromáždění
Členové Československé národní demokracie
Českoslovenští politici české národnosti
Čeští politici
Čeští básníci
Čeští političtí spisovatelé
Čeští novináři
Čeští svobodní zednáři
Čeští skauti
Držitelé čestných doktorátů Univerzity Karlovy
Umělci z Vídně
Spisovatelé z Prahy
Politici z Prahy
Umělci z Brandýsa nad Labem-Staré Boleslavi
Narození v roce 1864
Narození 29. února
Narození v Kolíně
Úmrtí v roce 1942
Úmrtí 17. března
Úmrtí v Praze
Pohřbení v Brandýse nad Labem-Staré Boleslavi
Muži