Vědecká metoda

Vědecká metoda je posloupnost nebo sada procesů, používaných při vědeckém výzkumu. Cílem je získat znalosti a vědomosti pomocí pozorování a dedukce na základě dosud známých poznatků. Přijímání nových vědeckých poznatků je založeno na konkrétních důkazech. Vědecká metoda je založena na předpokladu, že kritériem pravdivosti vědecké hypotézy je souhlas předpovědí s výsledky výzkumu. Tento přístup udržuje vědecké hypotézy v neustálém kontaktu s realitou a umožňuje jejich falzifikaci, neboť hypotéza, jejíž důsledky jsou v rozporu s výzkumnými zjištěními, bude falzifikována (tedy vyvrácena). Mnohokrát ověřená hypotéza, kterou se zatím nepovedlo vyvrátit, se stává vědeckou teorií. Důsledkem je omezení vědy na otázky a hypotézy, jež jsou alespoň v principu rozhodnutelné pozorováním. Větší vědecký tým je však spíše konzervativní.

Základní pojmy 
 Hypotéza
 Teorie
 Vědecký zákon

Postup 
Základem vědecké metody je iterace těchto kroků:
 Pozorování a popis skutečnosti (vjemů, poznatků).
 Formulace problému...
 Příprava hypotéz (návrh vysvětlení s obecnou platností, logická indukce)
 Předvídání (logická dedukce z hypotéz)
 Ověření souladu skutečnosti s předpovědí (buď aplikací předpovědi na experiment nebo aplikací na soubor dat získaný jinak) a ověření logické správnosti předchozích kroků.

Za „vysvětlení“ jevu se považuje popis vztahů mezi vjemy (poznatky) pomocí pojmů rozložitelných na základní pojmy a předpoklady (postuláty), které se předpokládají jako dané a dále se nevysvětlují ani nedokazují, tedy jsou neempirické a iracionální. Jednotlivé vědecké přístupy (paradigmata) se mohou lišit tím, co za takové základní pojmy a předpoklady považují. Moderní kauzalistická věda má jako jeden z takových základních předpokladů pojem přírodního zákona, tedy představu, že stejné podmínky vedou vždy ke stejnému výsledku.

Použitím vědecké metody vědec nebo tým může dojít k objevu nebo vynálezu, který následně prezentuje na konferenci a publikuje ve vědeckém časopise, anebo patentuje. Zveřejněním se objev stává vlastnictvím vědecké komunity, která jej dále posuzuje, zkoumá, rozvíjí a popularizuje.

Typy vědecké metody 
V širším pojetí existují tři hlavní cíle vědeckého poznání: popis a utřídění problému či situace, tedy deskripce a klasifikace (souhrnně explorace), předpovědění vztahů mezi jevy (predikce) a vysvětlení těchto vztahů (explanace). Tyto tři cíle jsou zkoumány čtyřmi typy výzkumných plánů (úrovněmi vědecké metody):
 explorativní výzkumný plán – pouhý popis zkoumaného jevu (např. narativní analýza, zakotvená teorie)
 deskriptivní výzkumný plán – popis zkoumaného jevu včetně statistik výskytu (např. analýza výskytu, analýza četnosti)
 statistický výzkumný plán – popis vztahů mezi jevy (např. korelační analýza, t-test)
 experimentální výzkumný plán – určení příčinných (kauzálních vztahů) mezi jevy (experiment, kvaziexperiment).

První metoda je vhodná tehdy, pokud přesně nevíme, co chceme zjišťovat, a je vhodná pro formulování statisticky ověřitelných hypotéz. Deskriptivní přístup umožňuje tato explorativní zjištění kvantifikovat. Statistické a experimentální výzkumné plány umožňují zjistit vztah mezi určitými jevy – v prvním případě korelační, v druhém příčinný, a tedy předvídat výskyt jednoho jevu na základě výskytu jevu jiného.

Břitvy 
Slouží k formulaci vědeckých teorií na základě jejich praktické použitelnosti a smysluplnosti.
 Occamova břitva – je základem principu logické úspornosti a říká, že je vhodné použít nejjednodušší možné vysvětlení jevu.
 Popperova břitva – teorie, které nelze vyvrátit, nejsou vědecké.
 Humeova břitva – zabývá se důkazem zázraku a uvádí, že zázrak nelze dokázat (lež nebo omyl pozorovatele je pravděpodobnější než zázrak samotný).
 Hanlonova břitva – "Nehledejte zlý úmysl tam, kde je dostatečným vysvětlením hloupost."

Odkazy

Reference

Související články 
 Vědecký podvod
 Spekulace
Metoda

Literatura 
 Easterby-Smith M. a kol.: Management Research. An Introduction. 2nd edition.SAGE Publications 2002
 Cooper, D.R., Emory, C.W.: Business Research Methods. 5th ed. London, McGraw-Hill, 1995
 Disman M.: Jak se vyrábí sociologická znalost. Karolinum Praha, 2002
 Gill, J., Johnson, P.: Research Methods for Managers. London, Paul Chapman Ltd., 1998
 Hendl, J.: Úvod do kvalitativního výzkumu. Unitisk Praha, 1999
 Mišovič J.: V hlavní roli otázka. (průvodce přípravou otázek v sociologických a marketingových průzkumech). ALDIS Hradec Králové, 2001
 Pavlica a kol.: Sociální výzkum, podnik a management: průvodce manažera v oblasti výzkumu hospodářských organizací. Praha, Ekopress, 2000
 Vlček J.: Systémové inženýrství. ČVUT Praha 1999
 Vymětal, J., Váchová, M.: Úvod do studia odborné literatury. Praha, ORAC 2000

 W. Stanley Jevons, 1874, 1877. The Principles of Science, Dover, 1958, úvod Ernst Nagel.
 Francis Bacon 1620. Novum Organum (Nové Organon).
 Werner Heisenberg. Physics and Beyond: Encounters and Conversations translated by A. J. Pomerans (Harper & Row, New York, 1971)
 Thomas Kuhn 1961 The function of measurement in modern physical science. ISIS,
 Thomas Kuhn 1962 The structure of scientific revolutions česky vyšlo jako Struktura vědeckých revolucí
 Henri Poincaré 1905 Science and Hypothesis

Externí odkazy 
 
 Úvod do základů vědecké práce,SYLABUS pro potřeby semináře doktorandů ,zpracoval: prof. Ing. Zdeněk Molnár, CSc
 https://web.archive.org/web/20070926225119/http://botany.upol.cz/prezentace/duch/statistika1.pdf
 http://www.kip.zcu.cz/kursy/svt/svt_www/2_soubory/2_3_5.html 
 http://natura.baf.cz/natura/2005/1/20050105.html

 
Filozofie vědy
Předpovídání