Vilém Závada

Vilém Závada (22. května 1905, Hrabová, nyní součást Ostravy – 30. listopadu 1982, Praha) byl moravský básník, spisovatel a překladatel.

Život 
Narodil se v rodině valcíře vítkovických hutí, Karla Závady (1875), který padl roku 1915 na haličské frontě a Otilie rozené Tomšíkové (1881). Roku 1931 se oženil s Jaroslavou Hrejsovou, pocházející z významného evangelického rodu. Kvůli sňatku změnil i svou církevní příslušnost a z katolíka se stal členem Českobratrské církve evangelické.

Základní školu vychodil v rodné Hrabové, v letech 1917–1923 studoval Matiční gymnázium v Ostravě. Od roku 1923 studoval na Filozofické fakultě Univerzity Karlovy v Praze slovanskou filologii, češtinu a francouzštinu, v roce 1929 ukončil státní knihovnickou školu.

Byl redaktorem časopisu Rozpravy Aventina, který vydával Otakar Štorch-Marien (1931–1932), potom redaktorem čtrnáctideníku Listy vydavatelství Melantrich (1932–1937). V letech 1932–1945 byl členem Moravského kola spisovatelů. Po květnu 1945 vstoupil Závada do KSČ, což se brzy odrazilo i v jeho básnické tvorbě.

R. 1948 byl jmenován ředitelem národní a univerzitní knihovny, o rok později (1949) se této funkce vzdal. Po roce 1953 působil jako redaktor a spisovatel z povolání.

V roce 1969 byl oceněn při příležitosti setkání ke 40 letům od smrti Otokara Březiny, kdy obdržel pamětní medaili ke 100. výročí narození Otokara Březiny.

Dílo 
Jeho dílo je velmi pesimistické (obdoba Halase), plné tragického životního pocitu. To patrně pramenilo z více faktorů: otcovy předčasné smrti, vlastních prožitků války a mládí tráveného ve vyprahlém prostředí ostravských šachet a hutí. Jeho díla lze označit až za nihilistická. Je patrný velmi silný vztah k rodnému kraji.

 Panychida (1927) – slavnost za mrtvé, vzpomínky na první světovou válku. Život zde vidí a vnímá jako naplnění bolesti a smutku. Použil některé prvky tehdy vrcholícího poetismu, avšak místo jejich víry v „krásu všech věcí“ objevoval tíži a tragiku života.
 Siréna (1932) – tyto básně jsou opět ponuré; temný životní pocit a pesimismus přerostl až ve zhnusení životem, v barokně křečovitou apokalyptickou vizi rozkladu a zmaru světa. Spatřuje ve své současnosti (až máchovskou) nicotu.
 Cesta pěšky (1937) – obrat v Závadově poezii v čase ohrožení národní samostatnosti; opustil dosavadní naturalistický styl a začal hledat hodnoty, které dokáží vzdorovat životní marnosti. Zde je nalezl ve všední práci obyčejných lidí a jejich přirozené solidaritě a také v úzkém sepětí s rodným Ostravskem, které se mu – aniž by ztrácelo hrůznou monumentalitu – stalo zdrojem sociální a národní naděje.
 Hradní věž (1940) – návrat k výchozím tragickým pocitům a postojům a k abstraktně symbolizující poezii. Objevuje se zde však smír se světem. Místy jsou patrné jeho obavy o národní osud. Věž hradu je pro něj symbolem rodného kraje.
 Povstání z mrtvých (1946)
 Město světla (1950) – vliv poúnorových požadavků na socialisticky orientovanou tvorbu, který vnesl do jeho veršů schematismus, rétoričnost a didaktickou přímočarost.
 Polní kvítí (1955) – místy násilná, ale cenná osobitá reakce na deformaci života padesátých let, způsobenou kultem osobnosti.
 Jeden život (1962) – opět zniternil svůj básnický projev a obrátil se k zásadnějším otázkám lidské existence i k metaforickému bohatství svých tvůrčích počátků. Básně z rodného kraje (Ostravska).
 Na prahu (1970) – vrcholná kniha jeho poválečné tvorby, přináší filozofující, nelítostnou až drásavou bilanci člověka stojícího před branami smrti. Navzdory převážně osobní existenciální problematice se stala sugestivním výrazem obecnějšího dobového depresivního pocitu úzkosti, strachu a beznaděje.
 Živote, díky (1977) – umírněný optimismus a smírné vyrovnání se se životem

Dětská literatura 
 Jdou vojáci jdou
 Mám rád svou maminku
 Půjdu do mateřské školky
 U maminky, u tatínka

Překlady 
Kromě vlastní tvorby překládal (převážně poezii) z těchto jazyků: němčiny, ruštiny (Alexej Nikolajevič Tolstoj), francouzštiny, rumunštiny (Mihai Eminescu), slovinštiny (poezie 20. století), slovenštiny (Ján Kostra), polštiny (Jarosław Iwaszkiewicz), bulharštiny (Atanas Christov Dalčev) a s jazykovou pomocí odborníků také z hebrejštiny (kniha Pláč, kniha Jób), perštiny (Omar Chajjám), maďarštiny (Endre Ady, Attila József).

Odkazy

Reference

Literatura

Související články 
 Seznam českých spisovatelů
 Česká literatura v letech 1900–1945
 Česká literatura v letech 1945–1990
 Poetismus

Externí odkazy 
 
 
 
 

 
Čeští básníci
Čeští překladatelé
Čeští spisovatelé knížek pro děti
Spisovatelé poetismu
Spisovatelé píšící česky
Básníci tvořící česky
Čeští překladatelé z ruštiny
Překladatelé z rumunštiny
Čeští překladatelé ze slovenštiny
Překladatelé ze slovinštiny
Čeští překladatelé z němčiny
Překladatelé z bulharštiny
Čeští překladatelé z polštiny
Překladatelé do češtiny
Čeští překladatelé z francouzštiny
Členové KSČ
Českoslovenští národní umělci
Signatáři Anticharty
Osobnosti Českobratrské církve evangelické
Narození v roce 1905
Narození 22. května
Narození v Ostravě
Úmrtí v roce 1982
Úmrtí 30. listopadu
Úmrtí v Praze
Pohřbení na Vyšehradě
Muži