alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Lagrangeova interpolace

Chceme-li interpolovat funkci, která je dána svými hodnotami v 
bodech ,  (body  nazýváme uzly interpolace), a tedy požadujeme, aby hledaná funkce procházela zadanými body, můžeme použít interpolaci Lagrangeovým interpolačním polynomem. Interpolační funkce nám potom poslouží k získání polynomu procházejícím všemi body na intervalu .

Máme-li zadány hodnoty funkce  v  různých bodech, tzn. máme zadáno  tzv. interpolačních podmínek pro polynom, je zřejmé, že stupeň hledaného polynomu bude .
Lze ukázat, že mezi všemi polynomy nejvýše -tého stupně existuje právě jeden, který je interpolačním polynomem pro zadanou funkci. Pro určení interpolačního polynomu existuje několik postupů, ale je třeba si uvědomit, že pro zadanou funkci všechny postupy určí stejný polynom.

Lagrangeův interpolační polynom je jedním ze známějších a také snadných způsobů interpolace funkce zadané pouze v diskrétních bodech.
Nechť tedy máme dáno  bodů, přes které funkce prochází. Pak můžeme pomocí rovnice popsané ve Wikiknihách nalézt interpolační funkci, která se původní rovnici snaží co nejvíce přiblížit.

Konstrukce Lagrangeova interpolačního polynomu 
Konstrukce Lagrangeova interpolačního polynomu:

Známe-li  uzlových bodů  a jim odpovídající funkční hodnoty , sestavíme Lagrangeův interpolační polynom  n-tého řádu následovně:

,

kde  jsou pomocné polynomy a pro  platí:

Tyto podmínky splňuje polynom:

Ukázka konstrukce interpolačního polynomu 
Ukázka konstrukce interpolačního polynomu:

Obrázek vpravo ukazuje příklad konstrukce interpolačního polynomu . Známé body interpolované funkce , kde  nabývá celočíselných hodnot od 0 do 3, nazýváme řídící body (barevné kružnice na obrázku). Cílem interpolace je, aby výsledná funkce (polynom)  procházela všemi řídícími body.

Pomocné polynomy  (barevné křivky na obrázku) prochází svými příslušnými řídícími body a v ostatních řídících bodech  je jejich hodnota nulová. Lze je sestavit podle výše uvedených vzorců. Tedy:

Součtem všech pomocných polynomů tak vzniká polynom procházející všemi řídícími body  (černá křivka na obrázku).

U polynomů vyšších řádů je výše popsaný postup časově náročný. Proto se využívá rovnosti , kde , ke konstrukci matice  typu , jejíž řádky reprezentují lagrangeův polynom n-tého stupně vyčíslený v bodech . Vektor pravých stran je identickým se sloupcovým vektorem .

 

Neznámé konstanty  pak nalezneme některou z metod řešení matic (např. Gaussovou eliminační metodou, vynásobením inverzní matice  zprava vektorem pravých stran , apod.).

Související články 
 Newtonova interpolace
 Polynom

Reference

Externí odkazy 
 
 
 Lagrangeův interpolační polynom
 Lagrangeův interpolační polynom
 Fajmon, Růžičková - Matematika 3 (kapitola 6.1.2)

Geometrie

he:אינטרפולציה#צורת לגראנז'
Pevnost

Slovo pevnost může znamenat:
obecné významy
 pevnost (fyzika) – fyzikální vlastnost pevných látek
pojmenování pro opevněné stavby
 pevnost (stavba) – vojenská stavba pro obranné účely
 Malá pevnost Terezín – menší část města Terezín na pravém břehu Ohře (za války zde byla věznice pražského gestapa)
 Hlavní pevnost Terezín – větší část města Terezín na levém břehu Ohře (za války zde bylo židovské ghetto)
 Josefov (Jaroměř) – pevnost z doby vlády císaře Josefa II., dnes součást města Jaroměř
 Pevnost Olomouc – opevnění Olomouce, v 16.–19. stol.
název užívaný v kultuře
 Pevnost (film, 1950) – český film z roku 1950
 Pevnost (film, 1988) – americký filmový thriller z roku 1988 režiséra Petera Hyamse
 Pevnost (film, 1994) – český film z roku 1994
 Pevnost (film, 2012) – český dokumentární film z roku 2012
 Pevnost (časopis) – český časopis o fantasy, sci-fi a hororu
název hory
 Pevnost (Krkonoše) – hora v okresu Trutnov

Externí odkazy
Tónika

Tónika je hudební pojem, označující základní tón stupnice resp. tóniny. Jinými slovy: Tónika je 1. stupeň ve stupnici nebo akord na prvním stupni (tónika jako harmonická funkce) v tónině.

Tónika jako základní tón stupnice má v melodii skladby tu vlastnost, že pokud se na něm tok melodie zastaví, zní obvykle závěr melodie velmi přirozeně. Proto tímto tónem melodie hudební skladby také často končí. K tónice se vztahuje základní akord příslušné tóniny i se svými obraty (kvintakord, sextakord, kvartsextakord). Tomuto akordu, který má v harmonii konkrétní harmonickou funkci, se říká rovněž tónika. Stejně přesvědčivě jako tónika ve smyslu základního tónu stupnice v závěru melodie, zní také v harmonii tónický kvintakord.

Související články 
 Dominanta (hudba)
 Subdominanta

Externí odkazy 
 

Nauka o tónech a jejich vztazích
Hudební terminologie
Hippolyte Sebert

Hippolyte Sebert (30. ledna 1839, Verberie, Francie – 23. ledna 1930, Paříž) byl francouzský generál dělostřelectva, esperantista, vědec, vynálezce a člen Francouzské akademie věd.

Společně s dr. Javalem založil kancelář Esperantista Centra Oficejo, ústředí mezinárodní propagace a vyučování. Kromě mnoha článků napsal výborné publikace o mezinárodním jazyce a byl mecenášem esperantského hnutí.

Od roku 1901 do 1929 byl prezidentem fotografické společnosti Société française de photographie.

Externí odkazy 
 
 Seminární práce o esperantu 

Francouzští esperantisté
Francouzští vynálezci
Francouzští generálové
Důstojníci Řádu čestné legie
Narození v roce 1839
Úmrtí v roce 1930
Úmrtí v Paříži
Muži
Narození 30. ledna
Úmrtí 23. ledna
Émile Boirac

PhDr. Émile Boirac, také psáno Emil Boirac, (26. srpna 1851, Guelma, Alžír – 20. září 1917, Dijon) byl rektor univerzity v Grenoblu, francouzský esperantista a předseda prvního světového kongresu esperanta v Boulogne sur Mer.

Boirac byl jeden z nejlepších stylistů, autor vícero jazykových studií a rozsáhlého slovníku esperantsko-esperantského. Přeložil Monadologii od Liebnize, od Molièra Dona Juana, od Van Dyka La Kvara Mago. Od něho pochází heslo: „Esperanto je latinou demokracie.“

Dílo 
 Ŝlosileto kvarlingva (1903)
 Perdita kaj retrovita (1905)
 Qu'est-ce que l'espéranto? (1906)
 Le Congrès espérantiste de Genève (1906)
 Pri la homa radiado (1906)
 Plena Vortaro E-E-a (1909)
 Le problème de la langue internationale (1911)
 Vortaro de la Oficialaj Radikoj (1911)
 Fundamentaj principoj de la vortaro esperanta (1911)
 L'Avenir des Sciences Psychiques (1917)

Externí odkazy 
 
 Západočeská univerzita, fakulta humanitních studií - Soňa Horáčková  - Seminární práce o esperantu

Francouzští esperantisté
Narození v roce 1851
Úmrtí v roce 1917
Muži
Narození 26. srpna
Úmrtí 20. září
Narození v Guelmě
Carlo Bourlet

Carlo Bourlet (1866 – 1913) byl francouzský esperantista, matematik, doktor věd, vědec a vynálezce.

Bourlet přispěl k přijetí esperanta francouzským Touring klubem, na Sorbonně a u světové vydavatelské firmy Hachette. Založil časopis La Revuo, který řídil s velkou péčí, a který se stal nejobsáhlejším esperantským časopisem. Napsal dílo Babilado, ve kterém pojednával o aktuálních otázkách hnutí. Byl také vynikajícím řečníkem.

Externí odkazy 
 
 Seminární práce o esperantu 

Francouzští esperantisté
Francouzští matematici
Narození v roce 1866
Úmrtí v roce 1913
Muži
Narození ve Štrasburku
Théophile Cart

Théophile Cart (31. března 1855, Saint-Antoine-de-Breuilh – 21. května 1931, Paříž) byl francouzský esperantista, profesor na škole politických věd, profesor francouzské beletrie na univerzitě v Uppsale.

Cart si získal největší zásluhy v době, kdy idistický rozkol hrozil rozdělit esperantisty. Byl vynikajícím pedagogem, autorem mnoha učebnic esperanta, které se staly vzorem a byly překládány do mnoha jazyků. Jeho díla jsou: Esperanta Radikaro, Plena Klasika Libro. Je autorem mnoha fejetonů, které vyšly knižně pod názvem Vortoj de Th. Cart; jsou to vynikající alegorické články, často ve formě bajek. Jeho úvahy dobře účinkovaly, ale již tehdy mělo esperanto sílu odporu proti rozkladným vlivům ve své literatuře. Cart pracoval také pro nevidomé.

Externí odkazy 
 
 Seminární práce o esperantu 

Francouzští esperantisté
Narození v roce 1855
Narození 31. března
Úmrtí v roce 1931
Úmrtí 21. května
Muži
Hector Hodler

Hector Hodler (1. října 1887, Ženeva, Švýcarsko – 3. dubna 1920, Leysin, Waadt, Švýcarsko) byl švýcarský esperantista, syn slavného švýcarského malíře Ferdinanda Hodlera, zakladatelem a vedoucí Světového esperantského svazu (Universala Esperanto-Asocio, UEA).

Hodler zorganizoval službu UEA za první světové války, aby pomáhal rozptýleným a ztraceným členům rodin, zprostředkovával korespondenci a zásilky mezi členy rodin i ve válčících státech. Těchto služeb bylo na statisíce, mezi spolupracovníky byl také Romain Rolland. Hodler redigoval revui Esperanto a je autorem několika překladů literatury do esperanta.

Reference

Externí odkazy 
 
 Seminární práce o esperantu 

Švýcarští esperantisté
Narození v roce 1887
Narození 1. října
Úmrtí v roce 1920
Úmrtí 31. března
Muži
Narození v Ženevě
Andreo Cseh

Andreo Cseh (12. září 1895, Luduș, Rumunsko – 9. března 1979, Haag, Nizozemsko) byl maďarský esperantista, autor Če-metody.

V roce 1929 vedl Cseh kursy esperanta v rumunském městě Sibiu. Žáci byli čtyř národností a nebyly používány učebnice. Cseh zavedl velmi důvtipně vypracovaný konverzační kurs. Úspěchy byly obrovské a tak v roce 1930 byl založen v Haagu Internacia Če-Instituto, jehož hlavním cílem bylo vychovávat učitele podle této metody. Ústavem prošlo několik set učitelů. Mnoho z nich později vedlo kursy v řadě zemí a touto metodou přispěli k pozoruhodnému rozšíření jazyka. Hlavní zásady této metody: neužívání učebnic, národního jazyka, společné odpovídání, konverzování a mnoho humoru a vtipů.

Externí odkazy 
 
 Vivo de Andreo Cseh

Maďarští esperantisté
Narození v roce 1895
Úmrtí v roce 1979
Muži
Narození 12. září
Úmrtí 9. března
Narození v Mureși
Úmrtí v Haagu
Richard Bergmann

Richard Bergmann (10. dubna 1919, Vídeň, Rakousko - 5. dubna 1970) byl rakouský a od roku 1939 britský stolní tenista židovského původu, jeden z nejúspěšnějších stolních tenistů všech dob. Mistr světa ve dvouhře (1937, 1939, 1948 a 1950) a ve čtyřhře (1939). Člen vítězného družstva 1936 (Rakousko) a 1953 (Velká Británie). Celkem získal 22 medailí.

Externí odkazy 
 
 Profil na JewishSports.net
 Tabulka výsledků 

Rakouští stolní tenisté
Britští stolní tenisté
Narození v roce 1919
Úmrtí v roce 1970
Muži
Mistři světa ve stolním tenise
Angelica Rozeanuová

Angelica Rozeanuová-Adelsteinová (15. října 1921 v Bukurešti v Rumunsku - 22. února 2006 v Haifě v Izraeli) byla rumunská Židovka hrající stolní tenis za Izrael. Byla jednou z nejúspěšnějších hráček stolního tenisu v historii.

Získané tituly 
 Mistryně světa ve dvouhře 1950–1955,
 mistryně světa ve čtyřhře 1951, 1953, 1955 a 1956,
 členka vítězného družstva na MS 1950, 1951, 1953, 1955 a 1956,
 mistryně Evropy 1958 a 1960.

Externí odkazy 
 

Rumunští stolní tenisté
Narození v roce 1921
Úmrtí v roce 2006
Ženy
Rumunští Židé
Izraelští Židé
Židovští sportovci
Narození 15. října
Úmrtí 22. února
Zemřelí na cirhózu jater
Narození v Bukurešti
Seznam rodných jmen v Česku

Tato stránka obsahuje seznam rodných jmen užívaných v Česku.

A 

Aisha

B

C

Č

D

E

F

G

H

Ch

I

J

K

L

M

N

O

P

Q

R

Ř

S

Š

T

U

V

W

X

Y

Z

Ž

Neobvyklá a výjimečná jména 
 Elektra
 Půlnoční bouře
 Džesika
 Asena

Související články 
 Seznam nejčastějších mužských jmen v Česku
 Seznam nejčastějších ženských jmen v Česku

Externí odkazy 
 Jména na www.rodina.cz
 Jména na krestni-jmena.cz 

Křestních jmen
Spor o Čínu

Čína (tradiční znaky: 中國, zjednodušené znaky: 中国, hanyu pinyin: Zhōngguó, český přepis: Čung-kuo) je historické území v Asii. Označuje prostor ovládaný čínskými říšemi bez ohledu na to, šlo-li o etnicky čínské dynastie. Tento pojem ovšem neznamená „Říše středu“, jak praví žurnalistické klišé: ve starověku se jím označovaly „ústřední státy“, tedy státy seskupené v Centrální planině, které představovaly tradiční kolébku čínské starověké kultury. Oním středem se tedy rozumí střed Číny, čínského světa (v rozsahu zhruba dnešní Číny), nikoliv střed světa vůbec.

Od roku 1949, kdy drtivým vítězstvím Čínské lidové osvobozenecké armády skončila čínská občanská válka, existují dva čínské státy, z hlediska zřízení republiky: Čínská lidová republika, nejlidnatější země na světě se supervelmocenskými ambicemi a s hlavním městem Peking, a Čínská republika územně omezená na ostrov Tchaj-wan s hlavním městem Tchaj-pej. V současné době je tak „Čína“ ovládaná převážně Čínskou lidovou republikou (ČLR). Spolu s Čínskou republikou na Tchaj-wanu se obě dvě země od přelomu 40. a 50. let 20. století pokládají za právoplatného nástupce původní „jednotné“ císařské Číny a uznávají existenci pouze jedné jediné Číny – tzv. politika jedné Číny.

V Čínské republice – která je díky převaze Čínské lidové republiky v mezinárodních vztazích oslabena – nicméně postupně sílí hlasy pro nezávislost a zrušení tohoto konceptu. Jak z obav před válečným konfliktem s Čínskou lidovou republikou, která si činí nároky na území Tchaj-wanu, tak i z vnitropolitických důvodů však Tchaj-wan zatím nezávislost nevyhlásil.

Čínská lidová republika má kromě nárokovaného území Čínské republiky také dlouholeté nevyřešené územní nebo hraniční spory i s dalšími s ní sousedícími zeměmi – Japonskem, Indií, Tádžikistánem a KLDR. Dále vede spor o Spratlyho ostrovy s Malajsií, Filipínami, Čínskou republikou, Vietnamem a Brunejí, spor o souostroví Senkaku/Tiao-jü s Japonskem a s Čínskou republikou a spor o námořní hranici s Vietnamem v Tonkinském zálivu. Paracelské ostrovy jsou obsazené ČLR, ale nárokovány Vietnamem a Čínskou republikou. Dalšími problematickými oblastmi jsou Prataské ostrovy a souostroví Čung-ša. Čínská lidová republika rovněž čelí separatistickým hnutím v Tibetu a Ujgurské autonomní oblasti.


Odkazy

Literatura 
 Liščák, Vladimír. Čína. 1. vyd. Praha: Libri, 2002. 223 s. Stručná historie států; sv. 2. .
 Liščák, Vladimír, Mezi tolerancí a intolerancí: První dvě století novověkých katolických misií v Číně. Praha: Academia, 2017, 
 Krejčí, Oskar: Geopolitika Číny. Praha: Professional Publishing, s.r.o., 2021. 492 s.

Související články 
 Dějiny Číny
 Vlastní Čína
 Čínština
 Chanové

Externí odkazy 
 Jedna Čína na Sinopsis.cz
 Rozdíl mezi pevninskou Čínou a ČLR z pera sinologa Petra Fialy

Čína
Státy Asie
Civilizace
Giro d'Italia 1909

Giro d'Italia 1909 byl prvním ročníkem tradičního cyklistického etapového závodu. Měl osm etap a vedl z Milána na jih až do Neapole a zpět. Vítězem se stal Ital Luigi Ganna.

Průběh 
Startovalo se 13. května 1909 na Rondò di Loreto v Miláně ve 2:53 ráno do první etapy, která vedla z Milána do Boloně. V prvním ročníku na cyklisty čekalo osm etap o celkové délce 2448 km. Mezi etapami byly dny volna, což bylo dané tím, že deník Gazetta dello sport, který závod pořádal, vycházel jen jednou za dva dny.

Závodu se účastnilo 127 borců včetně 20 zahraničních cyklistů. Do cíle dorazilo pouhých 49. Všichni účastníci byli před startem vyfotografováni, aby nebylo v cíli pochyb o jejich totožnosti. Klasifikace byla bodována. 

Prémie v tomto ročníku činily 25 tisíc lir, z čehož 5325 získal vítěz, Luigi Ganna. Po skončení závodu se druhý v pořadí Carlo Galetti snažil podáním několika protestů sesadit Gannu z prvního místa. Namítal například, že Gannovi týmový kolega Danesi poskytl pomoc mimo určený prostor přímo v poslední etapě. Pořadatelé ale protesty odmítli a potvrdili Gannovo vítězství.

Pokud by se závod hodnotil dle dnešních měřítek, vítězem by se stal Giovanni Rossignoli s 23minutovým náskokem před Galettim, zatímco Ganna by se ztrátou 37 minut byl hodnocen až na třetím místě.

Trasa závodu

Výsledky

Výsledky etap

1. etapa: 13. květen 1909, Milán – Bologna, 397 km

2. etapa: 16. květen 1909, Bologna – Chieti, 378 km

3. etapa: 18. květen 1909, Chieti – Neapol, 242 km

4. etapa: 20. květen 1909, Neapol – Řím, 228 km

5. etapa - 23. květen 1909, Řím – Florencie, 346 km

6. etapa: 25. květen 1909, Florencie – Janov, 294 km

7. etapa: 27. květen 1909, Janov – Turín, 354 km

8. etapa: 30. květen 1909, Turín – Milán, 206 km

Celkově

Etapová vítězství 
 3x Luigi Ganna
 2x Dario Beni
 2x Giovanni Rossignoli
 1x Giovanni Cuniolo

Držitelé růžového trikotu 
 6x Luigi Ganna 2. etapa a 4.–8. etapa
 1x Dario Beni 3. etapa
 1x Carlo Galetti 1.etapa

Odkazy

Poznámky

Reference 
Giro d'Italia
Cyklistika v roce 1909
Sportovní události v Itálii
Sport v Itálii v roce 1909
Afinní zobrazení

Afinní zobrazení je geometrické zobrazení mezi afinními prostory, které zachovává kolinearitu a dělicí poměr.

Přesněji řečeno je afinní zobrazení zobrazení mezi afinními prostory takové, že každé tři různé body A,B,C ležící v jedné přímce zobrazí buď do jednoho bodu anebo do tří různých bodů A', B', C a v tom případě zachovává jejich dělicí poměr.

Prosté afinní zobrazení afinního prostoru na sebe se nazývá afinita. Je to automorfismus afinního prostoru.

Důležitá vlastnost afinních zobrazení je, že převádějí přímky na přímky (nebo bod) a obecněji afinní podprostory na afinní podprostory.

Analyticky lze afinní zobrazení vyjádřit jako složení posunutí a lineárního zobrazení. V konečněrozměrném afinním prostoru má afinní zobrazení v libovolné souřadnicové soustavě analytické vyjádření

kde A je matice a b''' vektor.

Pro Euklidův prostor to zahrnuje posunutí, otáčení, zrcadlení, změnu měřítka, zkosení, projekce a jejich skládání.

 Vlastnosti 
Při afinitě se bod  ležící na přímce  mezi body  a  zobrazí do bodu , který leží na přímce  mezi body  a  (pokud jsou různé), které odpovídají bodům  a .

Při afinitě je poměr délek dvou rovnoběžných úseček roven poměru délek jejich obrazů. Z toho např. vyplývá, že střed úsečky se zobrazí jako střed úsečky, těžiště trojúhelníka bude odpovídat těžišti trojúhelníka apod.

Mezi afinní zobrazení patří podobné zobrazení.

Invertibilní afinní zobrazení zachovávají (afinní) typ kvadriky, tj. převádí elipsu na elipsu (anebo kružnici), parabolu na parabolu a hyperbolu na hyperbolu. Nezachovávají ale metrické vlastnosti útvarů.

 Afinní grupa 
Množina všech afinit afinního prostoru tvoří grupu, která se nazývá afinní grupa. V n rozměrném prostoru se zvolenou soustavou souřadnic se dá realizovat jako množina matic dimenze n+1kde M je nějaká regulární matice dimenze n a v vektor. Akce této matice na bod x je Mx+v.

Afinní grupa je generována základními afinitami. Každou afinitu n-rozměrného afinního prostoru lze složit z nejvýše n+1'' základních afinit. Např. každou afinitu v rovině lze rozložit na nejvýše 3 osové afinity.

V případě Euklidovského prostoru obsahuje příslušná afinní grupa Euklidovskou grupu (tj. grupu shodností, např. posunutí, otáčení, zrcadlení) jako svoji vlastní podgrupu.

Použití 
Afinní transformace jsou jedněmi z nejčastěji používaných operací v počítačové grafice.

Související články

Externí odkazy 
 
 

 Zobrazení
 Transformace souřadnic

Odkazy 
 BOČEK L., KOČANDRLE M., 1980. Geometrie I. Praha: SPN.

Geometrie
Soustavy souřadnic
C2 kubická interpolace

C2 kubická interpolace je metoda používaná v numerické matematice pro nalezení přibližné hodnoty funkce v nějakém intervalu. Patří do skupiny interpolací křivek po obloucích, tj. každý úsek mezi dvěma opěrnými body se interpoluje zvlášť. Pro C2 interpolační křivku musí být zabezpečena C2 spojitost, tj. až do řádu 2. (U C1 kubické interpolace postačuje spojitost pouze do první derivace křivky.)
Splajny byly studovány už začátkem 20. století. Označení „spline“ použil poprvé v roce 1946 Shoenberg. Původně byla tímto názvem označována speciální pružná dřevěná nebo kovová pravítka, kterých používali konstruktéři, když při vytváření návrhů trupů lodí potřebovali zadanými body proložit hladkou křivku.

Odkazy

Související články 
 Geometrie

Externí odkazy 
 

Geometrie
Hermitova kubika

Hermitova kubika (též kubická Hermitova interpolace) je v numerické analýze spline křivka třetího řádu.

Jsou-li známé dva řídící body a jejich tečné vektory, můžeme použít Hermitovu interpolaci a nalézt tzv. Hermitovu kubiku. Poloha této křivky je tedy určena dvěma řídícími body a její tvar závisí na velikosti a směru jejich tečných vektorů. Této interpolace se využívá např. v c1 interpolaci, která je představitelem interpolace po obloucích.

Související články

Externí odkazy 
 

 Geometrie
 Křivka

Křivky
Paavo Aaltonen

Paavo Aaltonen (11. prosince 1919, Kemi – 9. září 1962, Sipoo) byl finský gymnasta.

Aaltonen byl olympijský vítěz v roce 1948 (družstva, přeskok, kůň našíř), byl třetí na OH 1948 (víceboj jednotlivců) a OH 1952 (družstva). V roce 1950 se stal mistrem světa na hrazdě.

Externí odkazy 
 

Finští sportovní gymnasté
Finští olympijští vítězové
Finští bronzoví olympijští medailisté
Olympijští vítězové ve sportovní gymnastice
Narození v roce 1919
Úmrtí v roce 1962
Narození 11. prosince
Úmrtí 9. září
Muži
Kde alibi nestačí

Kde alibi nestačí je československý kriminální film z roku 1961. Délka filmu je 91 minut.

Základní údaje 
 Scénář: Karel Cop, Vladimír Čech
 Režie: Vladimír Čech
 Hrají: Karel Höger, Josef Bek, Bohuš Záhorský, Oldřich Velen, Jan Tříska, Otto Šimánek, Oldřich Nový, Václav Lohniský, Lubomír Kostelka, Josef Abrhám, Bohumil Šmída

Externí odkazy 
 
 

České kriminální filmy
Filmy z roku 1961
Filmy Vladimíra Čecha
Transport z ráje

Transport z ráje je významné dílo české filmové nové vlny 60. let natočené volně podle povídkové sbírky Arnošta Lustiga Noc a naděje o životě v terezínském ghettu.

Osoby a obsazení

Externí odkazy 
 
 
 
 
 Záznam na cine-holocaust.de 
 Rozhovor s Iljou Prachařem o Brynychovi a filmu

České dramatické filmy
Filmy z roku 1962
České filmy natočené podle knižní předlohy
Filmy Zbyňka Brynycha
České válečné filmy
Filmy inspirované dílem Arnošta Lustiga
Filmy o holokaustu
Židé v Protektorátu Čechy a Morava
Kultura v Terezíně
Neschovávejte se, když prší

Neschovávejte se, když prší je československý film z roku 1962.

 Režie: Zbyněk Brynych
 Hrají: Jaroslava Tvrzníková, Josef Abrhám, Bohumil Šmída, Ilja Prachař, Miroslav Horníček

Externí odkazy 
 
 

Československé dramatické filmy
Filmy z roku 1962
Filmy Zbyňka Brynycha
Československé černobílé filmy
Každý den odvahu

Každý den odvahu je československé filmové drama. Alternativní název filmu je Odvahu pro všední den.

Existenciální studie mladého dělníka, který našel smysl života v politické angažovanosti a po kritice kultu osobnosti hledá východisko z těžké morální krize, vypovídá o roztrpčenosti generace „podvedené historií“. Schormův debut byl intenzivní provokací k zamyšlení se nad morální zkažeností doby (po osobních výhradách prezidenta Novotného se film dostal do kin s ročním zpožděním, cena kritiky, jež mu byla poté udělena, byla na příkaz oficiálních míst utajena, nesměla být publikována a film byl odstaven).

Celý svět kromě Jardy je mravně a lidsky zpustošený, protože na lži a sebeklamu není možné nic lidsky hodnotného vystavět. Z prázdna deziluze se šklebí jiná víra, jež jakoby zvyšuje nihilistický výsměch jakémukoliv nadosobnímu cíli. Schorm přitom svým hrdinou nepohrdá, neboť i přes jeho omyly rozumí jeho trápení. Historie krutého vystřízlivění z ideálů, jež se ukáží být vírou v šikovně namalovaný plakát, je výstražným mravním apelem: kdo potlačuje hlas svědomí, sám se odsuzuje k trpkému osudu ztroskotance.

Základní údaje 
 Československo, Drama, 1964, 85 min.
 Námět: Antonín Máša
 Scénář: Antonín Máša, Evald Schorm, Jan Čuřík
 Režie: Evald Schorm
 Hrají: Jiřina Jirásková, Jana Brejchová, Václav Trégl, Jiří Menzel, Jan Kačer, Jan Cmíral, Vlastimil Brodský, Josef Abrhám, Jan Libíček, Olga Scheinpflugová, Emma Černá

Externí odkazy 
 
 
 

Československé dramatické filmy
Filmy z roku 1964
Filmy Evalda Schorma
Happy end (film)

Happy End je československý film z roku 1966. Film je natočen pozpátku. Začíná tedy popravou hlavního hrdiny a vypravěče Bedřicha (který ji ovšem popisuje jako svoje narození) a končí jeho porodem (pro Bedřicha smrtí).

Obsazení

Příběh 

Pro Happy End není ani tak důležitý sám životní příběh řezníka Frydrycha, jako způsob, jakým je podán. Film je celý natočen pozpátku, a to včetně dialogů. Hlavní hrdina a vypravěč Bedřich Frydrych se tak tedy po narození (poprava na gilotině) a dětství stráveném v lyceu (vězení) pouští do světa a rychle se ožení - sestaví si z několika dílů vlastní manželku (rozčtvrcenou Julii).

Ve světě tohoto filmu se svět pohybuje opačným směrem než ten náš. Dialogům rozumíme, ale z našeho pohledu jdou repliky v opačném pořadí a vytvářejí tak místy čistě komediální situace, jindy pouze drobné dadaistické hříčky.

Externí odkazy 
 
 
 
 Kamil Fila: Lipský a Macourek vyprávějí komedii pozpátku a cynicky (Respekt.cz)
 

České filmové komedie
Filmy z roku 1966
Filmy Oldřicha Lipského
Filmy studia Barrandov
Pánská jízda (film, 2004)

Pánská jízda je český film z roku 2004. U kritiky nepříliš úspěšný.

Otec Viktor a jeho syn Petr, neméně úspěšný a nadějný student se po smrti ženy a matky musejí sami vypořádat se životem.

Externí odkazy 
 
 
 
 

České filmové komedie
Filmy z roku 2004
Filmy Martina Kotíka
Filmy odehrávající se v Praze
Šakalí léta

Šakalí léta je česká muzikálová komedie Jana Hřebejka z roku 1993. Odehrává se v Praze roku 1959 v okolí dejvického hotelu International.

Osoby a obsazení

Fotogalerie 
Automobily a motocykly z natáčení filmu, vystavované na Automobilové klenoty 2019

Externí odkazy 
 

 
 
 

České filmové komedie
České filmové muzikály
Filmy z roku 1993
Filmy Jana Hřebejka
Držitelé Českého lva za nejlepší film
Filmy odehrávající se v Praze
Filmy odehrávající se v hotelu
Filmy inspirované dílem Petra Šabacha
Bajaja (film, 1950)

Bajaja je český dětský barevný animovaný film, natočený v roce 1950.

Animace 
 Břetislav Pojar - Bajaja
 Jan Karpaš - princezny
 Bohuslav Šrámek - ženichové a rytíři
 Zdeněk Hrabě - král
 Stanislav Látal - šašek
 František Braun - zbrojnoši

Ocenění 
 Cena filmové kritiky 1954 MFF Locarno
 Cena za nejlepší dlouhý loutkový film 1950 V. MFF Karlovy Vary
 za umělecké zpracování filmu 1950 Národní cena

Externí odkazy 
 

České pohádkové filmy
České animované filmy
Filmy z roku 1950
Filmy Jiřího Trnky
Šťastni v lásce

Šťastni v lásce, v originále Love Happy, je americká komedie bratří Marxů z roku 1950, která trvá 85 minut.

Externí odkazy 
 Vysílání ČT
 
 

Americké filmové komedie
Filmy z roku 1950
Bylo to v máji

Bylo to v máji je česká filmová komedie z roku 1950.

Základní údaje

Námět 
 Josef Neuberg
 František Vlček

Scénář 
 Josef Neuberg
 František Vlček

Kamera 
 Rudolf Milič

Hudba 
 Eman Fiala
 Jiří Julius Fiala

Režie 
 Martin Frič

Místa 
 Praha - Nové Město - Václavské náměstí
 Praha - Podbaba

Obsazení

Ocenění 
 za režii 1951 Státní cena - II. stupně
 za scénář 1951 Státní cena - II. stupně
 za scénář 1951 Státní cena - II. stupně
 za herecký výkon 1951 Státní cena - II. stupně

Externí odkazy 
 
 

České filmové komedie
Filmy z roku 1950
Filmy Martina Friče
Cyrano z Bergeracu (film, 1950)

Cyrano de Bergerac je americký film z roku 1950, dlouhý 112 min.

Herec José Ferrer za tento film obdržel Oscara za svůj výkon v hlavní roli. Režii měl Michael Gordon. Hrají José Ferrer, Morris Carnovsky, Virginia Christine a Jerry Paris.

Externí odkazy 
 

Americké černobílé filmy
Americké romantické filmy
Americké dramatické filmy
Filmy z roku 1950
Filmy natočené podle divadelních her
24 hodin do smrti

24 hodin do smrti (v originále D. O. A.) je americký film z roku 1950 trvající 83 min. Jedná se o detektivní drama a film noir. Film režíroval Rudolph Maté a zahráli si v něm Edmond O'Brien, Beverly Garland, Neville Brand a Jerry Paris.

Děj filmu 
Hrdina má 24 hodin na to, aby našel svého vraha, který ho otrávil dříve, než zemře.

Externí odkazy 
 
 
 Legální stažení filmu z Internetu

Americké kriminální filmy
Americké dramatické filmy
Filmy z roku 1950
Harvey (film)

Harvey je konverzační filmová komedie z roku 1950 podle divadelní hry Mary Chase "Můj přítel Harvey" o čistém bloudovi. Příběh vypráví o muži, který jako jediný vidí velkého bílého králíka jménem Harvey, o lidech kolem něj a o nesnázích, do nichž se kvůli králíkovi dostanou. Oscara za nejlepší herečku ve vedlejší roli získala Josephine Hull, za nejlepšího herce v hlavní roli byl nominován James Stewart.

Externí odkazy 
 
 

Americké filmové komedie
Filmy z roku 1950
Hrůza na jevišti

Hrůza na jevišti / Tréma (v originále Stage Fright) je méně známý film Alfreda Hitchcocka. Děj se točí okolo vraždy manžela herečky (Marlene Dietrich), z které je podezřelý její milenec.

Externí odkazy 
 
 

Britské dramatické filmy
Filmy z roku 1950
Filmy Alfreda Hitchcocka
Britské filmové thrillery
Král Lávra

Král Lávra je pojmenování více uměleckých děl.

 Král Lávra (film) – český film z roku 1950, který režíroval Karel Zeman.
 Král Lávra (báseň) – báseň od Karla Havlíčka Borovského

Podobné výrazy
 Král Lear – tragédie Williama Shakespeara
Muži (film)

Muži je filmové drama USA z roku 1950, které bylo nominováno na Oscara za scénář. Trvá 85 minut.

Základní údaje 
 Režie: Fred Zinnemann
 Hrají: Marlon Brando, Teresa Wright, Jack Webb, DeForest Kelley, Virginia Christine

Externí odkazy 
 Filmová databáze

Americké dramatické filmy
Filmy z roku 1950
Filmy Freda Zinnemanna
Na dobré stopě

Na dobré stopě, na Slovensku uváděný jako Na dobrej stope je rodinný skautský film z roku 1948, dlouhý 78 minut.

Tvůrci 
 Námět: Jaroslav Novák-Braťka, Lubomír Kaválek
 Kamera: Jaromír Holpuch
 Režie: Josef Mach
 Architekt: Ferdinand Fiala
 Vedoucí výroby: Bohumil Šmída
 Další údaje: černobílý, 78 minut, dobrodružný film
 Premiéra: 1.12.1948
 Produkce: Československý státní film
 Exteriéry: Sečská přehrada na Chrudimce
 Komparz: 5. oddíl vodních skautů z Prahy, pes Bodo

Postavy

Děj 
Film se odehrává v roce 1947 na letním táboře vodních skautů u jezera nedaleko česko-německé hranice. Část Němců je již odsunuta. Na táboře, vedeném skautským vůdce Admirálem, je také chlapec Eda, kterému Němci popravili rodiče. Byl dán na vychování do Německa, ale jeho noví rodiče, kteří byli na něj hodní, zahynuli při výbuchu spojenecké pumy. Po konci války byl odeslán zpět do Československa a učí se znovu česky. Ve skautském oddíle je i chlapec řečený "Odborka", který proti Edovi, jakoby přistěhovalci, mluvícímu občas německy, poštve zbývající chlapce. 

V okolí se vyskytne pašerácká skupina, kterou se podaří finanční stráži ve spolupráci se skauty za dramatických okolností pochytat. 
Eda následně dostane skautské vyznamenání, oddíl jej přijme zpět mezi sebe a také "Odborka" se s ním začne znovu přátelit.

Odkazy

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
 
 http://www.volny.cz/czfilm/Film/Nadobrestope.htm

Československé filmy
Filmy z roku 1948
Československé černobílé filmy
Filmy o skautech
Nevěstin otec

Nevěstin otec (v originále Father of the Bride) je komedie USA z roku 1950, trvající 92 minut, která získala 3 nominace na Oscara: nejlepší film, herec v hlavní roli (Spencer Tracy) a scénář.

Režie: Vincente Minnelli
Hrají: Spencer Tracy, Joan Bennett, Elizabeth Taylor, Don Taylor, Leo G. Carroll, Russ Tamblyn

Externí odkazy 
 

Americké filmové komedie
Filmy z roku 1950
Filmy s tématem svatby
Pára nad hrncem

Pára nad hrncem je česká černobílá komedie z roku 1950, která trvá 84 minut.

štáb 
 námět: Vladimír Slavínský
 scénář: Miroslav Cikán, Jarka Mottl
 exteriéry:
 Praha - Holešovice - ulice Františka Křižíka, kino Oko
 Praha - Karlův most - schody na Kampu
 Režie: Miroslav Cikán

Hrají 
 Vladimír Ráž … Ing. Kohout
 Eva Marie Kavanová … Helena
 Robert Vrchota … Vašek Zuna
 Helena Kavalírová … Jarmila
 Vladimír Řepa … Tonda Klimeš
 Stanislav Neumann … číšník
 Světla Svozilová … teta Anička
 Jiří Valenta … učedník
 Josef Chvalina … Vedral
 Eman Fiala … fotograf
 František Hanus … ředitel továrny
 Jiřina Bílá … pradlena Pepina
 Emil Bolek … úředník NV
 Vítězslav Boček … role neurčena
 Rudolf ml. Deyl … vedoucí pracovník
 Miloš Hájek … magistrátní úředník
 Emil Kavan … kuchař
 Bohuslav Kupšovský … listonoš
 Stanislav Lužický … role neurčena
 Otto Motyčka … taxikář
 J. O. Martin … vrátný
 Jaroslav Malík … předseda závodní rady
 Hynek Němec … Fanda, člen závodní rady
 Zdenka Procházková … sekretářka
 Ladislav Sedláček … úředník
 Eva Svobodová … Holá
 Meda Valentová … vedoucí vinárny
 Karel Vavřík … člen závodní rady
 Stanislav Fišer … role neurčena
 Nina Ninon … žena s pískem
 Alois Dvorský … muž s bradkou
 Jaroslav Zrotal … host na svatbě
 Jana Koulová … květinářka
 Marie Grossová … teta Tonička
 Ladislav Janeček … řidič
 Josef Najman … starý dělník
 Josef Steigl … muž před národním výborem

Externí odkazy 
 
 

České filmové komedie
Filmy z roku 1950
Československé černobílé filmy
Pistolník (film)

Pistolník (v originále The Gunfighter) je americký westernový film z roku 1950, který režíroval Henry King a v hlavních rolích si zahráli Gregory Peck a Karl Malden. Film získal nominaci na Oscara v kategorii scénář.

Externí odkazy 
 
 

Americké westerny
Filmy z roku 1950
Popelka (film, 1950)

Popelka (v anglickém originále Cinderella) je americký animovaný film z dílny Walta Disneye. Natočili jej roku 1950 režiséři Clyd Geroni, Wilfred Jackson a Hamilton Luske. Námět pochází z novely Popelka spisovatele Charlese Perraulta. Jedná se o v pořadí 12. snímek z tzv. animované klasiky Walta Disneye.

Příběh chudé dívky, která se přes noc stává princovou vyvolenou. Na hudbě k filmu se podíleli sir Mack David, Jerry Livingston, a Al Hoffman. Snímek byl tehdy nominován na Oscara ve třech kategoriích: za nejlepší píseň (Bibbidi-Bobbidi-Boo), nejlepší soundtrack a nejlepší zvuk. Kromě toho získala po celém světě velkou řadu ocenění (jen pro ilustraci uveďme Zlatý medvěd, Berlínský mezinárodní filmový festival, 1951 či Cinemonde Et Les Film Francais, 1950 a mnohá další). V roce 2005 Disney v zrestaurované podobě na Disney DVD a VHS dokonce ve speciální verzi. V roce 2008 ho Americký filmový institut zařadil mezi 10 nejlepších animovaných filmů na světě.

Hlasy postaviček v originále namluvili herci jako Ilene Woods, Eleanor Audley, Verna Felton, Rhoda Williams, James MacDonald, Luis Van Rooten, Don Barclay, Mike Douglas, a Lucille Bliss. Písně ve filmu jsou "A Dream Is Wish Your Heart Makes", "Bibbidi-Bobbidi-Boo", "So This Is Love", "Sing Sweet Nightingale", "The Work Song", a "Popelka." Na film pak navazuje film Popelka 2: Splněný sen a Popelka 3.

České znění 
1970
 Klára Jerneková - Popelka (dialogy)
 Marie Sikulová - Popelka (zpěv)
 Eduard Cupák - princ (dialogy)
 Karel Hála - princ (zpěv)
 Marie Vášová - Macecha
 Jana Drbohlavová - Anastazie
 Libuše Švormová - Grizella (dialogy)
 Indra Vostrá - Grizella (zpěv)
 Hana Talpová - kouzelná kmotřička
 Soběslav Sejk - král
 Stanislav Fišer - komoří
 Ladislav Krečmer - Gus
 Jiří Šašek - Jaq
 Lucie Polívková - Luke
 Jana Andresíková - Suzy (dialogy)
 Věra Nerušilová - Suzy (zpěv)
2005
 Tereza Chudobová - Popelka (dialogy)
 Štěpánka Heřmánková - Popelka (zpěv)
 Jaroslava Obermaierová - Macecha
 Vladimír Brabec - Král
 Hana Talpová - Víla kmotřička
 Martin Preiss - Princ (dialogy)
 Jan Ježek - Princ (zpěv)
 Jiří Prager - Vévoda
 Sabina Laurinová - Anastázie
 Jana Páleníčková - Grizella
 Tomáš Juřička - Gus
 Tomáš Trapl - Jaques

A: Svatava Černá, Ivana Heřmánková, Richard Horký, Jiří Hruška, Stanislav Lehký, Marie Matějková, Jan Maxián, Klára Sedláčková, Eva Spoustová, Martin Šebestík, Marie Šmaterová, Miluše Šplechtová, Roman Vocel, Jana Zenáhlíková.

Externí odkazy 
 

Americké animované filmy
Americké filmové muzikály
Americké rodinné filmy
Filmy z roku 1950
Filmy studia Disney
Posel úsvitu

Posel úsvitu je český černobílý životopisný film z roku 1950 o vynálezci Josefu Božkovi, který představil poprvé v Praze parní silniční vůz (1950).

Děj 
Josef Božek během uvádění do chodu hodin na královéhradecké věži vzpomíná na svůj dosavadní život. Sestrojil postřihovací strojek, vyrobil protézu ruky, ale nepodařilo se mu kvůli řediteli Gerstnerovi vystudovat polytechniku. Neuspěl také ve službách Clam-Martinice jako vychovatel. Oženil se s Josefínou. Po seznámení s hrabětem Buquoyem začal pracovat na parním voze. Po měsících se vůz rozjel. Při předvádění stroj nešťastnou náhodou přejel psíka jedné z dam. Božek už nikdy poté nemohl pracovat na svých vynálezech.

Postavy a obsazení 
 Vladimír Ráž … Josef Božek
 Helena Kavalírová … Josefina
 Jiří Plachý … dr. František Antonín Gerstner
 Jiřina Steimarová … Gerstnerová
 Zdeněk Kampf … Tony
 Vladimír Hlavatý … prof. Havle
 Rudolf Deyl … Wallis
 Saša Rašilov … policejní ředitel
 Marie Glázrová … Clam-Martinicová
 Eduard Kohout … Clam-Martinic
 František Kreuzmann … arcibiskup Salm
 Jarmila Kurandová … Svobodová
 Václav Švorc … Václav
 Jiří Kodet … malý šlechtic
 Jiří Dohnal … hrabě Bukvoy
 Bedřich Karen … Knopp
 Růžena Šlemrová … Knoppová
 Jaroslav Vojta … Svoboda
 Stanislav Fišer … Prokůpek
 Jan Otakar Martin … forman Zachariáš
 František Kovářík … hodinář Heinrich
 Otto Čermák … Kramerius
 Karel Jelínek … Kolowrat
 Věra Matějová … Kolowratová
 Eman Fiala … famulus Gerstnera
 Růžena Gottliebová … jeptiška
 František Filipovský … úředník
 Felix le Breux … správce Wimmer
 Antonín Holzinger … lékař
 František Marek … muž na shromáždění
 Josef Kotapiš … pracovník u Knoppa
 Alois Dvorský … Anton Hýbl
 Marta Májová … Wallisová
 Blažena Slavíčková … dáma na produkci
 Božena Helclová … dáma na produkci
 Antonín Kandert … hrabě Šternberk
 Karel Dostal … primátor
 Zdeněk Řehoř … Prokůpek, syn Svobodových
 Jiří Steimar … hodinář Dietrich
 Miloš Kopecký … lékař Held
 Josef Příhoda … starý voják
 František Miroslav Doubrava … student
 Karel Linc … student
 Václav Švec … dozorce u Knoppa
 Vojtěch Plachý-Tůma … majitel přádelny
 Vladimír Hrubý … sluha u Clam-Martiniců
 Richard Záhorský … páter Bartolomeo
 Zdeněk Šavrda … dělník u Knoppa
 Vilém Besser … dělník u Knoppa
 Rudolf Pellar … dělník u Knoppa
 Hynek Němec … revoltující dělník
 Antonín Soukup … muž na slavnosti
 Jiří Lír … úředník u Knoppa
 Radslav Kinský

Lokace 
Exteriérové scény se točily v těchto lokacích:
 Hořín u Mělníka - zámek
 Jindřichův Hradec
 Milovice - okolí
 Praha - Hradčany
 Praha - Nový Svět
 Praha - Letná
 Praha - Stromovka
 Praha - Staré Město - chrám Matky Boží před Týnem
 Praha - Staré Město - Malé náměstí
 Praha - Staré Město - Ungelt
 Praha - Vyšehrad - brána
 Smečno - zámek

Ocenění 
 Cena za životopisný film 1951 VI. Mezinárodním filmovém festivalu Karlovy Vary

Externí odkazy 
 
 
 
 Posel úsvitu na webu České televize

Československé černobílé filmy
Filmy z roku 1950
České filmy natočené podle knižní předlohy
České životopisné filmy
Filmy Václava Kršky
Případ dr. Kováře

Případ dr. Kováře je český film z roku 1950. Jedná se o ideologicky laděný film z prostředí prestižního lékařského sanatoria – mladý lékař soucítí s chudým lidem z okolí, pomáhá dělníkům a jejich neduživým dětem. Výbuch v nedaleké továrně mladého lékaře přivede do konfliktu se zlým továrníkem.

Obsazení 
 Otomar Krejča … dr. Kovář
 Jiří Plachý starší … dr. Pokorný
 František Šlégr … továrník Olbrich
 Vlasta Vlasáková … Marie Kalčíková
 Vladimír Řepa … Hlávka
 Jaroslav Mareš … Blahna
 Václav Lohniský … Váša
 Jaroslav Malík … Kalčík
 Jaroslav Moučka … Velimský
 Karel Houska … dr. Mráz
 Ludmila Burešová … Vášová
 Karel Černoch … Zedníček
 Stanislav Langer … Vrána
 Josef Mráz … Jan
 Josef Najman … Kalous
 Libuše Pospíšilová … sestra Helena
 Julie Šafářová … sestra Anna
 Fan Vavřincová … Pokorná
 Ladislav Gzela … dělník
 Jan Holubář … role neurčena
 Věra Kalendová … zdravotní sestra
 František Marek … vrátný v nemocnici
 Otto Motyčka … účetní Patera
 Viktor Očásek … Loukota
 V. Stelzigová … role neurčena
 Karel Vavřík … pacient
 Oldřich Lukeš … dělnický odborový delegát
 Věra Motyčková … role neurčena

Externí odkazy 
 
  
 
 

České dramatické filmy
Filmy z roku 1950
Filmy Miloše Makovce
Racek má zpoždění

Racek má zpoždění je československá černobílá filmová komedie z roku 1950 s výrobním (budovatelským) tématem, pojednávající o nutnosti uhelných brigád. Děj se odehrává v Kladně a Praze.

Výroba 
Racka, plod I. tvůrčího kolektivu Otakara Vávry, vyrobil československý státní film v hostivařských a barrandovských atelierech. Natáčení probíhalo v Kladně i Praze.

Hrají 
 Vladimír Řepa … Jan Racek
 Rudolf Deyl mladší … Kutílek
 Lída Vostrčilová … Růžena
 Antonín Šůra … Jirka
 Stanislava Seimlová … Věra
 Jaroslav Zrotal … Karásek
 Robert Vrchota … Holub
 Marie Nademlejnská … Rackova maminka
 Bohuš Hradil … předseda závodní rady
 Otto Čermák … Bárta
 Eman Fiala … listonoš
 Antonín Rýdl … role neurčena
 Věra Kalendová … role neurčena
 Otto Motyčka … návštěvník hospody
 Viktor Očásek … vrátný Brynda
 Helena Bártlová … manželka návštěvníka hospody
 Darja Hajská … žena s dětmi v hospodě
 Pavel Salaba … role neurčena
 E. Dlouhý … role neurčena
 Otakar Brousek starší … pekař Karel
 Hynek Němec … horník
 Vladimír Hlavatý … pekař Frantík
 František Holar … horník
 Jan W. Speerger … hráč karet
 Josef Hořánek … hráč karet
 Viktor Nejedlý … hráč karet
 František Komenda … role neurčena
 Lubomír Lipský … pekař z černé pekárny
 Karel Hovorka … pekař Tonda

Kritika 
Otakar Váňa, Film a doba, říjen 1955: Tvůrci se sice vyhnuli nebezpečnému úskalí výrobního tématu, kdy mezi stroji a přesným popisem pracovní činnosti zaniká to hlavní – člověk, ale zabředli do jiného soudobého nešvaru: do zlidšťování postav, vyjádřenému holubářskou vášní.

Odkazy

Poznámky

Reference

Externí odkazy 
 

České filmové komedie
Filmy z roku 1950
Československé černobílé filmy
Rašómon

Rašomon ( – Rašómon) je japonský film. Natočil ho v roce 1950 Akira Kurosawa. Jako první z Kurosawových filmů vzbudil mezinárodní ohlas. Film je tvořen směsicí povídek Rjúnosukeho Akutagaway. Zneuctění ženy a vražda manžela pochází z povídky V houštině. Tam se výpovědi odehrávají před soudem a tvoří jediný děj suše popisující události jednotlivými účastníky, včetně zavražděného, jenž vypovídá prostřednictvím média. Z tohoto pohledu by se tedy měl film jmenovat spíše V houštině než Rašómon, se kterým nemá mnoho společného.

Původní povídka Rašómon je mnohem propracovanější a její idea je jednodušší: Sluha, který byl propuštěn kvůli všeobecnému úpadku Kjóta postiženého zemětřesením, požárem a hladem, se ocitá u brány, která již dávno neslouží původnímu účelu. Místo toho jsou v jejím horním patře naházeny mrtvoly. Sluha neví, kde by přenocoval, je sužován hladem, zimou, promoklým oděvem a starostí o vlastní budoucnost. Nakonec přemůže strach a vyleze na bránu, aby tam přenocoval. Ve chvíli, kdy stoupá po žebříku, netuší, že se v horním patře setká se stařenou, která změní jeho osud.

Děj 
Příběh se odehrává v středověkém Japonsku. Pod střechou polorozpadlé brány Démonů (Rašó-mon) se setkávají tři muži: mnich, dřevorubec a pocestný. První dva se vracejí ze soudu s banditou Tadžomarom. Postupně se dozvídáme, že v lese byla zneuctěna žena a zavražděn její manžel. Tento ohavný zločin je vyprávěn ze čtyř různých úhlů pohledu čtyřmi různými lidmi; abychom zjistili, že každý z nich lže a vyprávění si vylepšují tak, aby sám vypadal v tom lepším světle. Proto dřevorubcova výpověď – jako nezainteresovaného pozorovatele – působí nejvěrohodněji. Není to však pravda. Dřevorubec si z místa činu odnesl drahou, perlami vykládanou dýku a před soudem nevypovídal, protože se nechtěl nechat do toho zatáhnout. Mnich je z celého dění znechucený a začíná ztrácet víru v lidi.

Externí odkazy

Postavy 
Tadžómaru - bandita (Toširó Mifune)

Samuraj (Masajuki Mori)

Masako - manželka samuraje (Mačiko Kjó)

Dřevorubec (Takaši Šimura)

Mnich (Minoru Čiaki)

Policista - Houben (Daisuke Katō)

Prostý občan (Kičidžiro Ueda)

Miko - Médium (Noriko Honma)

Japonské kriminální filmy
Japonské dramatické filmy
Filmy z roku 1950
Filmy v public domain
Držitelé Oscara za nejlepší cizojazyčný film
Filmy Akiry Kurosawy
Japonské historické filmy
Filmy natočené podle knižní předlohy
Rio Grande (film)

Rio Grande je americký western z roku 1950, který natočil John Ford v Údolí monumentů v Utahu. Jde o závěrečný díl filmové trilogie, jejímiž předchozími díly byly Fort Apache z roku 1948 a Nosila žlutou stužku z roku 1949. V hlavních rolích se objevili John Wayne, Maureen O'Hara, Ben Johnson, Chill Wills a Victor McLaglen.

Děj 
Příběh se odehrává na sklonku sedmdesátých let 19. století. Do odlehlého tábora americké kavalerie na americko-mexickém pomezí, jemuž velí podplukovník Kirby Yorke (John Wayne), přicházejí noví rekruti. Jedním z nich je i podplukovníkův syn; ten byl předtím vyloučen z vojenské akademie a nyní doufá, že si jako prostý voják vyslouží rehabilitaci své pověsti. Do tábora ale dorazí i podplukovníkova žena, jižanka, jejíž plantáž v údolí řeky Shenandoah nechal podplukovník – unionista – vypálit. Ta se snaží svého syna z armády vykoupit.

Celý snímek provázejí konflikty s krvežíznivými Apači, vedenými náčelníkem Geronimem.

Literatura

Externí odkazy 
 
 
 

Americké westerny
Filmy Johna Forda
Filmy z roku 1950
Večírek

Večírek je jedna ze společenských akcí,
 večírek (společenská akce)

název několika filmových děl,
 Večírek (film, 1950) – americký film 
 Večírek (film, 1968) – britský film 
 Večírek (film, 1980) – francouzský film

 Večírek (Ajťáci) – čtvrtá epizoda druhé řady britského seriálu Ajťáci
 epizoda ze seriálu Tom a Jerry

a také hudebních děl:
 Večírek (Tři sestry) je píseň od skupiny Tři sestry

Externí odkazy
Sunset Blvd.

Sunset Blvd. je film režiséra Billyho Wildera, líčící touhu bývalé hvězdy němého filmu Normy Desmondové po comebacku. Ta si za tímto účelem najme neúspěšného scenáristu Gillise. Portrét specifického filmařského zákulisí získal 11 nominací na Oscara, z čehož 3 vyhrál.

Externí odkazy 
 
 * 
 * Sunset Blvd. na Filmserver.cz

Americké černobílé filmy
Americké dramatické filmy
Držitelé ceny Zlatý glóbus za nejlepší film (drama)
Film noir
Filmy Billyho Wildera
Filmy z roku 1950
Filmy studia Paramount Pictures
Filmy odehrávající se v Los Angeles
Filmy o natáčení
Temno (film)

Temno je český barevný historický film z roku 1950, který trvá 124 minut. Film natočil režisér Karel Steklý podle vlastního scénáře na námět stejnojmenného románu Aloise Jiráska.

Obsazení 
 Ladislav Boháč … myslivec Machovec
 Jiřina Švorcová … Helenka
 Eduard Cupák … Tomáš
 Theodor Pištěk … regent Lhotský
 Helena Friedlová … Polixena
 Svatopluk Majer … správce Čermák
 Jaroslav Raušer … Březina
 Jarmila Zítková … Březinová
 Zdeněk Kampf … Jiřík
 Miloš Nedbal … deklamátor
 Vítězslav Vejražka … P. Firmus
 Martin Růžek … Koniáš
 Růžena Gottliebová … Tvarůžková
 Otto Čermák … Daniel Suk,
 Jarmila Urbánková … Rosa Lerchová
 Karel Pavlík … páter Mateřovský
 Bohumil Švarc … Hubatius
 Zdeněk Bittl … Vostrý
 Terezie Brzková … babička
 Vladimír Řepa … Klouzek
 Antonín Solmar … provinciál Seidel
 Ladislav Kulhánek … myslivec Václav Svoboda
 Viktor Očásek … kostelník v průvodu Koniáše
 Bedřich Kubala … Lazar Kiš
 Zdeněk Kryzánek … českobratrský kněz
 Antonín Soukup … měšťan-asesor Zatočil
 Oldřich Velen … rytíř Mladota
 Vítězslav Boček … sedlák Klanec
 Felix le Breux … Jan Josef z Vrtby
 Eman Fiala … písař Franc
 František Holar … dráb Kořínek
 Karel Máj … sedlák
 J. O. Martin … rychtář
 Václav Trégl … sluha u Březiny Mariánek
 Karel Dostal … český bratr u Machovce
 Eva Svobodová … chalupnice
 Sláva Jankovcová … služebná u Polixeny Kačka
 Otýlie Beníšková … plačící žena
 Jaroslav Švec … tanečník menuetu
 Josef Toman … vinař Novotný
 František Miroslav Doubrava … syn Novotného
 Oldřich Dvorský … Zámiš
 Emil Dlesk … drábův pomocník
 František Marek … páter
 Richard Záhorský … páter
 Josef Benátský … pražský purkmistr
 Gabriela Bártlová … žena na hostině

Ocenění 
 1950 Národní cena za vysokou kvalitu barevné fotografie

Externí odkazy 
 
 
 
 
 Temno na YouTube

Filmy inspirované dílem Aloise Jiráska
České historické filmy
Filmy z roku 1950
České filmy natočené podle knižní předlohy
Včera narození

Včera narození (v originále Born Yesterday) je americká filmová komedie z roku 1950 natočená podle divadelní hry. Pojednává o magnátovi, který vezme svou milenku do Washingtonu, kde chce zkorumpovat několik kongresmanů. Najme profesora historie, aby ji trochu vzdělal, a ona přitom nahlédne jeho zkaženost. Judy Holliday za tento film získala Oskara za hlavní ženskou roli. Film byl též nominován na Oskara v kategoriích nejlepší film, režie, kostýmy a scénář. V roce 1993 byl natočen stejnojmenný remake tohoto filmu.

Externí odkazy

Související články 
 Včera narození (film, 1993)

Americké filmové komedie
Americké dramatické filmy
Filmy z roku 1950
Filmy natočené podle divadelních her
Filmy odehrávající se ve Washingtonu, D.C.
Filmy George Cukora