alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Grand Prix Malajsie

Grand Prix Malajsie byl každoroční automobilový závod konaný v letech 1999 až 2017 v Malajsii jako součást mistrovství světa Formule 1 na mezinárodním okruhu v Sepangu. Předchozí Velké ceny Malajsie se konaly s přestávkami v letech 1962, 1963 a 1965 na okruhu Thompson Road Circuit v Singapuru a v letech 1968 až 1975, 1977 až 1982 a 1995 na okruhu Shah Alam Circuit.

Vítězové Grand Prix Malajsie

Opakovaná vítězství (jezdci)

Opakovaná vítězství (týmy)

Opakovaná vítězství (dodavatelé motorů) 

* Byl vyráběn Cosworth.
** Byl vyráběn Ilmor v roce 2003.
*** Byl vyráběn Renault.

Vítězové v jednotlivých letech

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

 
Malajsie
Formule 1 v roce 2004

Změna pravidel udělala ze sezóny 2003 zajímavou podívanou a o mistru světa se rozhodlo až v posledním závodě. FIA se přesto rozhodla k dalším změnám v technických pravidel, která měla za úkol přibrzdit Ferrari a Michaela Shumachera. Pro rok 2004 bylo stanoveno pravidlo jednoho motoru na závodní víkend, dále byla zakázána elektronická kontrola prokluzu, omezena plocha přítlaku a rychlost v boxech se zvedla z dosavadních 80 km/h na 100 km/h.

Začátek sezóny připadl, tak jak se již stalo tradicí, australskému Melbourne. Přestože nové technické předpisy měli ztížit suverenitu Ferrari, situace v Austrálii tomu vůbec nenasvědčovala. Schumacher i Barrichello zcela dominovali tréninku i samotnému závodu. Situace se opakovala i za 14 dni na trati v Sepangu i na novém okruhu v Bahrajnu; Formule 1 se tak vůbec poprvé v historii představila v zemích Blízkého Východu. Schumacher zvítězil i v San Marinu a ve Španělsku a vyrovnal tak rekord Nigela Mansella z roku 1992 ( 5 vítězství v prvních 5 závodech). Nadvládu Ferrari přerušil až Jarno Trulli, který zvítězil v Grand Prix Monaka. Výpadek v Monaku Schumachera motivoval natolik, že v následujících 7 Velkých cenách zvítězil a zajistil tak Ferrari titul v poháru konstruktérů již po Velké ceně Maďarska.

Velká cena Belgie byla zpestřením sezóny, zvítězil Kimi Raikkonen na voze McLaren, přesto druhé místo Schumacherovi zajistilo titul mistra světa. Proto závod na domácí půdě byl pro Ferrari pouze exhibiční jízda spojená s oslavou titulu. Stejně jako v Monze tak i na nové trati v Číně zvítězil Rubens Barrichello. Závod v japonské Suzuce byl ve znamení souboje bratrů Schumacherů. Poslední závod v roce se konal na okruhu Interlagos v brazilském San Paulo a zvítězil v něm Kolumbijec Montoya. Pár dní po skončení šampionátu se sešli zástupci všech týmů, aby diskutovali o scénáři pro sezónu 2005. Na programu jednání bylo především snížení nákladů na provoz týmů a také delikátní polemika automobilek Ferrari, Mercedes, Renault a BMW s bosem Bernie Eccclestonem a jejich výhrůžky s otevřením alternativního šampionátu počínaje rokem 2008.

Pravidla 
Boduje prvních 8 jezdců podle klíče:
 První - 10 bodů
 Druhý - 8 bodů
 Třetí - 6 bodů
 Čtvrtý - 5 bodů
 Pátý - 4 body
 Šestý - 3 body
 Sedmý - 2 body
 Osmý - 1 Bod
Motory mohou mít maximálně 10 válců a objem 3000 cc bez přeplňování. Minimální hmotnost vozu je 600 kg. Je povolen jeden motor na závodní víkend. Pokud je jezdec nucen motor měnit, je posunut o deset míst dozadu na startovním roštu.

Složení týmů

Velké ceny

Konečné hodnocení Mistrovství světa

Jezdci

Pohár konstruktérů

Národy

Roční statistiky

Tabulka rekordů

Odkazy

Reference

Související články 
 Historie Formule 1

Externí odkazy 
 

 
Formule 1 podle let
Motoristické sporty v roce 2004
Jan Václav Pohl

Jan Václav Pohl (1720 asi Hradec Králové – 23. června 1790 Vídeň) byl nejvýznamnější gramatik pozdního baroka a počínajícího obrození. Nejpozději od roku 1746 vyučoval češtinu na vídeňském Theresianu, od roku 1755 pak na Šlechtické vojenské akademii. Češtinu učil také budoucího císaře Josefa II.

Život a dílo 
Jeho nejvýznamnějším dílem, které pro tyto potřeby vzniklo a které čerpá také z barokních gramatik předchůdců (Václav Jan Rosa Čechořečnost, 1672, Jiří Konstanc, Brus jazyka českého, 1667, Václav Jandyt, Grammatica Linguae Boemicae, 1704, 1705, 1715, 1732, 1739, 1753) byla mluvnice Grammatica linguae Bohemicae oder die Böhmische Sprachkunst, poprvé vydaná r. 1756 (další 1773, 1776, 1783). Ke třetímu vydání byl připojen slavný puristický slovník. Pohlova díla měla ve své době vysokou společenskou prestiž, dokonce úředně stvrzenou patentem (1773). V roce 1786 v díle Pravopisnost řeči čechské navrhl ortografickou reformu.

V pozdější době Pohl vešel ve známost především jako tzv. brusič (purista). Ačkoliv je toto označení zasloužené a Pohlovy novotvary jsou většinou značně neústrojné, je nutno mít na paměti, že jazykový purismus měl v českém prostředí (a evropském obecně) dlouhou tradici, počínající nejpozději u Husa (Výklad desatera, 1412).

Jan Václav Pohl se s nástupem osvícenské jazykovědy stal terčem ostré kritiky především Josefa Dobrovského. Jako v mnoha jiných případech, další pokolení přebírala paušálně Dobrovského hodnocení, aniž by považovala za nutné Pohlovo dílo zevrubněji zkoumat a hodnotit je z odlišných úhlů pohledu, za změněných společenských podmínek. Některé Pohlovy pravopisné reformy přitom byly dnešním úzu bližší než Dobrovského návrhy. Pokud jde o puristicky motivované výrazy a neologizmy obecně, je nutno mít na paměti, že tvoří nezanedbatelnou část novočeské slovní zásoby. Dvě věci však způsobují, že nám dnes nepřijdou zvláštní: a) tato slova byla vytvořena ústrojně na základě v češtině produktivních slovotvorných pravidel, jež formuloval právě Dobrovský b) byla již dávno přijata jazykovým společenstvem za normu.

Související články 
 Bohemistika

Externí odkazy 
 
 
 Tilman Berger: Z dějin českého pravopisu: Jan Václav Pól 
 Tilman Berger: Dobrovský a pravopisní reformátoři jeho doby 
 Grammatica linguae Bohemicae oder die Böhmische Sprachkunst, 2. vydání on-line

Čeští lingvisté
Čeští spisovatelé vědecké literatury
Narození v roce 1720
Úmrtí v roce 1790
Úmrtí ve Vídni
Muži
Čeští barokní spisovatelé
EPROM

EPROM je angl. zkratka pro Erasable Programmable Read-Only Memory. Jedná se o semipermanentní typ paměti typu ROM-RAM, jejíž obsah je mazatelný ultrafialovým zářením (UV), proto se někdy označuje také jako UV-EPROM. Před novým naprogramováním je nutné paměť smazat. K programování se používá většinou několikanásobně vyšší napětí než ke čtení (typ. 12 V nebo 25 V proti 5 V napájecího napětí).

Paměť se používá k uložení dat (např. firmware), často u malosériové výroby, kde se nevyplatí použití maskou programovaných pamětí typu ROM nebo dražší paměti flash a kde není vyžadována možnost měnit obsah paměti v již zabudovaném zařízení (typ. číslicově řízená mikrovlnná trouba).

Související články 
 ROM
 PROM
 EEPROM
 FLASH

Externí odkazy 
 

Počítačová paměť
Zkratky
Bojové umění

Bojové umění je soustava postupů nebo tradic, které učí, jak se chovat v boji s protivníkem. Může se jednat o boj beze zbraně (jako např. v karate, tae kwon do, zápas nebo brazilském jiu jitsu) nebo o boj se zbraní (např. některé formy kung-fu, kendó, šerm, džódó, Takeda-rjú či kobudo), většinou se však jedná o zbraně tradiční (tyč, kopí, meč, tonfa), nikoliv o zbraně střelné. To, co odlišuje bojová umění od běžného rvaní, je ucelený systém bojových technik.

Důležitou součástí jednotlivých systémů bývá kromě fyzické přípravy také příprava duševní. Tato příprava zahrnuje dechová cvičení, meditace, případně může být spojena s nějakým náboženstvím.

Pojem bojové umění bývá často spojován s asijskými bojovými systémy a v běžné mluvě tento význam převažuje. Avšak různé způsoby a školy boje se rozvíjely ve všech kulturách a všech dobách (např. zápas, šerm, savate, capoeira, brazilské jiu jitsu atd.).

Různá bojová umění používají různé postupy, jak dosáhnout vítězství nad protivníkem. Bojová umění se pak od sebe liší různým důrazem na jednotlivé složky boje:
 údery (např. box)
 kopy (např. taekwondo, kickbox, capoeira, muay thai, savate, karate )
 páky, úchopy, podměty, porazy (např. zápas, judo, aikido, ju jutsu, brazilské jiu jitsu)
 užití zbraní (např. kendó, iaidó, šerm, džódó, kobudo)
 taktika (např. nindžucu)
 smíšená bojová umění (MMA, pankrátion)

Podle zemí

Brazílie 
 Capoeira

Čína 
 Dai shing pop gar
 Fu-sing-i čchüan
 Pa-kua čchang
 San-šou
 Sing-i
 Šao-jin
 Ta sheng
 Tai sing mun
 Tchaj-ťi čchüan (tai chi, tai ji, taj či)
 Ťie čchüan tao (Jeet Kune Do)
 Wing čchun
 Wu-šu kwan

Filipíny 
 Arnis
 Eskrima (Kali)

Izrael 
 Krav maga

Japonsko a Okinawa 
 Aikidó
 Judo
 Ju jutsu (Džiu-džitsu)
 Iaidó
 Karate
 Šótókan
 Wadorjú
 Šitorjú
 Shorin-ryu nebo Okinawa Shorin-ryu karate
 Godžurjú
 Kyokushin
 Kendó
 Kjúdó
 Kobudo nebo Okinawa kobudo (Kobudžucu/Kobujutsu)
 Nindžucu
 Šorindži kempó
 Takeda-rjú
 Kjúšodžucu

Korea 
 Hankido
 Hankomdo
 Hanmudo
 Hapkido
 Hedong komdo
 Hödžon musul
 Hwarangdo
 Jongmudo
 Jusul
 Kjukido
 Komdo
 Kuksulwon
 Kunmudo
 Kwonbop
 Kwon-gjokdo
 Pachigi
 Sonkwanmu
 Ssirum
 Subak
 Taekwondo
 Tangsudo
 Tchekkjon
 Tchukong musul
 Wonhwado

Rusko 
 Sambo
 Systema

Antické Řecko 
 Pankrátion

Francie 
 Savate
 K1

Indonezie 
 Pencak Silat

Velká Británie 
 box

Celý svět 
kickbox (americký, indický, barmský, kambodžský, thajský, japonský, francouzský, čínský, filipínský)

Thajsko 
 muay thai
 muay boran

Související články 
 Aikido
 Takeda-rjú
 Brazilské Jiu Jitsu
 Džiu-džitsu
 Džódó
 Hwarangdo
 Iaidó
 Džudo
 Karate
 Kendó
 Kobudo
 Krav Maga
 Kung-fu
 Modern Arnis
 Musado
 Muay Thai
 Shorin-ryu
 Wing Chun
 Seznam bojových umění

Externí odkazy 
 

Bojová umění
Vojenské sporty
Ctihodný

Přídavné jméno ctihodný se používá jako součást oslovení některých významných lidí, funkcionářů, představitelů některých náboženství apod.

Náboženství

Římskokatolická církev 

Přídomku Ctihodný (Venerabilis) se používá v římskokatolické církvi pro označení významných osob, které dostaly tento titul a dosud neprošly kanonizačním procesem a nebyly prohlášeni za blahoslaveného nebo svatého, mezi nejznámější patří papež Pius XII., nebo generál řádu karmelitánů Dominik à Jesu Maria.

Pravoslavná a řeckokatolická církev 

V pravoslaví a řeckokatolické církvi se přídomek Ctihodný (řecky Όσιος, církevněslovansky prepodobnyj, rusky Преподобный) užívá pro světce, kteří žili jako mniši, případně poustevníci. Pro světce žijící ve světě (tedy ne jako mniši) se používá titul Spravedlivý.

Buddhismus 
V češtině jsou jako ctihodní oslovování buddhističtí mniši, zejména mniši théravádové tradice. Jedná se o volný překlad pálijského slova Bhante, jehož doslovný překlad zní „Pane“. Doslovný překlad není používán z toho důvodu, že oslovení „Pane“ v češtině nevyjadřuje dostatečný projev úcty na rozdíl od slova ctihodný, které je v evropském kulturním okruhu zažité pro oslovování duchovně významných osob.

Civilní život 
Slovy „vaše ctihodnosti“ se překládá světský titul „vaše prepodobije“.

Označení ctihodný nebo ctihodnost se používá při oslovení soudu nebo soudce (nikoliv však v českém soudnictví).

Odkazy

Související články 
 kanonizační proces
 blahoslavený
 svatý
seznam ctihodných římskokatolické církve
 Reverend

Externí odkazy 
 
 Rozhovor s Msgre. Jaroslavem Němcem

 
Římskokatolická církev
Buddhismus
Blahoslavený

Prohlášení za blahoslaveného neboli beatifikace (z lat. beatus šťastný, blažený a facere učinit) je druhým stupněm kanonizačního procesu (tj. procesu, vedoucího eventuálně k prohlášení za svatého v katolické církvi).

Charakteristika 
Prohlášení za blahoslaveného znamená, že se Církev zaručuje za to, že daná osoba je v nebi, je proto možné ji prosit o přímluvu, a prokazovat jí úctu (např. může jí být zasvěcen kostel či oltář).

Předpokladem je ukončené beatifikační řízení a buď jeden doložený zázrak, nebo mučednická smrt.

Na rozdíl od kanonizace, blahoslavenému úcta smí být prokazována, není to však výslovně předepsáno, jako je tomu u světců. Povolení uctívat blahoslaveného je též výhradně lokální, neplatí univerzálně pro celou církev, ale jen např. pro jednu diecézi či církevní provincii.

Odkazy

Reference

Související články 
 Služebník Boží
 Ctihodný
 Svatý
 Blahoslavenství

Externí odkazy
Grand Funk Railroad

Grand Funk Railroad je americká rocková skupina. Skupina nebyla obvykle dobře přijímána hudebními kritiky, ale původní sestava Grand Funk Railroad ze 70. let prodala přes 25 milionů nahrávek, měla vyprodány světové arény a byla oceněna čtyřmi zlatými alby RIAA, jako nejprodávanější americká skupina. Byla též označována jako „nejhlučnější rock and rollová skupina na světě“. Současná sestava Grand Funk Railroad používá přezdívku „The American Band“ z jejich hitu We're an American Band.

Historie 
Skupina byla založena v roce 1969 Markem Farnerem (zpěv, kytara) a Donem Brewerem (zpěv, bicí) ze skupiny Terry Knight and the Pack a Melem Schacherem (baskytara) ve městě Flint, Michigan. Bývalý spoluhráč Terry Knight se stal jejich manažerem a pojmenoval skupinu podle Grand Trunk Western Railroad, významné železnice ve státě Michigan. Poprvé se skupina představila v roce 1969 na popovém festivalu v Atlantě a skupina pak podepsala smlouvu se společností Capitol Records. Hráli jako skupina Cream, ale zdokonalovali si svůj vlastní styl. V roce 1970 prodali nejvíce alb ze všech amerických skupin a stali se největší koncertní atrakcí. V tomto roce získali druhé zlaté album za album "Grand Funk" (známé jako Red Album) a singlový hit "Closer To Home" ze stejnojmenného alba. O rok později překonali rekord The Beatles, když vyprodali Shea Stadium během 72 hodin (tento rekord nebyl dodnes překonán).

Členové

Současní členové 
 Don Brewer - bicí
 Mel Schacher - baskytara
 Max Carl - zpěv
 Bruce Kulick - kytara
 Timothy Cashion - klávesy

Bývalí členové 
 Mark Farner - kytara, zpěv
 Craig Frost - klávesy
 Dennis Bellinger - baskytara
 Howard Eddy Jr. (člen pouze pro turné) - klávesy

Diskografie

Studiová alba 
 On Time - 1969
 Grand Funk (The Red Album) - 1969
 Closer to Home - 1970
 Survival - 1971
 E Pluribus Funk - 1971
 Phoenix - 1972
 We're an American Band - 1973
 Shinin' On - 1974
 All the Girls in the World Beware!!! - 1974
 Born To Die - 1976
 Good Singin', Good Playin' - 1976
 Grand Funk Lives - 1981
 What's Funk? - 1983
 Monumental Funk -1974

Živá alba 
 Live Album - 1970
 Live: The 1971 Tour - 1971
 Caught in the Act - 1975
 Bosnia - 1997
 Thirty Years of Funk : 1969 - 1999 - 1999

Kompilace 
 Grand Funk / Live Album - 1970
 Mark, Don and Mel : 1969 - 71 - 1972
 Grand Funk Hits - 1976
 Hits - 1977
 The Best of Grand Funk - 1990
 Capitol Collectors Series - 1991
 Heavy Hitters - 1992
 Collectors - 1993
 Thirty Years of Funk : 1969 - 1999 - 1999
 Super Best - 1999
 Rock Champions - 2001
 Very Best Grand Funk Railroad Album Ever - 2000
 Classic Masters - 2002
 Trunk of Funk - 2001

Externí odkazy 
 

 
Rockové hudební skupiny
Hardrockové hudební skupiny
Americké rockové skupiny
Hudební skupiny založené v roce 1968
Film noir

Film noir je filmový žánr existující v letech 1941–1958, na vrcholu v letech 1941–1950. Film noir je obvykle spojován s low key černobílým vzhledem založeným na německé expresionistické kinematografii. Mnoho z příběhů a postav je odvozeno z detektivních románů tzv. hardboiled school (drsné školy) s postavami charakteristickými pro svou cyničnost a necitelnost, jež se objevily ve Spojených státech během hospodářské krize.

Termín film noir (z francouzštiny černý film) poprvé použil francouzský kritik Nino Frank roku 1946. Ve své době však nebyl používaný a filmy byly za noir označeny zpětně.

Za první film tohoto žánru je považován Maltézský sokol (1941) režiséra Johna Hustona, za poslední Dotek zla (1958) režiséra Orsona Wellese. Mezi nejslavnější patří Laura (1944), Sunset Blvd. (1950), Hluboký spánek (1946) nebo Eso v rukávu (1951).

Odkazy 


Reference

Související články 
 Neo-noir
 Noir Film Festival

Externí odkazy 
 
 
 Jakub Kučera: Film noir – záblesky černé (časopis Cinepur)
 Seznam filmů noir na Česko-slovenské filmové databázi
 Film Noir Blog – o filmu noir v češtině

 
Filmové žánry
Expresionistické filmy
Francouzská slova a fráze
East Side Gallery

Berlínská East Side Gallery je dnes jediným větším souvislým zbytkem bývalé Berlínské zdi, dříve dlouhé 165 km, svědčící o minulosti Berlína.

Euforie po pádu zdi a snaha odstranit vše staré vedla k tomu, že zeď během krátké doby zmizela. Až koncem devadesátých let 20. století se začal prosazovat názor, že zeď patří k neobvyklým dějinám města jako jedinečná památka na světě. Z nedostatku originálů byly používány většinou atrapy (dokonce i znovu existující přechod Checkpoint Charlie pozůstává z náhražek).

Jediným větším originálním zbytkem zdi je asi 1,3 km dlouhý úsek na severním břehu Sprévy (v ulici Mühlenstrasse), kde již roku 1990 přes 100 německých a zahraničních umělců zeď pomalovalo náměty z její historie. Tento úsek vešel ve známost jako East Side Gallery a je dnes památkově chráněn. Je ovšem poněkud netypický – stojí na nezastavěné ploše na břehu Sprévy, takže dojem, který dělá, neodpovídá dojmům při pohledu na ony úseky zdi, které probíhaly středem města napříč přes obydlené ulice.

První obrazy pochází z prosince roku 1989, kdy Christine Mac Lean část zdi pomalovala. Tato umělkyně se pak zasadila o to, že se v rámci tohoto projektu připojili další umělci. Během doby zeď zchátrala a musela být v roce 2000 restaurována, v důsledku nedostatku finančních prostředků však byla obnovena jen asi jedna třetina zdi.

K této neobvyklé památce města je možné se dostat z vlakové stanice Ostbahnhof nebo použít tzv. nadzemní vlak, S-Bahn, a vystoupit na zastávce Warschauer Strasse.

Galerie

Externí odkazy 
East Side Gallery e.V.  oficiální webové stránky umělecká iniciativa East Side Gallery e.V.

Další fotografie, galerie
 Obrázky East Side Gallery

Berlínská zeď
Muzea v Berlíně
Muzea založená roku 1990
Klávesnice

Klávesnice může být:

 klávesnice (technika) – soustava kláves u strojů nebo přístrojů, např. počítačová klávesnice, numerická klávesnice aj.
 hudební klávesnice (klaviatura) – soustava kláves některých hudebních nástrojů (např. u klavíru, varhan, akordeonu apod.) sestavená v určitém pořádku

Externí odkazy
Příroda

Příroda znamená v nejužším významu slova volně žijící ekosystém s určitou mírou biodiverzity, v širším pojetí pak může znamenat celou biosféru, či dokonce hmotný svět (fysis), tedy předmět zájmu přírodních věd. Může být také chápána jako vše, co nevzniklo záměrnou lidskou činnost, tedy protiklad kultury.

Příroda ve filozofii 
Přirozenost a příroda (fysis) je jednou z prvních otázek antické filozofie. Samotné řecké slovo fysis lze nalézt již v Homérově Odysseie a znamená nespoutanou a divokou přírodu.

Etymologie 
Slovo příroda užívané již ve staročeštině (a obnovené v době Obrození asi podle ruského priróda) má původ v praslovanském slově priroda odvozeném od priroditi se (rodit se, rozmnožovat se). Původně se tímto slovem tedy rozuměla jenom živá příroda.

Rozdělení přírody

Biologické 
 Živá příroda – zahrnuje všechny živé organismy – tj. bakterie a jiné mikroorganismy, houby, rostliny a živočichy
 Neživá příroda – zahrnuje vše, co nespadá pod pojem živé přírody, tedy horniny a nerosty, půdu, vodu, vzduch, světlo, teplo apod.

Fyzikální 
Podle toho, jaké fyzikální zákonitosti jsou určující pro popis sledované části přírody se používá označení:
 Makrosvět – tj. makrokosmos ( „daleký“ a  „svět“) se označuje ta část přírody, v níž platí zákonitosti klasické fyziky. Jde o svět, který je svými rozměry pochopitelný a pozorovatelný lidskými smysly. Makrosvět lze obvykle zařadit do rozměrů od miliontin milimetru po miliony světelných let. Kromě běžných těles vyskytujících se v našem okolí lze do makrosvěta zařadit např. planety.
 Mikrosvět – tj. mikrokosmos ( „malý“ a  „svět“) označuje oblasti přírody (hmoty) s typickými rozměry 10−9 až 10−18 m, kde neplatí zákony klasické fyziky. Děje zde popisuje kvantová fyzika. Do mikrosvěta patří atomy a elementární částice, kterými se zabývá fyzika částic a jaderná fyzika. Větší objekty, i přesto, že nejsou viditelné pouhým okem (jako například mikroorganismy), náleží do makrosvěta.
 Megasvět – tj. megakosmos ( „veliký/četný“ a  „svět“) se označuje ta část přírody, která se zabývá strukturou vesmíru ve velkých rozměrech (řádově v měřítkách 106 světelných let a větších). Na takových rozměrech je nutno zákonitosti klasické fyziky nahradit obecnou teorií relativity. Můžeme zde pozorovat rozpínání i křivení časoprostoru. Na jeho průzkum se používá teleskopů. Do megasvěta spadá např. studium vývoje vesmíru, kterým se zabývá kosmologie.

Odkazy

Reference

Související články 
 Naturalismus (filosofie)
 Přírodní vědy

Externí odkazy 
 
 
 

 
Biologie
Přírodní vědy
Seznam jazyků a jazykových rodin

Seznam jazyků řazený podle příslušnosti k jazykovým rodinám a podle zeměpisné blízkosti. Viz též abecedně řazený seznam. Seznamy nejsou a ani nemohou být úplné. Na světě je kolem 7000 jazyků a ne u všech panuje shoda, zda jde o samostatný jazyk, nebo pouze o dialekt jiného jazyka.

Související články 
 Seznam jazyků řazený abecedně

Externí odkazy 
 Ethnologue language family index

Jazyků a jazykových rodin
1352

Rok 1352 (MCCCLII) gregoriánského kalendáře začal v sobotu 1. ledna a skončil v neděli 31. prosince. Dle židovského kalendáře nastal přelom roků 5112 a 5113, dle islámského kalendáře 773 a 774.

Události 
 zmínka o placení desátku při farním kostele v Rochlicích
 první písemná zmínka o obci Ondřejov (okres Praha-východ)
 první zmínka o lokalitě obce Valcha (okres Plzeň-město)
 v Japonsku zrušeno bezvládí a nastolen pořádek
 první písemná zmínka o obci Hvožďany (okres Příbram)
 založen proslulý pražský pivovar „U sv. Tomáše“
 první zmínka o dnešním Liberci
 první zmínka o Litvínovu
 založení kostela v obci Osice

Probíhající události 
 1351–1368 – Povstání rudých turbanů

Narození 
 5. května – Ruprecht III. Falcký, římský král, odpůrce českého krále Václava IV. († 18. května 1410)

Úmrtí 
 19. května – Alžběta Habsburská, lotrinská vévodkyně a regentka (* asi 1293)
 květen – Eduard II. z Baru, hrabě z Baru (* 1339)
 6. prosince – Klement VI., papež (* 1291)
 Boleslav III. Marnotratný, lehnicko-břežský kníže z rodu slezských Piastovců († 1352)
 Matyáš z Arrasu, francouzský architekt, stavitel a kameník (* 1290)

Hlavy státu 
 České království – Karel IV.
 Moravské markrabství – Jan Jindřich
 Svatá říše římská – Karel IV.
 Papež – Klement VI., Inocenc VI.
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Jan II.
 Polské království – Kazimír III. Veliký
 Uherské království – Ludvík I. Uherský
 Lucemburské hrabství – Karel IV.
 Portugalské království – Alfonso IV. Odvážný
 Aragonské království – Petr IV. Aragonský
 Kastilské království – Petr I. Krutý
 Navarrské království – Karel II. Navarrský
 Andorra – Gaston Fébus a Hugo Desbach, biskup ze Seo d'Urgell
 Burgundské hrabství – Filip I. z Rouvre
 Skotské království – Eduard Balliol
 Norské království – Haakon VI.
 Švédské království – Magnus IV.
 Dánské království – Valdemar IV.
 Byzantská říše – Jan V. Palaiologos a Jan VI. Kantakuzenos (spoluvládce)
 Moskevské knížectví – Semjon Hrdý
 Osmanská říše – Orhan I.
 Druhá bulharská říše – Ivan Alexandr
 Srbská říše – Štefan Dušan Uroš IV.
 Chorvatské království – Ludvík I. Veliký
 Mohučské arcibiskupství – Gerlach z Nassau
 Trevírské arcibiskupství – Balduin Lucemburský
 Kolínské arcibiskupství – Vilém z Gennepu
 Rýnské falckrabství – Rudolf II. Falcký
 Sasko–wittenberské vévodství – Rudolf I. Saský
 Braniborské markrabství – Ludvík II. Říman

Externí odkazy 
 

 
14. století
Obzorníkové souřadnice

Obzorníkové souřadnice jsou souřadnice, s jejichž pomocí se určují polohy nebeských těles na nebeské sféře. Základní rovinou obzorníkových souřadnic je rovina obzoru (též obzorník), za výchozí bod se pak považuje jižní bod obzoru (tj. bod průsečíku meridiánu s obzorníkem).

Mezi tyto souřadnice patří:
 astronomický azimut (A) – úhel mezi meridiánem a výškovou kružnicí, na níž se promítá pozorované nebeské těleso. Azimut nabývá hodnot 0° až 360° a měří se od jižního bodu obzoru ve směru hodinových ručiček. Astronomický azimut nelze zaměňovat s azimutem topografickým.
 výška (h) – výška nebeského tělesa nad obzorem. Měří se po obvodu výškové kružnice a nabývá kladných i záporných hodnot (0° až 90° pro nebeská tělesa nad obzorem, 0° až -90° pro nebeská tělesa pod obzorem). Místo výšky se někdy udává tzv. zenitová vzdálenost z (tj. vzdálenost nebeského tělesa od zenitu pozorovatele).

Pomocné pojmy 
 Nebeská sféra  myšlená kulová plocha s nekonečným poloměrem, v jejímž středu se nachází pozorovatel.
 Hlavní kružnice  kružnice, která vznikne průnikem nebeské sféry a jakékoli roviny, která prochází stanovištěm pozorovatele, tedy i středem nebeské sféry.
 Vedlejší kružnice  kružnice, která vznikne průnikem nebeské sféry a jakékoli roviny, která neprochází stanovištěm pozorovatele.

Důležité kružnice 
 Horizont (obzor)  kružnice vzniklá střetem nebeské sféry s rovinou, která prochází místem pozorovatele. Rozlišujeme obzor zdánlivý (matematický) a pravý (skutečný, fyzický).
 Meridián (místní nebeský poledník)  Vertikála orientovaná směrem sever-jih.
 Almukantaráty  Vedlejší kružnice rovnoběžné s horizontem.
 Vertikály (výškové kružnice)  Hlavní kružnice kolmé k horizontu.
 První vertikál  Vertikála orientovaná směrem východ-západ.

Význačné body 
 Zenit (nadhlavník)  Bod nebeské sféry ležící přímo nad pozorovatelem.
 Nadir (podnožník)  Bod nebeské sféry ležící přímo pod pozorovatelem.
 Severní bod  Severní průsečík meridiánu a horizontu.
 Jižní bod  Jižní průsečík meridiánu a horizontu.
 Západní bod  Západní průsečík první vertikály a horizontu.
 Východní bod  Východní průsečík první vertikály a horizontu.

Schéma

Literatura 
BRÁZDIL, Rudolf. Úvod do studia planety Země. Vyd. 1. Praha: Státní pedagogické nakladatelství, 1988. 365 s

Externí odkazy 
 
 http://fyzika.jreichl.com/main.article/view/931-obzornikova-soustava-souradnic

Související články 
 Rovníkové souřadnice
 Ekliptikální souřadnice
 Galaktické souřadnice
 Nebeská sféra
 Pozorování oblohy
 Astronomie

Nebeská mechanika
Astronomické souřadnice
Seznam států světa podle počtu obyvatel

Seznam států seřazený podle počtu obyvatel obsahuje a řadí největší státy a autonomní závislá území. Čísla jsou založená na oficiálních odhadech, výsledcích sčítání lidu nebo na odhadech populačního oddělení Odboru pro ekonomické a sociální otázky Organizace spojených národů (Department of Economic and Social Affairs – DESA) z roku 2019. Jelikož tato čísla nejsou shromážděna v jednu chvíli v každém státě, ani se stejnou úrovní přesnosti, nemohou být přesná.

Od listopadu roku 2022 žije na planetě celkem přes 8 miliard lidí.

Seznam

Odkazy

Poznámky

Reference

Související články 
 Seznam států světa (abecedně)
 Seznam států světa podle HDP na obyvatele
 Seznam států světa podle hustoty zalidnění
 Seznam států světa podle kontinentů
 Seznam států světa podle nejvyšších hor
 Seznam států světa podle rozlohy
 Seznam států světa podle spotřeby piva na osobu
 Seznam států podle státního zřízení
 Seznam závislých území

Externí odkazy 
 Populační hodiny – růst počtu obyvatel států v minulosti a předpokládaný do budoucnosti 
Seznamy států podle kontinentů
Keltské jazyky

Keltské jazyky, které se vyvinuly z protokeltštiny, představují starobylou větev indoevropské jazykové rodiny. V 1. tisíciletí př. n. l., zejména pak v halštatském a laténském období, jimi mluvilo obyvatelstvo velké části západní, střední i jihovýchodní Evropy a Malé Asie. V souvislosti nejprve s římskou kolonizací, později s germánskými nájezdy a stěhováním národů se však postupně prostor a význam keltské kultury zmenšoval, až byli poslední Keltové vytlačeni na západní okraj Evropy.
Dnes se keltskými jazyky mluví především v Irsku, částech Velké Británie – Walesu, Skotsku a Cornwallu – a na Bretaňském poloostrově. Navzdory snahám o jejich obrození jsou stále jazyky menšinovými, vystavenými tlaku angličtiny a francouzštiny.

Dělení 
V klasifikaci keltských jazyků existují dvě schémata. Tradiční model, reprezentovaný H. Pedersenem nebo K. H. Schmidtem, je s ohledem na hláskový vývoj dělí na tzv. q-keltské a p-keltské. Naproti tomu druhý model, jehož zastánci jsou např. P. Schrijver nebo C. Watkins, je dělí na pevninské/kontinentální a ostrovní.

ostrovní/kontinentální
 kontinentální
 galské
 lepontština
 noričtina
 galacijština
 keltiberské
 ostrovní
 goidelské
 prairština
 staroirština
 středoirština
 irština
 skotská gaelština
 manština
 brythonské/britanské
 piktština
 starobrythonština/starobritanština
 kumbrijština
 starovelština
 středovelština
 velština
 jihozápadní brythonština/britanština
 bretonština
 kornština

p-keltské/q-keltské
 p-keltské
 galské
 lepontština
 noričtina
 galacijština
 brythonské/britanské
 kumbrijština
 piktština
 starovelština
 středovelština
 velština
 jihozápadní brythonština/britanština
 bretonština
 kornština
 q-keltské
 keltiberské
 goidelské
 prairština
 staroirština
 středoirština
 irština
 skotská gaelština
 manština

Historie 
Na počátku letopočtu byli Keltiberové i Galové postupně romanizováni a asimilováni. V 6.–8. století se starobritanština rozpadla na jednotlivé britanské jazyky. Ve 12.–13. století potkal podobný osud goidelštinu. Keltské jazyky postupně upadaly, ubývalo rodilých mluvčích – koncem 18. století zanikla kornština, ve 20. letech 20. století manština. Během 20. století se však čím dál více začaly projevovat snahy o obrození keltské kultury a jazyka, a tak se kodifikuje gramatika, pravopis a slovní zásoba, vznikají nové literární i jiné texty, některé z keltských jazyků (zejména irština, skotská gaelština, velština a bretonština) se dokonce objevují v médiích nebo vyučují na školách.

Charakteristika 
Složité hláskosloví a složitá pravidla výslovnosti, způsobená archaickým pravopisem. Původně flexivní charakter se uchoval jen v některých jazycích, zůstalo zejména složité časování sloves. Slovosled je typu VSO, tj. přísudek – podmět – předmět.

Písmo 
Všechny keltské jazyky už od 5. století používají latinku, ještě před přechodem k latince vyvinuli Keltové na Britských ostrovech pod vlivem latinky vlastní písmo ogam.

Odkazy

Literatura 
 Drda, P., Rybová, A. Keltové a Čechy, 1998.

Externí odkazy 
 
 Blažek, V. - Keltské jazyky
 Keltské jazyky na pohans
 tvi.net

 
Klasické indoevropské jazyky
Akvakultura

Pojem akvakultura značí cílevědomé, plánované obhospodařování vodních ploch (moří, jezer, řek atd.) s cílem dosáhnout dlouhodobě stálých výnosů vodní fauny a flory (tj. ryb, humrů, raků, krabů, krevet, mušlí, řas a jiných vodních organismů).

Odchov vodních živočichů akvakulturou probíhá jak v přirozeném prostředí (v klecích, sítích apod.), tak i v umělých nádržích a podobných zařízeních. V současné době převažuje akvakultura na pevnině nad akvakulturou v mořích.

Významu nabývá akvakulturní technologie koncem 20. století v důsledku částečně drastického snížení výnosů tradičního rybolovu. Akvakultura je tedy alternativou k tradičnímu rybolovu a možným řešením pro výživu lidstva, zejména vzhledem k extrémnímu vymírání dnes lovených ryb během posledních let či desetiletí.

V současné době se diskutuje o ekologických problémech a důsledcích akvakultury, především v souvislosti s odchovem živočichů (či rostlin), kteří jsou prostředí akvakulturních chovů cizí. V produkci masa z akvakultury dominuje Čína.

První zmínky o odchovu ryb v akvakulturních chovech pocházejí z Číny z roku 460 př. n. l. Nový výzkum ale ukazuje, že se kapr obecný akvakulturně choval již před 8 tisíci lety. V našich zemích byly ve středověku zavedené rybníky první formou akvakultury.

Reference

Související články 
 Akvaponie
 Rybníkářství

Externí odkazy 
 
 

 
Chov ryb
Karneval kultur

Karneval kultur (německy der Karneval der Kulturen) v Berlíně je známým multikulturním festivalem ve městě žijících národů a národností, který chce berlínskému obyvatelstvu ukázat kulturní pestrost a přispět k porozumění, odbourání předsudků a integraci cizinců ve městě.

První karneval se uskutečnil roku 1996, poté se ročně opakuje o letnicovém víkendu (tj. 50 dní po Velikonocích) jako velký průvod především v berlínské čtvrti Kreuzbergu. Průvod více než 180 v Berlíně žijících národností, kde vystupují např. taneční skupiny v národních krojích, je doplněn slavnostmi a vystoupeními různých kulturních, hudebních a choreografických souborů, trvajícími dva až tři dny. 

Počet účinkujících se v posledních dvou letech odhadoval na 4500 osob. Počet návštěvníků a diváků byl roku 1996 odhadnut na 50 000, v pozdějších letech pak rapidně stoupal. Roku 2003 a 2004 karneval kultur přilákal kolem 1,5 milionu návštěvníků, v následujících letech byl v důsledku špatného počasí zaznamenám jistý pokles (700 000 resp. 800 000 přihlížejících 2005 resp. 2006). 

Karneval roku 2020, plánovaný na 29. května (až 1. června) byl ohledně pandemie covidu-19 zrušen.

Karneval se tím řadí do tradice obdobných (i když menších) festivalů jako např. Notting Hill Carnival v Londýně nebo Zomercarnaval v Rotterdamu.

Reference

Externí odkazy 
 
 https://web.archive.org/web/20181111204308/https://www.karneval-berlin.de/ Homepage (německy)

Kultura v Berlíně
Festivaly založené roku 1996
Blíženci

Výraz blíženci (pův. dvojčata) může znamenat:
 Blíženci (znamení) –  v astrologii znamení zvěrokruhu, v tradičním počítání třetí (21. května – 20. června)
 Souhvězdí Blíženců – v astronomii souhvězdí zvěrokruhu 
 Dioskúrové – v řecké mytologii bratři Kastór a Pollux, latinsky Gemini

 Blíženci je dále název řady uměleckých děl od rozličných autorů: 
 Vítězslav Nezval (sbírka básní, 1927)
 Jaroslav Hilbert (drama, 1931)
 Stanislav Rudolf (dívčí román, 1992)
 Jaromíra Kolárová (dívčí román, 2. přepracované vydání 1998)
 Svetozár Hurban-Vajanský (novela, 1913) 
 Ladislav Hagara (1990)

 Blíženci (opera) – opera Karla Weise
 Blíženci (film) – český název (japonsky Sóseidži, anglicky Gemini) filmu japonského režiséra Šinji Cukamota z roku 1999
 Blíženci (pojem) – označení pro dvojvaječné sourozence s odlišným pohlavím
American National Standards Institute

ANSI je americká standardizační organizace, sídlící ve Washingtonu. Celým názvem se jmenuje , tedy Americký národní standardizační institut. Je to nezisková organizace, která vytváří průmyslové standardy ve Spojených státech. Je členem organizace ISO a IEC.

ANSI standardy mají vliv na mnoho oblastí. Např. v programování ANSI standardizuje znakovou sadu ASCII. Fotografický expoziční ISO systém převzal celý svět. 

ANSI byl založen 19. října 1918 jako American Engineering Standards Committee a reorganizován na American Standards Association v roce 1928. Roku 1966 byl reorganizován jako United States of America Standards Institute. Roku 1969 bylo změněno jméno na American National Standards Institute.

V operačním systému MS Windows se označuje jako ANSI také některé národní kódování podporované systémem, např. CP-1250 pro český jazyk. Jsou podobné normě ISO 8859-2, ale nejsou identické.

V oblasti telekomunikací existuje řada ANSI standardů pro mobilní telefonii, které jsou protějškem, případně soupeří se systémy NMT a GSM vyvinutými v Evropě: AMPS, D-AMPS, cdmaOne, CDMA2000.

Historie 
 1919–1928 AESC, 
 1928–1966 ASA, 
 1966–1969 USASI, 
 1969–současnost ANSI,

Reference

Externí odkazy 
 
 Oficiální ANSI stránky

Standardizační organizace
Standardy ANSI
Organizace založené roku 1918
Washington, D.C.
Západoslovanské jazyky

Západoslovanské jazyky jsou skupinou slovanských jazyků, rozšířené především ve střední Evropě napříč souvislým regionem zahrnujícím Českou republiku, Slovensko a Polsko, jakož i bývalé východní Německo a nejzápadnější regiony Ukrajiny a Běloruska a část Litvy.

Západoslovanské jazyky používají k zápisu latinku, na rozdíl od cyrilice, kterou používají východoslovanské jazyky a jihoslovanských jazyků, které používají latinku nebo cyrilici.

Rozdělení
 česko-slovenská větev
čeština – Česko
moravština – Morava
slovenština – Slovensko

 lechická větev
 pobaltština – vymřelý jazyk kmenů z pobřeží Baltského moře
 kašubština – Kašubsko
 polabština – vymřelý jazyk kmenů z dolního toku Labe
 polština – Polsko
 slezština – Slezsko

 lužickosrbská větev
lužičtina (horní a dolní lužická srbština) – Lužice

Externí odkazy
Karel IV. Sličný

Karel IV. Francouzský zvaný Sličný ( Charles IV le Bel, 1294 – 1. února 1328, Vincennes) byl francouzský a navarrský král v letech 1322–1328 a zároveň poslední mužský člen přímé linie Kapetovců.

Život 
Narodil se jako třetí syn krále Filipa IV. Sličného a Johany Navarrské, po níž zdědil titul krále navarrského. Karel byl ve čtrnácti letech 20. května 1308 v Corbeil oženěn s Blankou, dcerou burgundského hraběte Oty IV. Počátkem roku 1314 byla Karlova žena za přispění své švagrové Izabely společně se svou další švagrovou Markétou zatčena. Byly obviněny z cizoložství a král Filip IV. nechal zatknout také oba mladíky, kteří se měli oddávat necudným hrátkám s manželkami francouzských princů, a nechal je stít a pověsit na šibenici. Pohlavní orgány popravených byly hozeny psům. Obě cizoložnice byly zavřeny na hradě Gaillard.

Karel měl od roku 1314 titul hraběte z La Marche a na francouzský trůn se dostal v lednu roku 1322 po smrti bratra Filipa V. 19. května 1322 bylo jeho první manželství anulováno a již v září téhož roku následovala svatba s Marií, dcerou císaře Jindřicha VII., sestrou Jana Lucemburského. Po Mariině náhlé smrti v březnu roku 1324 (zemřela při porodu jejich prvorozeného dítěte, které zemřelo rovněž) se Karel 5. července roku 1325 oženil potřetí. Pro tento sňatek bylo nutné získat papežský dispens, neboť nevěsta, patnáctiletá Jana z Évreux, byla Karlovou sestřenicí.

Král zpočátku udržoval mír s Anglií, upevňoval panovnickou moc a navázal úzké vztahy s českými Lucemburky. Na jeho dvoře vyrůstal Václav, budoucí český král Karel IV. K předním rádcům u dvora patřil v té době Karel z Valois, někdejší krátkodobý král aragonský (jehož syn Filip dosedl po smrti Karla IV. na francouzský trůn). Za Karla IV. rovněž vzniklo bourbonské dominium, když král udělil Ludvíkovi z Clermontu, členovi vedlejší větve Kapetovců, hrabství La Marche a povolil mu užívat titul vévoda bourbonský. V závěru vlády pomohl Karel své sestře Izabele svrhnout anglického krále Eduarda II. a dosadit k moci mladého Eduarda III. Když pak v únoru 1328 král Karel ve čtyřiatřiceti letech po šesti letech panování v důsledku nemoci zemřel, zůstal francouzský trůn určitou dobu uprázdněný, neboť třebaže byl Karel třikrát ženatý, neměl žádného žijícího syna. Královna Jana však byla těhotná a bylo nutno vyčkat, zda neporodí dědice trůnu – teprve když v dubnu porodila dceru, rozběhly se přípravy na volbu nového panovníka naplno. Tím se stal Filip z Valois, syn Karla z Valois, mladšího bratra krále Filipa Sličného; pocházel tedy z dynastie Valois – boční linie Kapetovců.

Vývod z předků

Odkazy

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
  Karel IV. Sličný 
  genealogie-mittelalter.de

Kapetovci
Francouzští princové
Francouzští králové
Navarrští králové
Hrabata z La Marche
Hrabata ze Champagne
Katoličtí panovníci
Francouzské osobnosti 15. století
Úmrtí ve Vincennes
Pohřbení v bazilice Saint-Denis
Narození v roce 1294
Narození 19. června
Úmrtí v roce 1328
Úmrtí 1. února
Muži
Hlavní město

Hlavní město představuje správní středisko a symbol určitého území, typicky státu nebo většího správního nebo samosprávného celku. Určitým ekvivalentem v mnoha případech synonymem, je výraz metropole z řeckého μητρόπολις (metropolis) – výrazu složeného ze slov métér – matka a polis – město, tedy „mateřské město“).

Charakteristika 
Zpravidla se jedná o sídlo parlamentu, vlády a dalších významných institucí daného území, ve většině případů je rovněž významným obchodním a kulturním střediskem či dopravním uzlem. Často se také jedná o největší město na tomto území, není to však pravidlem, příkladem může být Švýcarsko (hlavní město je Bern a největší Zürich) nebo USA (hlavní město je Washington a největší New York). Hlavní město státu bývá určeno ústavou či jinou právní úpravou daného státu.

Hlavní města evropských států svůj status získala většinou již ve středověku či dříve (např. Řím, Paříž, Londýn, Praha, Vídeň). Hlavní města států Afriky, Asie, Ameriky a Oceánie vzešla většinou z bývalých koloniálních správních středisek. Výjimkou nejsou ani uměle vzniklá hlavní města, tj. města zbudovaná přímo pro tento účel: Washington (USA), Canberra (Austrálie), Brasília (Brazílie), Abuja (Nigérie). V případě městských států, jako jsou Monako či Vatikán, se hlavní město neuvádí.

Některé státy mají více hlavních měst, resp. více sídelních měst, protože jsou rozlišena tím, jaká ústavní instituce či ústřední orgán státní správy v nich sídlí. Příkladem může být Nizozemsko, kde je hlavním městem a zároveň sídlem hlavy státu Amsterdam, ale sídlem parlamentu a vlády je Haag. V případě Jihoafrické republiky jde dokonce o tři města, sídlem vlády je Pretoria, parlamentu Kapské Město a nejvyššího soudu Bloemfontein. V České republice je podle čl. 13 Ústavy hlavním městem Praha, za sídelní město ale může být považováno i Brno (Ústavní soud, Nejvyšší soud, Nejvyšší správní soud, Nejvyšší státní zastupitelství, Úřad pro ochranu hospodářské soutěže, Veřejný ochránce práv) a Jihlava (Energetický regulační úřad). Jediné suverénní země bez oficiálního hlavního města jsou Švýcarsko a Nauru.

Fotogalerie

Odkazy

Reference

Související články 
Seznam hlavních měst
Metropole
 Město
 Historická hlavní města v Číně
Hlavní město Ruska

Externí odkazy 
 
 

 
Města
WYSIWYG

WYSIWYG je akronym anglické věty „What you see is what you get“, česky „co vidíš, to dostaneš“. Tato zkratka označuje intuitivní způsob editace dokumentů v počítači, při kterém je podoba dokumentu zobrazená při úpravách na obrazovce vzhledově víceméně totožná s výsledným dokumentem (například vytištěným). Jiný přístup, často stavěný proti WYSIWYG, je WYSIWYM („What you see is what you mean“, česky „Vidíš to, co máš na mysli“), realizovaný nejčastěji pomocí značkovacího jazyka, například XML.

Nejčastěji se jako WYSIWYG označují některé textové procesory, ve kterých se editovaný text zobrazuje tak, jak bude vytištěn na papír. Kvůli obtížnosti tohoto úkolu dochází ovšem často k drobným chybám, kdy uživatel „nedostane, co vidí“. Příkladem editorů pracujících v režimu WYSIWYG je např. Microsoft Word či LibreOffice Writer, nebo WYSIWYG editory WWW stránek (příklady editorů viz níže).

Kritici WYSIWYG editorů je označují jako editory WYSIWYNG „What you see is what you never get“ („To, co vidíš je to, co nikdy nedostaneš“). Koncept WYSIWYG má počátky v před-internetové době a úzce souvisí s technologickým skokem, který změnil rozlišovací schopnosti počítačových monitorů. Současně, ale nikoli synchronně, se zásadně proměnil přístup k počítačové tiskárně. Což při počátečním hledání standardů vedlo k řadě nedorozumění.

WYSIWYG při tvorbě webu 
WYSIWYG editory webových stránek umožňují jejich rychlejší tvorbu, aniž by vyžadovaly hlubší znalost jazyka HTML. Taková tvorba WWW stránek má však jednu vadu na kráse. Kód, který program vytváří, je plný zbytečných elementů, které do HTML vůbec nepatří, nebo jsou nevhodně rozmístěny. Kód je tedy velice objemný, někdy až 15× větší, než by mohl být a ne vždy odpovídá významu (třeba lze vidět slovo, kde jsou mezery mezi písmeny udělány mezerami a ne stylem, takže významově to je více „slov“ po jednom písmenu). Opačným způsobem tvorby dokumentů je např. editace WWW stránek, při které tvůrce píše přímo do textu speciální formátovací značky jazyka HTML a jen občas zkontroluje, jak výsledný vzhled dokumentu vypadá v prohlížeči.

Příklady WYSIWYG editorů webových stránek:
 Microsoft FrontPage
 Macromedia Dreamweaver
 Adobe Dreamweaver
 Adobe GoLive
 Nvu
 KompoZer
 BlueGriffon
 Kentico
 Webnode
 Vizuální editor – pro úpravu článků Wikipedie

Vedle editorů WWW stránek (coby standardních samostatných desktopových softwarových aplikací) existují i editory frakcí HTML kódu, které umožňují vytvářet a editovat obsah HTML s výjimkou kořenového tagu <html> a hlavních tagů <head> a <body>. Tyto editory jsou nejčastěji řešeny JavaScriptem, jehož podporu pro své fungování vyžadují a vnitřním rámcem <iframe>, do něhož vkládají pracovní verzi vytvářeného hypertextového kódu. Těchto editorů existuje několik desítek, z nichž značná část je volně dostupných. Mezi nejznámější a současně nejlepší patří FCKeditor a TinyMCE.

Související články 
 Formátovaný text
 Textový procesor
 WYSIWYM

Externí odkazy 
 
 Jak Psát Web – WYSIWYG editory

Počítačová terminologie
Textové procesory
Zkratky
Lineární rovnice

Termín lineární rovnice v matematice označuje algebraickou rovnici prvního stupně, tzn. rovnici o jedné neznámé, ve které neznámá vystupuje pouze v první mocnině. V základním tvaru vypadá následovně:
 

Zde jsou a a b nějaká reálná čísla, tzv. koeficienty této rovnice (a se nazývá lineární koeficient, b je absolutní člen), x je neznámá. a je různé od nuly, neboť pro a=0 se jedná o triviální rovnici b = 0, která buď nemá řešení (pokud je číslo b nenulové), nebo jsou jejím řešením všechna reálná čísla (pokud je b nula).

Řešení rovnice 
Lineární rovnice se řeší prostým osamostatněním neznámé x: převedením b na opačnou stranu a vydělením rovnice číslem a. Řešením je tedy
 .

Geometrický význam 

Levá strana rovnice (ax + b) popisuje přímku. Při řešení rovnice hledáme průsečík této přímky s osou x. Přímka v rovině může mít vůči ose x obecně tři polohy:
 Přímka je totožná s osou x. Její rovnice je tudíž y = 0, koeficienty příslušné lineární rovnice jsou a = 0, b = 0. Řešením rovnice jsou všechna reálná čísla.
 Přímka je rovnoběžná s osou x, ale je od ní různá. Její rovnice je y = k, přičemž k je nenulové. Koeficienty příslušné lineární rovnice jsou a = 0, b = k ≠ 0. Jelikož různé rovnoběžné přímky nemají průsečík, rovnice nemá řešení.
 Přímka je s osou x různoběžná. Její rovnice je y = ax + b, přičemž a je nenulové (výjimečným případem je situace, kdy přímka je kolmá na osu x a její rovnice má tvar x = k). Tehdy má přímka s osou x jeden průsečík a rovnice má jedno řešení.

Související články 
 Kvadratická rovnice
 Kubická rovnice
 Kvartická rovnice
 Binomická rovnice
 Lineární diferenciální rovnice
 Lineární integrální rovnice

 Soustava lineárních rovnic
 Soustava rovnic
 Rovnice

Externí odkazy 
 

Algebra
Rovnice
Bílina

Název Bílina má více míst:
 Bílina (město) – město v okrese Teplice
 Bílina (nádraží) – nádraží v Bílině
 Bílina (zámek) – barokní zámek ve stejnojmenném městě v okrese Teplice
 Bílina (hradiště) – raně středověké hradiště nad stejnojmenným městem v okrese Teplice
 Bílina (řeka) – řeka v severních Čechách

dále se k tomuto jménu vztahuje
 Lom Bílina - hnědouhelný lom v blízkosti města Bílina
 Komenda Bílina

podobná slova
 Bilina – část obce Veselíčko v okrese Písek
 Jaroslav Bilina - starosta Dvora Králové nad Labem popravený Nacisty
 Bylina
Comino

Comino, maltsky Kemmuna, je menší ostrůvek, jeden ze skupiny ostrovů ve Středozemním moři, náležející republice Malta. Nachází se také v Regionu Gozo.

Comino má rozlohu pouhé 3 km² a jen tři stálé obyvatele poté, co čtvrtý zemřel v roce 2017. Na ostrůvku, kde nejsou žádné dopravní prostředky, je jen malý hotel a penzión, otevřený během turistické sezóny. Kromě chovu koz a ovcí se zde v menší míře pěstuje víno a chovají včely.

Životní prostředí 
Z geologického hlediska je ostrov krasové povahy, v krajině převažuje keřovitý porost. Byly provedeny lokální pokusy o omezené zalesňování borovicemi. Na písečných dunách v oblasti zátoky Santa Maria se zachovaly některé formy původní vegetace, včetně rostlin rodu drmek a keřů nebo stromů tamaryšků. Ostrov byl zařazen mezi Významná ptačí území (IBA), protože zde pravidelně hnízdí 50–80 chovných párů buřňáků středomořských.

Cestovní ruch a filmový průmysl 

Mezi Cominem a přilehlými ostrůvky Cominotto (maltsky: Kemmunett) leží průhledné, azurové vody Modré laguny (maltsky: Bejn il-Kmiemen, překladem doslova „mezi Cominami“). Tato malebná laguna s bílým písčitým dnem a bohatým podmořským životem je denně navštěvována velkým počtem turistů a výletních lodí. Patří mezi oblíbená místa pro potápěče, šnorchlery a plavce. Dalšími plážemi na Cominu jsou pláž v Zátoce Sv. Panny Marie (maltsky: Ramla ta Santa Marija) a pláž v zátoce St. Mikuláše (maltsky: Bajja San Niklaw).

Comino je také velmi oblíbeným místem pro filmaře. Objevuje se ve filmech Troja nebo Hrabě Monte Christo (z roku 2002), kde vystupuje jako známá Pevnost If (vězení).

Reference

Literatura 
 LIPS, Werner. Malta, Gozo, Comino. Brno : Computer Press, 2009.

Externí odkazy 
 
 
 
 Comino – the smallest of the Maltese islands  – Article on GuidetoMalta.net

Ostrovy Malty
Region Gozo