La Garriga

La Garriga és un municipi català de la comarca del Vallès Oriental.

Geografia 
Ubicada al nord de la comarca del Vallès Oriental, sota la imponent presència del turó de Santa Margarida, és la seva principal porta d'entrada de comunicacions viàries venint de la comarca d'Osona, juntament amb el Figaró. Forma part del Parc Natural del Montseny.

D'origen tradicionalment agrícola, el poble va experimentar un fort creixement per mor de la immigració a partir dels anys 60 del , així com més tard al moviment demogràfic en cerca de residència cap a la perifèria de Barcelona produït els darrers anys del  i començament del .

El poble és travessat, de nord a sud, pel riu Congost, el qual ha estat recuperat ambientalment en les darreres dècades, després d'haver estat intensament contaminat durant força anys. A l'alçada dels ponts del Figaró, el riu té una resclosa de la qual neix el rec Monar, un curs d'aigua per accionar el molí de can Blancafort, al nord de poble, i que amb el transcurs dels segles es va allargar per regar els camps, se'l va fer travessar el poble de nord a sud i va determinar l'existència de carrerons petits i estrets, típics d'una part del centre de la població. Encara avui en dia, el rec, en gran part soterrat, condueix l'aigua per sota les cases del poble.

La població és circumval·lada per l'autovia C-17, que comunica Barcelona amb Vic. Va ser inaugurada el dia 2 de juliol de l'any 1966 al seu tram circumval·lant el poble. Així mateix, transcorre pel municipi la línia ferroviària que va de Barcelona a Puigcerdà i la Tor de Querol.

En l'estructura urbanística del poble destaca fortament el Passeig, una via urbana oberta el 1878 de gairebé un quilòmetre de llarg, ombrejada per dues fileres de 272 enormes plataners procedents del parc de la Devesa de Girona. És l'avinguda més senyorial de la Garriga.

La Garriga ha estat molt coneguda les últimes dècades del , arreu de Catalunya, per la seva indústria més important, la del moble, així com per les seves aigües termals, pels seus edificis modernistes d'estiueig i per les catifes de flors que s'hi fan durant la festa del Corpus Christi (Per Corpus, la Garriga fa olor de flors).

La seva situació geogràfica, el seu clima amable i el bon sentit artístic de la seva arquitectura modernista han fet de la Garriga un indret residencial destacable dins la comarca del Vallès Oriental.

Topònims 
Llista de topònims de la Garriga (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Vida cultural i associativa 
Entre els anys 1911 i 1914, s'hi organitzaren les multitudinàries representacions teatrals del Teatre de la Naturalesa al bosc de Can Terrers, situat al sud de la capella romànica de la Mare de Déu del Camí. Inspirades pel corrent modernista, van ser organitzades per un grup d'intel·lectuals i artistes com a promoció de la zona que, amb el reclam del termalisme i les facilitats del ferrocarril, havia esdevingut un lloc d'estiueig de moda a començament del .

El Museu Biblioteca Fundació Maurí, situat al carrer de Cardedeu de la Garriga, recull el llegat testamentari de l'il·lustre notari Josep Maurí i Serra, historiador i fill predilecte de la Garriga.

Actualment, nombroses entitats socials, culturals i esportives donen a la població una rica xarxa participativa.

Equipaments culturals 
Entre d'altres hi ha el Teatre de La Garriga, el Patronat o la Biblioteca Núria Albó.

Història 
En diversos jaciments del terme, hom ha localitzat restes d'assentaments paleolítics, neolítics, de l'edat del bronze, ibèrics i romans.

La població es troba en un lloc de pas. Això va determinar que els romans s'hi establissin entre els  i , tal com es pot comprovar en les ruïnes d'una vil·la romana avui coneguda com a Can Terrers i d'altres emplaçaments que en molts casos han tingut continuïtat fins a l'actualitat en forma de cases de pagès o masies.

Sembla que amb la caiguda de l'Imperi romà i les successives invasions, el terme restà uns segles abandonat. No és fins al  que va començar la repoblació mitjançant l'aparició de masies aïllades i la construcció de l'ermita de Santa Maria del Camí i de l'església de la Doma de la parròquia de Sant Esteve de la Garriga.

Durant l'edat mitjana va créixer de mica en mica el nucli de la població, si bé no es consolidà fins que a mitjan  no es van construir uns banys (Can Caselles) a l'actual placeta de Santa Isabel, el que constitueix el nucli primitiu de la vila. El poble va créixer, els segles següents, seguint l'eix de comunicació que determinava l'antic camí romà, el Camí Ral, que des del Vallès s'endinsava seguint el riu Congost a la plana osonenca.

La pàgina d'or de la història de la Garriga fou l'estada que hi feu, des del dia 28 d'abril del 1400, el rei Martí I, l'Humà. Vingué acompanyat de la seva esposa, la reina Maria de Luna, per restablir-se del seu mal estat de salut mitjançant els banys a les fonts d'aigües termals del poble. Seguint l'historiador local Josep Maurí i Serra, hom creu que s'estaren a l'hostatgeria i hospital d'en Centelles, al voltant de l'actual placeta de Santa Isabel.

Durant la Guerra de Successió espanyola, fou un dels escenaris del combat del Congost, que fou el primer fet d'armes de la guerra a Catalunya i enfrontà els revoltats vigatans, encapçalats per Josep Moragues, contra el destacament armat enviat pel lloctinent Velasco i la Generalitat de Catalunya per tal de sufocar la rebel·lió a la plana de Vic.

Durant la segona meitat del , la Garriga es beneficià de la seva situació geogràfica entre Barcelona i Vic per rebre el pas de dues importants infraestructures: la carretera general (avui autovia C-17) i el tren de la línia Barcelona-Puigcerdà.

La seva situació propera a Barcelona, el seu clima, i la presència d'aigües termals en van fer un dels llocs d'estiueig preferits de la burgesia catalana de començaments del , fet que propicià la construcció d'edificis modernistes a la població. Aquest fenomen va dur les autoritats locals a redissenyar el centre de la vila i a planificar un eixample al voltant d'un nou passeig que fomentaria la construcció de torres modernistes, eclèctiques i noucentistes amb jardí.

Durant la Guerra civil espanyola, la Garriga patí primer importants actes de violència revolucionària contra persones conservadores i catòliques i més tard rebé importants contingents de refugiats d'altres contrades d'Espanya, sobretot nens i famílies senceres, que augmentaren la carència alimentària de la població. Tot i no disposar de concentracions destacades de tropes ni de disposar d'indústria de guerra, la Garriga fou una de les poblacions catalanes bombardejades per l'aviació franquista els últims dies de la guerra. De fet, avui en dia encara es conserva un refugi antiaeri, darrere l'estació de tren, al qual es fan visites guiades.

Els anys seixanta del , la Garriga rebé un fort flux migratori de persones provinents d'altres regions d'Espanya, especialment d'Andalusia, que feu incrementar notablement la població de dret, així com justificà la creació d'alguns barris de nova planta, que patiren durant anys importants deficiències d'infraestructures (barri del Secretari, barri de can Noguera, etc.).

Més tard, les seves bones condicions geogràfiques, climàtiques i socials han consolidat el poble com un lloc de residència per a classes socials mitjanes i altes amb l'activitat laboral a l'àrea de Barcelona.

Patrimoni històric, artístic i arquitectònic

La vil·la romana de Can Terrers 

La vil·la romana de Can Terrers està ubicada al sud del terme municipal, la seva construcció se situa al . Era un edifici d'uns dos cents metres quadrats, i pel seu bon estat de conservació, es considera un dels assentaments rurals de l'època romana més rellevants del patrimoni cultural català. És senyalitzada i es pot visitar.

L'església de la Doma 

L'antiga església parroquial de la Doma és un dels monuments més interessants. És una construcció amb elements romànics i gòtics que amaga l'interessant retaule de Sant Esteve Protomàrtir, d'estil gòtic i dedicat al patró de la població. Data del 1492 i s'atribueix a l'escola pictòrica dels Huguet-Vergós. La Doma encara conserva l'encant de les antigues esglésies rurals.

L'ermita de Santa Maria del Camí 

L'ermita de Santa Maria del Camí és una ermita d'origen romànic del , si bé l'actual edifici respon a modificacions fetes al . Està ubicat al costat del mas de Can Terrers.

Al costat de la capella de Santa Maria del Camí hi havia un antic monestir que fundà el 921 l'abadessa Emma de Sant Joan de les Abadesses per a la seva germana Xixilona i dins de la política repobladora que la va caracteritzar. Ambdues eren filles del comte Guifré el Pelós.

El modernisme a la Garriga 
L'arquitectura modernista és prou representada tant en obra civil com en les cases jardí d'estiueig. Cal destacar especialment l'extensa obra de Manuel J. Raspall, amb més d'un centenar d'intervencions entre 1903 i 1934. També hi podem trobar obra representada de l'arquitecte Josep Puig i Cadafalch, com ara la Casa Furriols.

Política

Llista d'alcaldes i alcaldesses des de 1979 
Article principal: Llista d'alcaldes de la Garriga

Eleccions municipals 2019

Fills i filles il·lustres de la Garriga 

 Fra Benet de la Garriga (1711-1783): missioner a la Guaiana.
 Ramon Pareras i Noguera (1848-1915): hisendat i polític catalanista.
 Jaume Oliveras i Brossa (1877-1957): precursor de l'excursionisme i missioner. Nomenat Garriguenc Il·lustre.
 Josep Sancho i Marraco (1879-1960): organista i mestre de capella de la Catedral de Barcelona. Nomenat Garriguenc Il·lustre.
 Isidre Sauqué Lagarriga: esportista i campió d'Espanya de tir amb arc en 1949.
 Joan Martí i Viñolas (1887-1978), ciclista.
 Josep Aymerich i Subirats (1889-1971): mestre i promotor del cant coral. Nomenat Garriguenc il·lustre.
 Assumpció Dachs i Dachs (1895-1960): directora de la mutualitat d'estalvi infantil "La Guardiola". Nomenada Garriguenca Il·lustre.
 Andreu Dameson i Aspa (1897-1968): dibuixant. Nomenat Garriguenc Il·lustre.
 Manuel Blancafort i de Rosselló (1897-1987): músic i compositor. Nomenat Garriguenc Il·lustre.
 Joan Reig i Viñas (1902-1982), alcalde entre 1940 i de 1949. Nomenat Garriguenc Il·lustre
 Josep Maurí i Serra (1912-1967): erudit i historiador. Nomenat Garriguenc Il·lustre.
 Salvador Galvany i Ventura (1916 - 1974), futbolista.
 Jaume Camp i Lloreda (1917 - Granollers, 1993), polític i activista cultural i catalanista.
 Joan Batlles i Alerm (1917-2017), sacerdot català.
 Josep Maria Serra i Constantí (1922 - Barcelona, 2002), caricaturista i dibuixant de còmics.
 Albert Blancafort i París (1928- Madrid, 2004), compositor i director de cor.
 Gabriel Blancafort i París (1929 - Collbató, 2001), mestre orguener.
 Rafael Grau i Ferrer (1929 - ?), futbolista.
 Jordi Mas i Castells (1930-2010): missioner al Camerun. Nomenat Garriguenc Il·lustre.
 Núria Albó i Corrons (1930), pedagoga i escriptora.
 Josep Segú i Soriano (1935 - 2010), ciclista.
 Francesc Grau i Pla (1935), futbolista.
 Vicenç Piera i Parras (1938), futbolista.
 Joan Barot i Olivé (1942), mestre.
 Lluís Cuspinera i Font (1942), arquitecte.
 Santiago Cucurella i Fernàndez (1954-2015), professor, historiador i promotor cultural.
 Albert Ferrer: cantant, actiu entre 1994 i 1996.
 Jordi Aspa i Tricas (la Garriga, 1964), artista de circ.
 Toni Jiménez Sistachs (1970), futbolista i medalla d'or a Barcelona'92.
 Dolors Reig i Hernández (1971), professora i ponent sobre xarxes socials, educació, innovació social, cibercultura i psicologia social.
 Ester Partegàs (1972), artista.
 Joan Garriga i Martínez (1972), cantant i acordionista de Dusminguet i La Troba Kung-Fú. Premi Ciutat de Barcelona 2007 de musica.
 Marc Guasch i Font (1973), pilot de motociclisme.
 Susanna Ginesta Coll (1974), periodista.
 Lluís Castells i Cortegaza (1980), professional dels efectes especials.
 Frans Cuspinera (1984), cantant i compositor.
 Gil Carbonés i Baldich (1992), àrbitre i jugador de bàsquet a cavall.
 Albert Benzekry i Fortuny: cronista local. Nomenat Garriguenc Il·lustre.
 Núria Albó: política, docent i escriptora. Nomenada Garriguenca Il·lustre.

Residents il·lustres a la Garriga 
 Jaume Creus i Martí (Mataró, 1760 — Tarragona, 1825), religiós i polític.
 Isabel de Villamartín i Thomas, coneguda com a Clemència Isaura (Galícia,  - la Garriga, 1877), escriptora en català i castellà.
 Rafael Palau i March (Mataró, 1810 - la Garriga, 1890), mestre de capella de l'abadia de Montserrat.
 Anna Maria Ravell i Barrera (Arenys de Mar, 1819 - Argentona, 1893), mestra i religiosa fundadora de la família franciscana. Proclamada serventa de Déu.
 Eduard Domènech i Montaner (Barcelona, 1854 - la Garriga, 1918), editor.
 Emili Sala i Cortés (Barcelona, 1841 - la Garriga, 1920), arquitecte.
 Maria de la Visitació Ubach d'Osés (Madrid, 1850- La Garriga 1925), pintora.
 Narcisa Freixas i Cruells (Sabadell, 1859 - Barcelona, 1926), compositora i pedagoga musical.
 Manuel Joaquim Raspall i Mayol (Barcelona, 1877 - la Garriga, 1937), arquitecte modernista i noucentista. Nomenat Garriguenc Il·lustre.
 Lluís Arumí i Blancafort (Vic, 1863 - 1943), escriptor i farmacèutic.
 Antoni Bulbena i Tosell (Barcelona, 1854 — La Garriga, 1946), lexicògraf, traductor i filòleg.
 Lluís Plandiura i Pou (Barcelona, 1882 - 1956), industrial, polític i col·leccionista.
 Carles Sindreu i Pons (Barcelona, 1900 - La Garriga, 1974), escriptor, periodista i poeta.
 Josep Gudiol i Ricart (Vic, 1904 - Barcelona 1985), arquitecte i tractant internacional d'art.
 Francesc Jubany i Del Castillo (Arenys de Mar, 1922 – la Garriga, 1989), alcalde.
 Francesc Fornells i Pla (Barcelona, 1921 - 1999), pintor i vitraller.
 Josep Corominas i Colet (l'Hospitalet de Llobregat, 1912 - la Garriga, 2000), atleta i directiu esportiu.
 Antoni Ribera i Jordà (Barcelona, 1920 - La Garriga, 2001), escriptor, investigador ufòleg i submarinista.
 Jesús Miguel Rollán Prada (Madrid, 1968 - la Garriga, 2006), jugador de waterpolo.
 Martí Sunyol i Genís (Vilassar de Mar, 1926), farmacèutic i escriptor. Nomenat Garriguenc Il·lustre.
 Hermínia Mas (Casserres, 1960), escriptora.
 Meritxell Budó i Pla, política.

Demografia

Referències

Vegeu també 
 Llista d'alcaldes de la Garriga
 Refugi antiaeri de La Garriga

Enllaços externs 

 Biblioteca Núria Albó
 Teatre de la Garriga El Patronat
 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya