alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Escut de Castellví de la Marca

L'escut oficial de Castellví de la Marca té el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, un castell obert d'or amb 4 pals de gules. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 8 de març de 1999 i publicat al DOGC el 6 d'abril del mateix any amb el número 2861.

El castell és un senyal parlant referent al nom del municipi, i inclou les armes reials de Catalunya (els quatre pals). El castell de Castellví fou el centre de la marca del Penedès (les marques eren les terres frontereres entre els Comtats catalans i les terres dominades pels musulmans).

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Penedès

Referències 

Castellvi de la Marca
Castellví de la Marca
Dècada del 500 aC



Esdeveniments 
 13 de setembre del 509 aC: s'acaba la construcció del temple de Júpiter a Roma.
 509 aC: l'últim rei etrusc és expulsat del tron de Roma. És l'inici de la República Romana, que acabarà el 27 aC amb l'aparició de l'Imperi Romà.
 508 aC: Horaci Cocles, segons la llegenda, defensa Roma de l'exèrcit etrusc.
 507 aC: Clístenes, pren el poder a Atenes i hi fa reformes de tipus democràtic.
 506 aC: Batalla de Boju:Les forces de l'estat de Wu en virtut del comandant i estrateg Sun Tzu derroten les forces de Chu Ying durant dinastia Zhou a la Xina, destruint la capital i acusant l'emperador Jing Zhou de fugir.
 505 aC: es forma la Lliga del Peloponès.
 505 aC: establiment de la democràcia a Atenes per Clístenes.
 2 de setembre del 502 aC: Eclipse.
 501 aC: Confuci és governador de Chung-tu.
 501 aC: L'illa de Naxos és atacada pels perses.
 500 aC: Darios I el Gran proclama l'arameu com a llengua oficial a tot l'imperi Persa. 
 500 aC: es funda la primera república a Vaishali, Bihar, Índia.
 500 aC: refugiats de Teos s'estableixen a Abdera.
 500 aC: es calcula que la població mundial ronda pels: 100.000.000 habitants.

Llistat de cònsols romans 
 509 aC: Lucius Iunius Brutus i Lucius Tarquinius Collatinus.
 508 aC: Publius Lucretius T.f. Tricipitinus i Publius Valerius Volusi Publicola.
 507 aC: Publius Valerius Volusi Publicola i Marcus Horatius Pulvillus.
 506 aC: Spurius Larcius Rufus Flavus i Titus Herminius Aquilinus.
 505 aC: Marcus Valerius Volusi i Publius Postumius Tubertus.
 504 aC: Publius Valerius Volusi f. Poplicola i Titus Lucretius Tricipitinus.
 503 aC: Menenius Agrippa Lanatus i Publius Postumius Tubertus.
 502 aC: Opiter Verginius Opit. f. Tricostus i Spurius Cassius Vecellinus.
 501 aC: Postumius Cominius Auruncus i Titus Larcius Flavus.
 500 aC: Servi Sulpici Camerí Cornut I i Mani Tul·li Llong.

Personatges importants 
 506 aC - Neix Kōshō, futur emperador del Japó.
 500 aC - Neix Anaxàgores, filòsof grec.

Referències 

Segle VI aC
Anaxàgores

Anaxàgores o Anaxàgoras (, en ) (500 aC-428 aC) fou un filòsof grec natural de Clazòmenes.

El seu pare es deia Hegesibul i li va deixar una propietat considerable que va repartir amb la família. Vers els vint anys va anar a Atenes, on va viure trenta anys. Fou mestre de Pèricles i també d'Aspàsia de Milet. Acusat d'impietat pels enemics d'aquest, fou processat i condemnat per afirmar que «el Sol és una mena de pedra incandescent» i fou condemnat a l'exili. Va anar a Làmpsac, on va morir a setanta-dos anys. Finalment, va ser enterrat amb honors.

El seu pensament bàsic és que "tot és en tot" i que en cada partícula material hi ha les propietats de cada cosa (doctrina coneguda com a homeomeries), idea que cal admetre si s'accepta la divisibilitat infinita. Fou el primer a imaginar un principi motor, infinit, intel·ligent i separat de la matèria, l'intel·lecte (nous), que identifica amb el principi d'animació i d'individualització de les coses que constitueixen l'ordre harmònic de l'univers; deia que, al començament, tot era una barreja d'innombrables llavors de totes les coses (homeomeries), sense cap qualitat concreta i en estat de repòs i que, per l'acció d'una ment infinita, pura i sense barreja, que coneix i governa totes les coses, s'inicia el procés de separació i producció de tot; explicà que els astres eren pedres incandescents, formulà que la lluna rep la llum del sol i va explicar els eclipsis de sol i de lluna, i es va ocupar també de temes biològics i psicològics, com ara la sensibilitat.

Encara que alguns autors li han atribuït diverses obres, actualment es considera que només es pot afirmar amb certesa que en va escriure una. Existeix un fragment conservat per Simplici de Cilícia de la segona i darrera part del llibre, en aquest aplica els seus principis a l'astronomia, la meteorologia, la fisiologia i la percepció dels sentits.

Referències

Bibliografia 
 G. S. Kirk: The Presocratic Philosophers: a critical history with a selection of texts, Cambridge University Press, Cambridge, .
 C. Strang: The Physical Theory of Anaxagoras en "Studies in Presocratic Philosophers, II", ed. R.E. Allen, London, 1975.
 Barnes The Presocratic Philosophers, II, capítol 2.
 Schofield: An essay on Anaxagoras.
 Clémence Ramnoux: Histoire de la philosophie, 1969

Filòsofs presocràtics
Persones de Clazòmenes
Morts a Turquia
Matemàtics de l'antiga Grècia
Astrònoms de l'antiga Grècia
Filòsofs grecs de l'antiga Àsia Menor
Astrònoms turcs
Matemàtics grecs de l'antiga Àsia Menor
Escriptors grecs de l'antiga Àsia Menor
Dècada

Una dècada o un decenni és un període o espai de temps de deu anys. Deu dècades successives formen un segle.

Una dècada, del llatí decas, descendent del grec δεκάς, és, tot primer, un aplec o sèrie de deu objectes. El mot decenni, creat a la fi del segle XIX a partir de l'adjectiu « decennal », designa sens ambigüitat un període de deu anys.

Durada 
Durant la Revolució francesa, el calendari republicà reemplaçà la setmana de set dies per la dècada, període de deu dies com en el calendari àtic, que s'acabava pel dècadi.

Literatura i arts 
 La La Décade philosophique era un diari polític i literari francès animat sobretot pels ideòlegs que apareixia cada dècada, començat el 10 de floreal de l'any II i continuat fins a l'any 1807.

 Dècada designa també cada sèrie de deu llibres d'una obra composta de múltiples llibres (ex. Discurs sobre la primera dècada de les Ab Vrbe condita libri de Titus Livi).

 La Décade prodigieuse és un film de Claude Chabrol (1971) amb Orson Welles, Michel Piccoli i Marlène Jobert segons el romanç homònim de Ellery Queen, l'acció del qual té lloc en deu dies.

 Decade és una compilació de Neil Young sortida l'any 1977, retrospectiva de deu anys de carrera.

 Decade: Greatest Hits és una compilació de Duran Duran sortida l'any 1989.

Ciències i tècniques 
En física, una dècada és l'interval comprès entre una grandesa i la seva multiplicació per deu. Aquest interval d'un ordre de grandesa serveix en els casos en què una escala logarítmica descriu el sistema.

Una capsa de dècades és un assemblatge de resistència dotada d'un selector que permet de modificar la valor de la resistència en una escala de deu.

Religió 
Les dècades són les quinze sèries de deu pregàries del rosari.

A sota hi ha una llista de dècades (que tradicionalment es consideren de l'any acabat en 0 fins a l'any acabat en 9) amb informació detallada per cada una d'elles. Vegeu també els segles i el calendari d'esdeveniments.

Vegeu també 
 Olimpíada
 Lustre
 Mònada

Referències
Jordi II de Geòrgia

Jordi II fou rei de Geòrgia del 1072 al 1089. Era fill del rei Bagrat IV.

El 1054 el seu pare el rei Bagrat va marxar a Constantinoble per demanar la fi de l'ajuda al aznauri rebel Liparit Liparitisdzé. L'emperador va fer de mediador i aconseguí un tractat de pau entre Bagrat i Liparit pel qual aquest últim reconeixia l'autoritat reial però era reconegut com a governador de tota la Geòrgia del sud. Aprofitant l'absència del rei, Liparit va fer coronar com a nou rei al nen Jordi II, fill de Bagrat, en nom del qual va governar (1055). Això va provocar l'aixecament d'altres aznauris, que encapçalats per Soula Kalmakhéli de Meskhétia, van fer presoner a Liparit i el van enviar a Bagrat. El rei, retornat al país, va obligar a Liparit a agafar els hàbits al Mont Atos (1056).

El 1072 va morir Bagrat i Jordi II va ser coronat rei. Aviat es van revoltar els aznauris i un d'ells va ocupar Kutaisi i es va emportar el tresor reial. El príncep de Svanètia, Niania Kvabulisdzé (conegut per Vardan), va saquejar Egrissi (Geòrgia occidental). Ivané Liparitisdzé, fill de Liparit que havia estat perdonat pel rei Bagrat, es passà als seljúcides. Jordi per atraure'l al seu costat li donà terres i regals. Els turcs van entrar altra vegada a Geòrgia però Jordi els va derrotar a Partskhisi, però després d'un tractat de pau amb Bizanci els seljúcides van quedar lliures per combatre a Geòrgia. El 1080 van iniciar la invasió. El soldà Malik Shah I insta-la al país tribus turques. Jordi va fer submissió i va viatjar a Isfahan personalment on es comprometé a pagar un tribut anyal, el qual però no va evitar la instal·lació de colons turcs, que es quedaven amb les millors terres. El solda es comprometé amb Jordi a ajudar-lo a conquerir la Kakhètia, i li envia un exèrcit amb el qual va envair Herèthia assetjant la fortalesa de Vedjini, però no va poder-la ocupar i se'n va anar a caçar a l'Adjamèthia o Adjarèthia (Geòrgia Occidental) deixant l'exèrcit turc que saquegés la Kakhétia.

El 1088 un seguit de terratrèmols va destruir moltes ciutats. L'hivern següent va ser extraordinàriament fred i a la primavera van venir inundacions amb el desglaç. Totes aquestes circumstàncies superaven les capacitats de Jordi II que va ser enderrocat per un cop d'estat que el va obligar a abdicar en el seu fill David el 1089.

Referències 
 

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
Cèsars
Curopalates
Nobilíssims
Sebasts
Leucip

Leucip (Leucippus, ) () fou, si és que realment existí (fet negat per Epicur), un filòsof grec originari d'Elis o de Milet, o potser d'Abdera. La seva filosofia es contraposa a la de Parmènides i Xenòfanes de Colofó. Fou el fundador de l'atomisme, teoria que constitueix una bona anticipació de la física moderna. Les seves teories tenen alguns paral·lelismes amb les d'Anaxàgores i Empèdocles. Sembla que va ser mestre de Demòcrit.

Milet, Abdera i Elis es disputen ser el lloc del seu naixement, la primera sense més motiu que ser el lloc de naixement de molts filòsofs, la segona per ser ciutat de Demòcrit, el difusor de la teoria atomicista, i la tercera perquè fou un suposat seguidor de l'escola eleàtica. La seva època és força incerta i, probablement, caldria situar-lo a la primera meitat del .

Diògenes Laerci va exposar algunes de les seves doctrines i també, parcialment, Aristòtil. Afirma que la realitat està formada per petites partícules indivisibles i infinites (àtoms) que es mouen en el no-res (buit). Efectivament, es parla de Leucip com a mestre de Demòcrit, però amb prou feines es tenen dades de la seva vida i obra i, fins i tot, s'ha arribat a dubtar de la seva existència. Encara més: hi ha qui afirma la hipòtesi que Leucip només fou un pseudònim de Demòcrit.

Se li atribueixen l'escriptura de la Gran ordenació del cosmos, en què va fer una explicació de l'ocàs dels cossos celestes i sobre la forma de la Terra, que venia a ser un resum de les teories jònies però amb la intervenció d'àtoms unint-se.

Referències

Bibliografia 
 G. S. Kirk: Los filósofos presocráticos, ed.Gredos, Madrid 1987, .

Enllaços externs 
  
 Leucippus. Complete Dictionary of Scientific Biography. 2008. Encyclopedia.com. Consultat el 27 Juny 2013 <http://www.encyclopedia.com>. 

Filòsofs presocràtics
Persones d'Abdera
Persones d'Elis
Filòsofs milesis
Filòsofs grecs de l'antiga Àsia Menor
Escriptors milesis
Escriptors grecs de l'antiga Àsia Menor
Escut de Font-rubí

L'escut oficial de Font-rubí té el següent blasonament:

Escut caironat: d'atzur, una muralla torrejada de 2 torres obertes d'or. Per timbre una corona de baró.

Història 
Va ser aprovat el 31 de gener de 1983 i publicat al DOGC el 2 de març del mateix any amb el número 308.

La muralla torrejada és un senyal tradicional de l'escut de Font-rubí, possiblement una alteració de l'antic castell. De fet, el castell, avui en ruïnes, fou el centre d'una baronia, simbolitzada per la corona del capdamunt de l'escut.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Penedès

Referències 

Fontrubi
Font-rubí
Bandera de Font-rubí

La bandera oficial de Font-rubí (Alt Penedès) té la següent descripció:

Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, de color blau fosc, amb la muralla i les torres obertes de l'escut grogues, tot el conjunt disposat en faixa, de la mateixa llargada que l'ample del drap, ocupant el terç central del rectangle; les torres sobresortint de la muralla 1/9 part de l'alt del drap.

És una bandera heràldica de les armes municipals. La muralla és la de Guardiola de Font-rubí, capital del municipi.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Penedès

Història 
Va ser aprovada el 30 de maig de 1991 i publicada en el Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya núm. 1455 el 14 de maig de 1991.

Referències 

Fontrubi
Font-rubí
Bandera de Gelida

La bandera oficial de Gelida té la següent descripció:

Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, dividida horitzontalment per dues faixes iguals, la superior groga i la inferior vermella. Al pal un triangle curvilini amb el vèrtex al mig de la bandera, de color blau.

Va ser aprovada l'11 d'octubre de 1993 i publicada en el DOGC el 22 d'octubre del mateix any amb el número 1812.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Penedès

Referències 

Gelida
Gelida
Escut de Gelida

L'escut oficial de Gelida té el següent blasonament:

Escut caironat partit: 1r. d'or, un cérvol passant d'atzur; 2n. de gules, un geminat amb banda d'or; el tot gaiat curvilini a la punta i abaixat d'atzur, 2 claus passades en sautor en banda la d'or i per damunt de la d'argent en barra. Per timbre una corona de baró.

Història 
Va ser aprovat el 7 de juliol de 1983 i publicat al DOGC el 2 de setembre del mateix any amb el número 360.

Gelida fou el centre d'una baronia (la corona del capdamunt així ho indica), encapçalada des del  pels Cervelló (les armes parlants dels quals, un cérvol d'atzur sobre camper d'or, apareixen a la primera partició) i comprada el 1367 pel ciutadà barceloní Berenguer Bertran (les armes del qual, amb el geminat, són les que figuren a la segona partició). Les claus del peu són l'atribut de sant Pere, el patró de la localitat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Penedès

Referències 

Gelida
Gelida
Demetri I de Geòrgia

Demetri I fou rei de Geòrgia del 1125 al 1155 i breument el 1156. És venerat com a sant per l'Església Ortodoxa.

Fill de David IV el Constructor i de la reina Rusudan, el seu pare el va coronar perquè governés conjuntament amb ell. Va encomanar una expedició cap al Xirvan el 1117 on va conquerir la fortalesa de Kaladzori.

Mort el rei David, els nobles locals van intentar de recuperar el poder que havien perdut durant el regnat anterior i van obstaculitzar els plans del nou rei. Així, la part oriental del Shirvan es va separar de Geòrgia i es va restablir al Xirvanxah, tot i que es va reconèixer feudatari de Demetri I.

Davant dels continus atacs dels musulmans per ocupar Ani, Demetri va haver-la de cedir a la dinastia xaddàdida però també com a vassalls. El 1138 va prendre Gandja i es va emportar les portes de la ciutat al monestir de Guélathia on encara hi són.

Els nobles fomentaren conxorxes per enderrocar-lo, volent substituir-lo pel seu germanastre Vakhtang. El 1155 s'uniren a la rebel·lió del fill de Demetri, el futur David V, i el rei va ser obligat a abdicar i fer-se monjo, ingressant al monestir de David Gareja, on prengué el nom de Damià.

David V, però, morí sis mesos després i Demetri fou cridat a la cort i tornà al poder, designant llavors hereu el seu segon fill Jordi III i abdicant immediatament en ell. Tornà al monestir i continuà vivint-hi com a monjo, destacant en l'escriptura d'himnes litúrgics, de gran qualitat poètica. Entre aquests himnes, es feu cèlebre el de la Mare de Déu "Tu ets la Vinya". Completà la construcció del monestir de Gelati, que havia començat el seu pare.

Va morir al cap de poc a Bebris Tsikhe, Mtskheta el 1156 i fou sebollit al monestir de Gelati.

Bibliografia 

 

Reis de Geòrgia
Sants de l'Església Ortodoxa
Sants georgians
Sants poetes
Sants sobirans
Dinastia Bagrationi
Morts a Geòrgia
Polítics georgians
Religiosos georgians
Poetes georgians
David V de Geòrgia

David V fou rei de Geòrgia durant sis mesos el 1155.

En l'any 1155 David es va revoltar contra el seu pare Demetri I, que va ser obligat a abdicar, però al cap de sis mesos el pare va recuperar el poder, i va designar hereu al seu altre fill Jordi III.

Referències 

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
Jordi III de Geòrgia

Jordi III (? -27 de març del 1184) fou rei de Geòrgia del 1156 al 1184. Era fill de Demetri I. Estava casat amb Burdukhan (Gurandukht), filla de Khuddan, rei dels ossets.

Obligat a abdicar el rei David V (1155), Jordi fou designat hereu per Demetri. Però a la mort del pare, una part de la noblesa només el va reconèixer com regent i volia proclamar rei a Demna-Demetri II, fill únic menor d'edat de David V.

Jordi va reconquerir Ani a la dinastia dels Xaddàdides el 1174 i va prendre el títol de xahanxà. Seguidament va atacar Dvin, capital del Regne d'Armènia, i el 1167 va envair el Xirvan.

Es va enfrontar amb els grans nobles del país (els didébulis) que van organitzar una gran revolta el 1177 dirigida per l'amirspassalari (cap de l'administració militar) Ioan Orbéli que volia fer rei al seu gendre Demetri (Demna), fill de David V. La revolta va ser esclafada i els caps empresonats. El príncep Demetri va ser cegat i castrat i va morir del suplici. Ioan Orbéli va ser cegat i el seu germà Kavthar, i el fill Sumbat foren executats. Altres revoltats van ser expropiats i desterrats del país. Els grans nobles van ser substituïts dels seus càrrecs i nomenada gent de classe baixa. Com a nou amirspassalari fou nomenat el kipchak Kubassar; Apridon, un antic vassall d'un aznauri (senyor) fou nomenat msakhourthukhutsessi (cap de govern).

El rei no tenia fills i va designar hereva a la seva filla Tamara o Thamar a la qual va fer coronar el 1178 i va associar al govern.

Bibliografia 
 

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
Jordi IV de Geòrgia

Jordi IV fou rei de Geòrgia de cap al 1213 fins al 1223. Era fill (únic mascle) de la reina Tamara havent estat associat al tron des del 1206. Se l'anomena Lasha que vol dir "Llum del món". Va néixer el 1194

Va ser governador de Kars del 1209 al 1212.

Des del començament va voler convertir-se en monarca absolut però va trobar una forta oposició de la noblesa que no solament no volia perdre privilegis sinó recuperar-ne dels perduts.

El rei estava enamorat d'una dona de les classes baixes (una camperola de Kakhètia), amb qui va tenir un fill anomenat David però la noblesa no li va permetre de casar-se, ni va reconèixer el fill com a hereu. Jordi va restar fidel al seu amor i mai es va casar amb cap altra dona.

El Papa li va demanar de participar en una sisena croada però si va començar els preparatius no els va acabar. El 1220 els mongols van entrar a Geòrgia per primer cop i després van entrar altres vegades saquejant el país però sense voler conquerir-lo.

Jordi IV, ferit en una de les batalles, va morir el 18 de gener del 1223, i el va succeir la seva germana Russudan.

Referències 
 

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
Morts a Turquia
Parseleni

Parseleni o paraselene és cadascun dels dos discs brillants que de vegades es poden observar a cada banda de la Lluna. Aquests discos apareixen a 22° a banda i banda de la Lluna. Per similitud amb el mateix fenomen que té lloc amb el Sol, sovint s'anomena simplement parheli.

Referències 

Fenòmens astronòmics
Fenòmens òptics atmosfèrics
Lluna
Evecció

Evecció és la pertorbació periòdica sobre la longitud celeste de la Lluna causada pels canvis que el Sol provoca sobre l'excentricitat de l'òrbita lunar. Aquesta pertorbació pot arribar a representar 1° 27′ de longitud celeste i té un període de 31,8 dies.

El terme va ser introduït per l'astrònom francès Ismael Boulliau (1605-1694).

Referències 

Mecànica celeste
Lluna
Elements orbitals

Els elements orbitals o elements d'un òrbita són un conjunt de paràmetres que permeten definir de manera unívoca les característiques de l'òrbita d'un astre, la seva disposició a l'espai i la posició de l'astre sobre l'òrbita.

En el cas de les òrbites el·líptiques dels planetes i cometes periòdics del sistema solar, els elements de l'òrbita en són sis:

 Longitud del node ascendent, (), és l'angle que va des del punt vernal fins al node ascendent de l'objecte, amb vèrtex en el Sol, mesurat en el pla de referència (l'eclíptica) i en sentit directe.
 Inclinació de l'òrbita (), mesura la inclinació de l'òrbita d'un objecte al voltant d'un cos celeste. S'expressa com l'angle entre un pla de referència i el pla orbital o eix de direcció de l'objecte en òrbita.
 Argument del periàpside (), l'angle que va des del node ascendent fins al periàpside, mesurat en el pla orbital de l'objecte i en el seu sentit de moviment.
 Semieix major de l'òrbita (), és la meitat de l'eix més llarg d'una el·lipse o d'un el·lipsoide de revolució. L'eix més llarg és la corda que passa pel centre i pels dos focus d'una el·lipse.
 Excentricitat de l'òrbita (), la mesura del grau en què la figura es desvia d'una circumferència.
 Anomalia mitjana en l'època () és la fracció del període d'una òrbita el·líptica que ha transcorregut des que el cos en òrbita va passar periapsis, expressada com un angle que es pot utilitzar per calcular la posició d'aquest cos en el problema clàssic de dos cossos. A vegades, en lloc de l'anomalia mitjana en l'època, s'utilitza l'anomalia mitjana en el temps que sigui (), o la longitud mitjana, o l'anomalia veritable o, rarament, l'anomalia excèntrica. A vegades fins i tot l'època mateixa s'utilitza com a sisè element, en lloc de l'anomalia mitjana. En lloc del semieix major es pot utilitzar també el període orbital.

Referències 

Òrbites
Demetri II de Geòrgia

Demetri II anomenat Tavdadebuli (el Devot), fou rei de Geòrgia del 1270 al 1289. Va néixer el 1258.

A la mort del seu pare David VI Ulu, els mongols van proclamar rei al seu fill Demetri, de només 11 anys amb Sadun Mankaberdéli, com a regent. Però aquest feudal, que era abans només un vassall dels Mkhargrdzéli i havia escalat posicions per lleialtat als mongols arribant a ser atabek de Geòrgia, es va aprofitar del seu càrrec. Quan va morir el rei no va voler nomenar atabek al seu fill Kutlug Bugha.

Demetri estava en bones relacions amb el visir d'Argun Khan, Bugha però el 1288 aquest fou executat acusat de conspiració, Demetri va ser acusat per Kutlug Bugha d'haver participat en el complot i va ser cridat a la cort del kan, però no s'hi va presentar. Un exèrcit va entrar a Geòrgia i la van saquejar. Demetri per evitar sofriments al país i al poble va presentar-se i va ser executat (decapitat) el 12 de març de 1289. El seu fill David VIII el va succeir però el kan va nomenar Vakhtang II fill de David Narim d'Imerétia.

Es va casar primer amb una filla de Manuel I Comnè de Trebisonda, de segones amb Sengala, una princesa mongola; i de terceres cap al 1280 amb Natàlia, filla de Bèka I Jagèli o Djakèli, Atabek de Samtskhé.

Referències 
 

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
Decapitats
David VII de Geòrgia

David VII fou rei nominal de Geòrgia entre 1246/1247 i 1293 i rei de fet d'Imerètia de cap al 1258 fins a la seva mort el 1293. Va néixer el 1228.

Quan Russudan de Geòrgia va morir, David que era el seu fill estava de visita al gran kan dels mongols per rebre la investidura com a rei. Els mongols governaven la Geòrgia Oriental alhora que la part occidental restava en mans de nobles locals. El país a la part oriental fou dividit en Douman, una espècie de districtes administratius, al cap dels quals estaven nobles georgians però sense un poder com el que tenien abans. Així els nobles van començar a conspirar i es va tenir una reunió per conspirar a Samtskhé, a la fortalesa de Kokhtastavi (prop d'Aspindza) que va ser descoberta i tots els conspiradors empresonats menys dos que es van salvar: Tsotné Dadiani i Kakhaber Dadiani, que havien sortit abans per reunir tropes.

El 1246 la noblesa, sense notícies de David, va decidir triar un nou rei, i va oferir la corona a David, fill il·legítim de Jordi IV Lasha que va ser enviat a la cort del gran kan. Però allí va trobar al David fill de Russudan que esperava ser reconegut rei, car el kan mongol havia mort i no s'havia fet encara el kuriltai (gran assemblea) que havia d'elegir el successor. Precisament el 1246 es va fer aquesta assemblea i va ser elegit Guyuk, net de Gengis Khan que va reconèixer als dos David com a reis però amb una preeminència del David fill de Jordi IV sobre el David fill de Russudan. Així se'ls va anomenar David Ulu (major) i David Narin (menor) o David VI i David VII.

A la tornada David VII no estava d'acord amb compartir el tron, ja que les normes successòries georgianes no reconeixien un il·legítim i va començar a preparar una revolta però els mongols assabentats el van anar a detenir i tot just va poder fugir cap a Imerètia (vers 1258). Com que segons els pactes els mongols no podien entrar a la part occidental, David Narin (VII), que era reconegut per la noblesa local, va governar l'occident com a rei alhora que David Ulu (VI) restava rei a l'est. El 1260 la divisió va ésser formalitzada i el tresor nacional, amagat a les coves Khamli de Mingrèlia, es va dividir en dos parts iguals.

El 1262 David Ulu es va refugiar a Imerétia després d'haver-se rebel·lat dos anys abans, i David Narin els va rebre amb honors però van tornar a començar les disputes sobre quin rei era el principal. David Ulu va poder tornar a l'est al cap de poc perdonat pel Khan i així David VII va restar sobirà únic a Imerètia.

Es va casar el 1254 amb una filla del dèspota Joan Paleòleg (Ioannes Paleologos).

David Narin va morir el 1293.

Referències 
 Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, 

Reis d'Imerètia
Dinastia Bagrationi
Morts a Tbilissi
Vakhtang II de Geòrgia

Vakhtang II va ser rei de Geòrgia del 1289 al 1293. Era fill de David Narin, rei d'Imerètia. Va ser col·locat al tron per Arghun Khan.

El 1291 el seu parent David, fill del rei Demetri, es va revoltar i es va proclamar rei, però va fracassar. Va morir el 1293 i David fou proclamat rei.

Referències 
 Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, 

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
David VIII de Geòrgia

David VIII fou rei de Geòrgia. Va néixer el 1278 fill de Demetri II de Geòrgia i d'una princesa de la família dels Comnens de Trebisonda

En morir el seu pare Demetri II el 1289 el kan no el va deixar pujar al tron i el 1291 es va rebel·lar i es va proclamar rei, però va fracassar.

El 1293, mort el rei Vakhtang II de Geòrgia, el kan va acceptar que fos rei però el 1299 el va deposar i va nomenar un germà, Jordi V. Al cap d'uns mesos, però, es van iniciar converses i David VIII tornà a pujar al tron fins que va ser deposat el 1301 i nomenat el seu germà Vakhtang III. David es va mantenir rebel·lat a les muntanyes de Mtiulèti, i el kan no veia la manera de parar la revolta. El 1308 va tornar a posar al tron al fill Jordi VI (sota regència d'un germà de David VIII). Finalment David VIII va morir el 1310.

Referències 
 Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, 

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
Morts a Geòrgia
Vakhtang III de Geòrgia

Vakhtang III fou un rei de Geòrgia, nomenat pel kan Il-kan per fer front a la revolta de son germà David VIII que tenia el suport del poble. Va néixer el 1276 i era el segon fill de Demetri II Tavdadebuli i d'una princesa de la família Comnè.

Va ser proclamat el 1302. Va ser assassinat a Nakhitchevan abans del 1308.

El 1308 el fill de David VIII, anomenat Jordi VI, va pujar al tron essent reconegut pel kan.

Referències 
 Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, 

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
Jordi V de Geòrgia

Jordi V de Geòrgia conegut com l'Il·lustre o el Brillant (georgià: გიორგი V ბრწყინვალე, Jordi V Brtskinvale), fou rei de Geòrgia del 1314 fins al 1346. Va néixer cap al 1285 i era el fill més jove de Demetri II Tavdadebuli (que el va tenir amb Natàlia de Samtskhé).

El 1299 abans de ser deposat el rei David VIII, el seu germà Jordi V va ser associat al tron. La deposició només va durar uns mesos doncs el deposat, que tenia el suport popular, va tornar a ésser reconegut rei per evitar lluites.

David VIII fou deposat un altre cop el 1301 i el kan va nomenar un germà de David VIII, anomenat Vakhtang III, com a rei. El 1308 va ser col·locat en el tron, el fill de David, anomenat Jordi VI sota regència del seu oncle Jordi l'il·lustre o el Brillant (rei associat el 1299). Durant aquest temps David VIII estava rebel·lat però va morir el 1310.

El 1313 el fill de David, Jordi VI va deixar de ser rei; després d'un temps de vacil·lacions el kan va acceptar com a rei al regent David V. Aquest es mostra fidel als mongols però també intenta refer el seu país. El 1318 rep l'acord del kan per unificar Geòrgia en un sol regne. Immediatament va ocupar el Samtskhé (d'on havien estat senyors els seus avis i oncles per línia materna) on va exercir com a mthavar Bèka. També va sotmetre alguns eristhavi o mthavars que s'oposaven a la unitat del país o al poder reial.

Després va recuperar Gori, que havia estat ocupada pels Ossets que s'havien establert a Xida Kartli. També va restaurar les senyories de les valls del Ksani i Liakhvi. Va donar als pobles de les muntanyes un codi de lleis anomenat Dzeglis Deba. El 1330 va sotmetre l'Imerètia, al rei de la qual Bagrat I va donar el mthavar de Chorapan en compensació.

Cap al 1330 va esclatar la guerra civil al kanat dels il-kans i Jordi V ho va aprofitar per expulsar els deu mil soldats mongols que estaven estacionats al país. Després es va aliar amb l'horda d'or i Egipte. Va establir una nova moneda de plata coneguda com a Giorgauli Tetri que va substituir la moneda de plata dels mongols.

Va morir el 1346.

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
Jordi VI de Geòrgia

Jordi VI conegut com el petit (Mtsiré), fou rei de Geòrgia del 1308 fins al 1313. Va néixer el 1308, i era fill de David VIII.

David VIII, rei de Geòrgia sempre oposat als mongols o Il-khan, fou deposat el 1301 i el Khan va nomenar un germà de David VIII, anomenat Vakhtang III, com a rei. El 1308 va ser col·locat en el tron, el fill de David, anomenat Jordi VI sota regència del seu oncle Jordi que havia estat efímerament rei el 1299 essent encara menor. Durant aquest temps David VIII estava rebel·lat però va morir el 1310.

El 1313 Jordi VI va morir essent jove; després d'un temps de vacil·lacions el kan va acceptar com a rei al regent Jordi conegut com a Jordi V l'il·lustre o el Brillant.

Referències 
 Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, 

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
David IX de Geòrgia

David IX fou rei de Geòrgia del 1346 al 1360.

Era fill únic de Jordi V el Brillant, al que va succeir el 1346.

Es va casar amb Sindukhtar, filla de Kvarkvare II Djakéli, Atabek de Samtskhé

Cap al 1355 va associar al seu fill Bagrat que el va succeir a la seva mort el 1360.

Referències 
 Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, 

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
Morts a Geòrgia
Bagrat V de Geòrgia

Bagrat V conegut com el gran fou rei de Geòrgia del 1360 al 1393. Era fill de David IX al qual va succeir en el tron, però abans va ser associat a la corona (1355-1360).

Es va casar amb Elena (morta el 1366) filla de l'emperador Basili de Trebisonda i després amb Anna Comnena (morta el 1406 o més tard) filla d'Aleix III Comné de Trebisonda.

En la guerra que sostenien l'horda d'or i Tamerlà (Timur Shah, Timur Lenk), car ambdós volien dominar l'Azerbaidjan, aquest últim va fer una campanya en aquesta regió. El rei Bagrat era aliat del khan Toktamish així que Tamerlà després de la campanya a l'Azerbaidjan va entrar a Geòrgia i va assetjar Tblisi i la va conquerir el 21 de novembre de 1386. Bagrat va ser fet presoner amb la seva família. Tamerlà va saquejar Geòrgia i se'n va entornar emportant-se a Bagrat. Arribats a la regió del Karabakh el rei georgià va haver de convertir-se a l'islam i prometre que islamitzaria tot el país. Aconseguit això va donar un exèrcit de dotze mil homes a Bagrat i el va reenviar cap a Geòrgia. Però Bagrat no volia renunciar a la fe, i posat en contacte secret amb els seus fills va planejar que eliminaria l'exèrcit tan bon punt entressin a terres georgianes. Així va ser. Caiguts en una emboscada els dotze mil soldats van ser eliminats. Tamerlà es va posar furiós i va decidir de suspendre la campanya que tenia preparada i marxar contra Geòrgia. A la primavera del 1387 els georgians estaven preparats. L'exèrcit de Tamerlà va entrar el país, però va trobar una resistència ferotge, i va tenir moltes baixes, tot i així els georgians van ser derrotats però com que Tamerlà va tenir notícies de l'entrada de Toktamish a l'Azerbaidjan, va deixar Geòrgia on no va retornar fins després d'uns anys, quan ja Bagrat havia mort. El 1387 aprofitant aquests fets, el duc de Chorapan (Imerètia) es va revoltar i es va proclamar rei d'Imerètia que es va fer independent després de pertànyer a Kartli des del 1330. El 1392 va reconquerir l'Imerètia i va declarar el regne suprimit.

Bagrat va morir el 1393 i el va succeir el seu fill Jordi VII.

Referències 
 Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, 

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
Morts a Tbilissi
Morts el 1393
Jordi VII de Geòrgia

Jordi VII fou rei de Geòrgia del 1393 al 1407, fill gran i successor de Bagrat V. La seva mare era la princesa Elena de Trebisonda. El 1369 fou associat al tron.

El 1394 Tamerlà va tornar a Geòrgia. Aquesta vegada va entrar pel Samtskhé, pujà per l'Aragvi cap a Dariali. La població es va refugiar a fortaleses inaccessibles, i Tamerlan tot i les seves victòries parcials no va poder ocupar el pas del Dariali. Llavors el kan Toktamish de l'horda d'or va entrar a Transcaucàsia per Daruband i Tamerlà deixà la regió de l'Aragvi i va marxar contra ell. Derrotat i perseguit, Toktamish fou de nou derrotat greument per Tamerlà al riu Thergui. Llavors Tamerlà va decidir una expedició a l'Índia, i això ho va aprofitar Jordi per expulsar les guarnicions tamerlànides que havien quedat al país i a l'Azerbaidjan.

Del 1399 al 1403 Tamerlà va efectuar cinc expedicions a Geòrgia. Totes les províncies van ser saquejades i assolades però no va aconseguir sotmetre el país i el rei. Finalment el 1403 es va signar la pau i va acceptar la sobirania de Tamerlà.

Llavors les tribus turcmanes establertes prop del país van començar a fer incursions pel seu compte. El rei els va combatre però va morir en un combat contra el tàrtars nòmades de Samkhètia lliurat a Nakhiduri el 1407. El va succeir el seu germà Constantí I.

Referències 
 Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, 

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
Naixements del 1366
Morts el 1403
Constantí I de Geòrgia

Constantí I de Geòrgia fou rei del 1407 al 1411. Va néixer cap al 1369, i era el segon fill de Bagrat V el gran (que el va tenir amb Anna) Fou ambaixador davant Tamerlà, enviat pel seu pare, del 1401 al 1402.

Va pujar al tron succeint al seu mig germà Jordi VII que havia mort lluitant contra els turcmans. Ell mateix els va combatre i va seguir la mateixa sort, quedant greument ferit a una batalla prop de l'Araxes contra els turcmans Kara-Qoyunlu, abans del 7 de desembre del 1411 en què va morir de les ferides.

El 1408 va associar al tron als seus tres fills Alexandre, Bagrat i Jordi.

El va succeir el seu fill gran Alexandre I.

Referències 
 Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, 

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
Alexandre I de Geòrgia

Alexandre I (ალექსანდრე I დიდი) anomenat el gran, fou rei de Geòrgia del 1412 al 1442. Va néixer el 1389, i era el fill gran de Constantí I y de Natàlia, filla de Kutzna II Khurtsidze, gran xambelà. Associat al tron el 1408.

Va succeir al seu pare Constantí que havia mort en lluita contra els turcmanes (7 de desembre de 1412). Va ser coronat el 1412 i va haver de seguir lluitant contra aquestes tribus.

Es va casar el 1410 amb Dulandukht, filla de Beshkén II Orbeliani, rei de Siunia, i senyor de Lori Després es va casar (1419) amb Tamara (+1455) filla d'Alexandre I de Chorapan i Imerètia

El 1416 ja no hi va haver incursions i va començar a reconstruir el país arruïnat des de les invasions de Tamerlan (1399-1403) i les subsegüents dels turcmanes (1406-1415)

Pocs anys després va recuperar l'Imerétia.

El 1431 va conquerir Loré i la seva plana expulsant als turcmanes, i donà les terres a aznauris. Del 1434 al 1435 va conquerir la Sivnièthia (Siunia)

Mentrestant afavorí la vinguda de refugiats armenis, ajuda a reconstruir les esglésies, i va castigar durament als mthavaris desobedients (els Dadiani, els Shirvashidze i l'atabek de Samtskhé) i col·locà al seu lloc als seus propis fills (Vakhtang, Demetri i Jordi), solució poc adient perquè els seus fills no l'obeïren del tot i es titularen reis ja abans la mort del seu pare.

Aquests i d'altres conflictes a la casa reial, el van fer abdicar el 1442 en els seus fills Vakhtang IV i Jordi VIII, retirant-se a un monestir on va exercir de monjo sota el nom de Afanassi. El va succeir el seu fill Vakhtang IV. Alexandre ja havia mort el 7 de març de 1446

Referències 
 Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, 

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
Vakhtang IV de Geòrgia

Vakhtang IV fou rei de Geòrgia del 1442 al 1446. Va néixer abans del 1413, i era el fill gran d'Alexandre I el Gran amb Dulandukht de Siunia. Fou coronat el 1442 i es va casar amb Siti Khanum (+ 1444), filla de Zaza Panaskertèli, eristhavi de Khvedurèti i Karèli.

Va succeir al seu pare Alexandre quan aquest va abdicar el 1442. Però va morir al cap de quatre anys (desembre del 1446). El tron va passar al seu germà Jordi VIII de fet i al seu germà Demetri III de dret. Aquest últim va ser el rei del 1446 al 1453 però el poder va estar mans del seu germà.

Referències 
 Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, 

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
Jordi VIII de Geòrgia

Jordi VII fou rei de Geòrgia del 1446 al 1466 si bé del 1446 al 1453 el rei de iure fou son germà Demetri III i ell només era associat, però tenia el poder efectiu. Va néixer el 1417 i era el tercer fill d'Alexandre I el gran amb Thamar, filla d'Alexandre I d'Imerètia. El 1442 va succeir al seu pare com a rei de Kakhètia i el desembre de 1446 va passar a governar amb el seu germà gran al Kartli.

El 1461 l'atabek de Samtskhé, Kvarkare Djakéli es revolta i venç al rei. El 1463 el que es revoltà fou l'eristhavi de Imerètia Bagrat; el rei marxa contra ell però un altre cop és derrotat. El 1465 Kvarkare II Djakéli torna a derrotar el rei al llac Pharavani i el fa presoner. L'eristhavi de Imerètia, Bagrat, fill de Jordi que era germà d'Alexandre I el gran, aprofita per presentar-se a Kartli i fer-se reconèixer rei (1465). Jordi fou alliberat el 1466, però els senyors de Kartli no el van reconèixer i fou obligat a retirar-se a Kakhétia on es va proclamar rei (1466) i va governar fins al 1476 com a Jordi I de Kakhétia.

Referències 
 Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, 

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
Bagrat VI de Geòrgia

Bagrat VI fou rei de Geòrgia del 1465 al 1478. Va néixer cap al 1435 i
era fill de Jordi (germà del rei Alexandre I) i de Gulkhan, filla de Demetri, eristhavi d'Imerètia. Jordi VIII de Geòrgia li va donar el títol de duc de Kutaïsi el 1455. El 1462 va derrotar a Jordi VIII a Txikori i va ser coronat a Kutaïsi com a rei d'Imerètia a l'estiu però la va perdre el 1463.

El 1465 va tornar a ser l'amo d'Imerètia, és a dir la part occidental, just quan el seu parent, el rei Jordi VIII va ser derrotat per l'atabek de Samtskhé i fet presoner. Llavors es va presentar a Kartli, la part central del regne, i es va fer reconèixer rei. El seu domini no es va consolidar fins al 1471.

Va governar fins al 1478 en què va morir i el va succeir el seu parent Constantí II, fill de Demetri III.

Referències 
 Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, 

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
Constantí II de Geòrgia

Constantí II fou rei de Geòrgia del 1478 al 1505. Va néixer després de 1447. Era fill de Demetri d'Imerètia i va ser associat al tron pel seu mig germà Bagrat VI el 1475.

El (1476) havia mort a Kakhétia el rei Jordi VIII (Jordi I de Kakhétia) i l'havia succeït el seu fill Alexandre que reclamava la corona georgiana. A Imerètia el fill de Bagrat VI, Alexandre, també conspirava per prendre el poder.

El 1478, a la mort de Bagrat VI, Contantí es va proclamar rei i va apartar al seu nebot Alexandre (fill del seu germà Bagrat IV) que es va retirar a Ratxa i Lechkhumi on va establir un principat independent. Els djakélis (nobles locals) s'havien independitzat al Samtskhé. El 1483 Alexandre de Ratxa, fill de Bagrat, després de diverses lluites, va apoderar-se d'Imerètia encara que no no de la capital Kutaisi.

El rei intenta la unitat però el consell reial (Darbazi) aconsella el 1490 que deixi les coses com estan i accepti els particularismes regionals.

El 1490 Alexandre fill de Jordi va ser reconegut com a rei a Kakhétia i el 1491 Alexandre fill de Bagrat va ser reconegut rei a Imerétia (1484-1510).

Constantí II va morir el 27 d'abril del 1505. Va ser l'últim rei d'una Geòrgia unificada. La seva nissaga seran reis de Kartli, els descendents d'Alexandre seran reis d'Imerétia; i els de Jordi seran reis de Kakhétia. Tanmateix el Samtskhé serà independent sota els prínceps Djakéli.

Referències 
 Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, 

Reis de Geòrgia
Dinastia Bagrationi
Naixements del 1447
Morts el 1505
Benissuera

Benissuera és un municipi del País Valencià a la comarca de la Vall d'Albaida.

Geografia 
Situat en el centre de la Vall d'Albaida, la superfície del terme és lleugerament ondulada. El poble està al marge esquerre del riu Albaida, el qual rep al rierol de Torralba dins el terme municipal de Benissuera.

En el secà es conrea raïm, cereals i olives. En el regadiu es conreen cereals, cebes i fruiters. Es rega amb aigües del riu Albaida, els cabals del qual resulten sovint insuficients.

El clima és mediterrani continental; els vents dominants són de ponent i llevant. Les pluges es concentren en la tardor i la primavera.

Des de València s'accedix al poble a través de l'A-7, per a enllaçar amb la N-340 i finalitzar en la CV-613.

Símbols

Escut 
L'escut oficial de Benissuera té el següent blasonament:

Bandera 

La bandera oficial de Benissuera té la següent descripció:

Història 
Benissuera és un lloc d'origen musulmà. En el  era propietat de la família Bellvís i el senyoriu depenia de Bèlgida. Posteriorment pertangué als comtes de Casal. Com en tants llocs valencians, l'expulsió dels moriscos de 1609 va afectar greument la seua demografia, que es va recuperar en el  per a tornar a baixar durant el , a causa de l'emigració, especialment cap a Alfarrassí.

Demografia 
Actualment Benissuera compta amb 194 habitants (INE 2019). Segons el cens de 2001, un 96,19% sap parlar valencià.

Edificis d'interés 
Del seu patrimoni cal esmentar:
 Església de Sant Josep. Del .
 Palau dels Bellvís. Casalot senyorial integrat en la població; de propietat particular, actualment es troba deshabitat i necessita una urgent rehabilitació.

Alcaldia 
Des de 2019 l'alcaldessa de Benissuera és Càtia Daniela Lopes Costa del Partit Socialista del País Valencià (PSPV).

Referències

Enllaços externs 

 Ajuntament de Benissuera
 Institut Valencià d'Estadística 
 Portal de la Direcció General d'Administració Local de la Generalitat 
 País Valencià, poble a poble, comarca a comarca, de Paco González, d'on s'ha extret informació amb el seu consentiment

Municipis de la Vall d'Albaida
Comte

Comte (antigament cómite o en llatí comes) és un títol nobiliari inferior al de marquès i superior al de vescomte o, on no n'hi ha, al de baró. Es compta entre els títols nobiliaris amb què els monarques mostren la seva gratitud a certes persones per serveis prestats a la pàtria o fites en determinats camps, com ara literari, científic o d'altres. En l'alta edat mitjana, el comte era el representant civil del rei. El seu nom deriva del llatí "comes" (acompanyant) perquè eren els acompanyants de l'emperador romà.

Aquest reconeixement sol dur associat un determinat tractament associat, però actualment, a Espanya, no concedeix cap mena de privilegi. Abans rebien terres (el comtat) o exempcions d'impostos, entre altres gràcies. Es va donar el cas d'haver-hi comtats sobirans i independents com els anomenats Comtats catalans. Des del , però, aquest títol és simplement honorífic.

Línia d'honor dels títols nobiliaris

Comtes als Països Catalans 

A les terres de parla catalana hi ha molts comtes:

Antigament sobirans:
 Comte de Barcelona
 Comte de Besalú
 Comte de Cerdanya
 Comte de Conflent
 Comte de Girona
 Comte d'Empúries
 Comte d'Osona
 Comte de Pallars
 Comte de Ribagorça
 Comte de Rosselló
 Comte d'Urgell

De títol honorífic:

 Comte de Cocentaina.
UPC

Universitat Politècnica de Catalunya
 Unió del Poble Cors
 Unión del Pueblo Canario
Longitud celeste

La longitud celeste és una de les coordenades eclíptiques d'un cos celeste. És la distància angular d'aquest cos fins al primer punt d'Àries, mesurada sobre l'eclíptica. S'acostuma a simbolitzar amb  i també s'anomena longitud eclíptica.

L'altra coordenada del sistema eclíptic és la latitud celeste.

Referències 

Sistema de coordenades celestes
Angles
Latitud celeste

La latitud celeste és una de les coordenades eclíptiques d'un cos celeste. És la distància angular des del cos fins al pla de l'eclíptica i la direcció d’un astre (que és la recta que passa per l’astre i el centre de l'esfera celeste). S'acostuma a simbolitzar amb .

L'altra coordenada del sistema eclíptic és la longitud celeste.

Referències 

Sistema de coordenades celestes
Angles
Declinació

Gramàtica: La declinació gramatical és la flexió nominal d'una llengua.
 Astronomia: La declinació (astronomia) és una de les dues coordenades equatorials que determina sobre l'esfera celeste la posició d'un astre.