alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Antika

Antika (z latinského antiquitas „dávné časy“) je v historiografii označení pro období starověku na území Řecka a Říma a jejich kulturu, na kterou navazoval a čerpal z ní Západní svět. Antická civilizace během helénismu a římské expanze silně ovlivnila také přilehlá území Evropy, severní Afriky a Blízkého východu. Za její počátek lze považovat archaické období starověkého Řecka od 8. do 5. století př. n. l. a za její konec zánik Západořímské říše roku 476 n. l. během pozdní antiky. Studiem antiky se zabývají klasická studia.

Pojem Antika 
Jako „antiky“ se původně od renesance označovaly antické, zvláště sochařské památky, ke kterým Evropa znovu začala vzhlížet jako k uměleckému ideálu. V 18. století Johann Joachim Winckelmann, zakladatel moderního pojetí dějin umění, definoval antiku jako soubor těchto památek a kulturní ideál do nich vložený. Antika se tak stala normou, kterou se řídilo umění období klasicismu. Dalším vývojem prošel výraz v 19. století v souvislosti s rozvojem vědeckého bádání, zejména klasické filologie a později přechod od vzhlížení k idealizované minulosti k historismu. Chápání antiky jako celé historické epochy se tak prosadilo až začátkem 20. století.

Reference

Související články 
 Klasická archeologie

Externí odkazy 
 
 

 
Historická období
Protestant

Protestant může mít více významů:
 osoba hlásící se k protestantství
 Protestant (právo) – osoba, pro kterou se činí směnečný nebo šekový protest
 Protestant (časopis) – nezávislý evangelický měsíčník
Konstantinova donace

Konstantinova donace (lat. Constitutum Constantini nebo Donatio Constantini ad Silvestrem I papam) je padělaná listina, vystavená údajně římským císařem Konstantinem I. Velikým. Zaručovala papeži Silvestru I. a jeho nástupcům nadvládu nad Římem, Itálií a celou západořímskou říší.

Papežové používali tuto listinu k podpoře svých mocenských nároků v Itálii.

Obsah 
Samostatné území – Řím a nejbližší okolí – poskytuje Konstantin papeži Silvestru I. (314 – 335) jako výraz vděčnosti za zázračné vyléčení z malomocenství. Navíc je Římu přiřknuto nadřazené postavení nad ostatními patriarcháty v Konstantinopoli, Antiochii, Alexandrii a v Jeruzalému. Edikt také konstatuje, že Konstantin přesunul své sídlo z Říma do Konstantinopole, aby papeži nekonkuroval. Dokument tak potvrzuje nárok katolické církve na určitá území, na nadřazené postavení nad ostatními církvemi a na postavení papeže, jež je srovnatelné s postavením císaře. Listina vyslovuje program papežů 2. poloviny 8. století, kteří se již vymanili z moci byzantských císařů. V úplném znění se poprvé vyskytuje v tzv. pseudoisidorských dekretáliích.

Odhalení padělku 
Padělek byl velmi nízké kvality, a tak budil skepsi již od 10. století. V 15. století dva učenci, německý teolog Mikuláš Kusánský a italský humanista Lorenzo Valla, dokázali na základě jazykového rozboru, že listina nemohla vzniknout v roce 324. Také město Konstantinopol, v listině nazývané tímto jménem, se do roku 330 jmenovalo Byzanc. Dnes se předpokládá, že listina vznikla v době pontifikátu Pavla I. mezi lety 757-767.

Katolická církev resp. Římská kúrie zpočátku vehementně popírala, že by se jednalo o falzum. Definitivně to uznala až v 19. století. Velký význam při tom hrál později exkomunikovaný německý teolog Ignaz von Döllinger.

Pozdější význam 
Konstantinova donace je pro dějiny Vatikánu velmi významným dokumentem, byť je padělaná. Hrála roli při vzniku papežského státu, ale i při rozštěpení církve na západní a východní. Tištěné vydání díla Lorenza Vally z let 1518 a 1519 mělo vliv na Martina Luthera.

Odkazy

Poznámky

Reference

Literatura 
 ALEŠ, Pavel. Cirkevné dejiny. 2. Prešov: Pravoslavná bohoslovecká fakulta, 1973. 130 s. [Kapitola „Sfalšované dokumenty a ich význam v rozdelení kresťanskej cirkvi" na str. 26–30.] (slovensky)

Externí odkazy 
 
 
 
 Text Constitutum Constantini (latinsky)
 Discourse on the Forgery of the Alleged Donation of Constantine, Lorenzo Valla (anglicky)

Padělky
Právo ve středověku
Dějiny křesťanství ve starověku
Dějiny Vatikánu
Historické listiny
Předseda vlády

Předseda vlády (nebo také ministerský předseda, premiér či první ministr) je v parlamentním systému hlavou nejvyššího exekutivního orgánu ve státě. Podléhá pouze vládě.  V Německu a Rakousku nese úřad jméno kancléř, v Irsku pak taoiseach. Funkce zástupce předsedy vlády je označována jako místopředseda vlády (náměstek předsedy vlády nebo vicepremiér).

Postavení předsedy vlády 
V parlamentních systémech, kde převažuje moc vlády nad parlamentem, se hovoří o tzv. premiérském parlamentarismu. Ten lze dále rozdělit na silný britský typ a slabý německý typ, který se někdy nazývá také jako kancléřský typ parlamentarismu. V opačném případě, kdy má rozhodující pravomoci parlament a nikoli vláda, se hovoří o tzv. parlamentarismu s převahou zákonodárného sboru.

Parlamentní režim lze také klasifikovat podle vazeb mezi premiérem a zbytkem vlády. Politolog Giovanni Sartori tak definuje předsedu vlády jako:

 prvního nad nerovnými – premiér je nejdůležitějším představitelem výkonné moci, vůdcem strany a téměř není možnost jej sesadit parlamentním hlasováním, protože dostatečná většina poslanců je jeho stranickými podřízenými, navíc jmenuje a odvolává ministry na základě vlastní vůle;
 prvního mezi nerovnými – premiér nemusí být výlučně šéfem strany, přesto je parlamentem stěží sesaditelný, může provádět změny členů vlády a sám zůstávat v úřadu;
 prvního mezi rovnými – premiérova existence je spojena s jeho ministry, pokud rezignují oni, tak končí i on, má nad nimi malou moc a přijímá složení vlády, které je mu vnuceno.

V premiérském parlamentarismu hraje předseda vlády hlavní roli a ovlivňuje systém tím, že dominuje vládě a vláda následně parlamentu.

Práci ministrů řídí vláda. Předseda vlády však může ministra odvolat buď sám, nebo jeho odvolání navrhnout hlavě státu. Hlava státu v některých systémech musí takové žádosti vyhovět, v jiných nemusí. V takových případech pak předseda vlády obvykle sám rezignuje.

V systémech s čistou dělbou moci předseda vlády neexistuje a hlavou exekutivy je hlava státu, například v USA, kde je prezidentský systém. Hybridními modely jsou poloprezidentské systémy, kde prezident není jen formální hlavou státu, ale má silné ústavní pravomoci, o něž se dělí s premiérem, např. ve Francii, Rusku či do roku 1997 v Polsku. Pokud vládne ve Francii prezident z jedné strany politického spektra (např. pravicový) a premiér z druhé (levicový) hovoří se o kohabitaci.

Předseda vlády může být zároveň předsedou rad či úřadů, ve kterém je jeho předsednictví spíše formální z titulu jeho funkce. V České republice jde například o předsednictví Rady pro vědu výzkum a inovace.

Literatura 
 
 Sartori, G. (2001): Srovnávací ústavní inženýrství. Zkoumání struktur, podnětů a výsledků. Praha. Sociologické nakladatelství.

Související články 
 Seznam premiérů Česka
 Seznam premiérů Československa

Externí odkazy 
 
 

Vláda
Veřejné funkce
 
Funkce na základě jmenování
Hlavy vlád
Tituly
Ministři
Grónská vlajka

Vlajka Grónska, autonomní součásti Dánska, byla navržena v roce 1985 grónským umělcem Thue Christiansenem. Na vlajce je znázorněno slunce vycházející nad polárním ledovcem, které značí návrat světla a tepla při letním slunovratu. Červená a bílá, jako na dánské vlajce, znázorňují grónskou svázanost s Dánskem a Skandinávií. V Grónsku je vedle grónské vlajky vyvěšována společně i dánská. Grónská vlajka platí jako státní symbol i v Dánsku.

Galerie

Odkazy

Reference

Související články 
 Znak Grónska
 Grónská hymna
 Dánská vlajka
 Dějiny Dánska

Externí odkazy 
 

Vlajka
Grónsko
Grónsko
Grónsko
Grónsko
George Bush

Jméno a příjmení George Bush má více osob:

 George H. W. Bush (1924–2018) – prezident USA v letech 1989–1993
 George W. Bush (* 1946) – prezident USA mezi lety 2001–2009

Související články 
 USS George H. W. Bush (CVN-77) – letadlová loď, pojmenovaná podle George H. W. Bushe 
 George Bush Intercontinental Airport – největší ze tří letišť v texaském Houstonu
Clemente Domínguez y Gómez

Clemente Domínguez y Gómez (23. května 1946 Sevilla – 22. března 2005) byl zakladatel a vůdčí osobnost společnosti Orden de los Carmelitas de la Santa Faz. Byl prohlášen stoupenci hnutí El Palmar de Troya za papeže Řehoře XVII. a on sám prohlašoval, že je pravým papežem (a ne Jan Pavel II.), že mu dal pomazání sám Bůh po smrti papeže Pavla VI. v roce 1978. Podle jeho názoru Vatikán řídil satan a on sám měl být ďáblem ukřižován na začátku apokalyptického věku. Jeho nástupci v úřadu papeže palmarské církve se postupně stali Petr II., Řehoř XVIII. a Petr III.

Externí odkazy 
 

Lidé exkomunikovaní římskokatolickou církví
Vzdoropapežové
Nevidomé osoby
Narození v roce 1946
Narození 23. května
Úmrtí v roce 2005
Úmrtí 22. března
Muži
Narození v Seville
Volusianus

Gaius Vibius Afinius Gallus Veldumnianus Volusianus (kolem 230 – srpen 253 u Interamny) byl římský císař vládnoucí v letech 251–253. Jeho otcem byl císař Trebonianus Gallus, matkou Afinia Gemina Baebiana.

Volusianus měl od června 251, kdy se Trebonianus Gallus stal císařem, hodnost caesara, tj. mladšího spoluvladaře, od srpna téhož roku pak i titul augusta se všemi obvyklými poctami. Nezdá se, že by nějak výrazně zasahoval do vládních záležitostí – směr politiky pravděpodobně určoval otec.

Volusiana zabili spolu s Gallem vlastní vojáci u Interamny (253), patrně proto, že od uzurpátora Aemiliana očekávali vyšší odměnu. Nad jeho památkou bylo nejprve vyhlášeno damnatio memoriae, již za Valerianovy vlády ho však zařadili mezi bohy.

Poznámky a reference

Literatura

Externí odkazy 
 
 
  Gallova a Volusianova biografie

Vojenští císařové
Narození ve 3. století
Úmrtí v roce 253
Muži
Jens Fink-Jensen

Jens Fink-Jensen (* 19. prosince 1956 Kodaň) je dánský spisovatel, lyrik, fotograf a skladatel.

Životopis 
Jako spisovatel debutoval novelou Juni 1995 (Červen 1995), otištěnou v novinách „Dagbladet Information“ 4. června 1975, jako básník se představil v květnu roku 1976 čtyřmi básněmi v literárním časopise „Hvedekorn“ č. 76/1. První knihu vydal 19. října 1981 a byla jí básnická sbírka Verden i et øje (Svět v oku). Prvním prozaickým dílem v knižní podobě pak byla sbírka novel Bæsterne (Zvířata) vydaná 5. června 1986 a první dětskou knihou Jonas og konkylien (Jonáš a ulita) z roku 1994.

Jens Fink-Jensen ukončil studium na prestižním internátním gymnáziu v Herlufsholmu v roce 1976. Poté nastoupil základní vojenskou službu a prošel důstojnickým školením v Královské čestné stráži. V roce 1986 dokončil studium architektury na Katedře architektury při kodaňské Akademii umění, kde pak v roce 1997 také vystudoval multimediální design.

Jako člen původního okruhu experimentujících básníků osmdesátých let (tzv. „firserdigtere“), kteří se sdružovali ve skupině kolem redaktora časopisu „Hvedekorn“ Poula Boruma, se Jens Fink-Jensen podílel mimo jiné společně s básníkem Michaelem Strungem na generační manifestaci NÅ!!80 v kodaňském kultrurním centru „Huset“.

Jens Fink-Jensen a jeho kolegové, klávesista Fredrik Mellqvist a saxofonista Jens Severin, vystupují na gymnáziích a festivalech se svojí multimediálně-lyrickou show spojující předčítání básní a promítání diapozitivů s hraním vlastních elektronických skladeb.

Jens Fink-Jensen uspořádal mimo jiné výstavy fotografií Sydens Skibe (Lodě jihu), Beijing Ansigt (Tvář Pekingu), kombinovanou výstavu fotografií a básní OrdBilleder (Slova-Obrazy) a zvukovou show s diapozitivy Øje på verden – om bøgernes råstof (Nahlédnutí na svět – o surovinách pro knihy).

V roce 1999 vyšla v arabštině básnická sbírka Nær afstanden (Blízko dálky) v překladu Jamala Jumase (vydalo nakladatelství Alwah, Madrid) a některé z básní této sbírky už dříve vyšly v deníku Al-Quds Al-Arabi (Londýn, 1996) a v časopise Nizwa (Sultanát Omán, 1999).

Bibliografie 
 Verden i et øje (Svět v oku), básně, 1981
 Sorgrejser, básně, 1982
 Dans under galgen, básně, 1983
 Bæsterne (Zvířata), novely, 1986
 Nær afstanden (Blízko dálky), básně, 1988 (vydáno v arabštině v roce 1999)
 Jonas og konkylien (Jonáš a ulita), pro děti, 1994 (ilustroval Mads Stage)
 Forvandlingshavet, básně, 1995
 Jonas og himmelteltet, pro děti, 1998 (ilustroval Mads Stage)
 Alt er en åbning, básně, 2002
 Syd for mit hjerte. 100 udvalgte kærlighedsdigte, básně, 2005
 The West Coast of Europe - a photographic journey from Skagen to Gibraltar, 2008

Odkazy

Související články 
 Dánská literatura
 Seznam dánských spisovatelů
 Fotografie v Dánsku

Externí odkazy 
 
 Jens Fink-Jensen Online
 The West Coast of Europe

Dánští spisovatelé
Dánští romanopisci
Dánští básníci
Dánští fotografové
Narození v roce 1956
Narození 19. prosince
Narození v Kodani
Žijící lidé
Muži
Spisovatelé píšící dánsky
Rakouská hymna

Píseň Land der Berge, Land am Strome je rakouská hymna.

Historie rakouské hymny 
V době napoleonských válek si rakouské císařství přisvojilo císařskou hymnu Kaiserlied, ke které napsal slova Lorenz Haschka. Autorem hudby byl Joseph Haydn. Hymna měla svou premiéru v roce 1797 při příležitosti narozenin císaře Františka II.. Píseň se stala populární a byla přeložena do 14 oficiálně uznávaných jazyků monarchie. Se změnami v textu začínajícím na slova Bože, zachovej nám císaře Františka byla uznávána jako hymna jeho následovníky až do roku 1918.

V roce 1918 potřebovalo Rakousko, se zredukovaným územím i změněným politickým systémem, novou hymnu. Slova napsal Karl Renner, hudbu Wilhelm Kienzl. Tato hymna však se nikdy nezískala nějakou velkou oblibu.

Haydnovu melodii převzala také německá hymna.

Ke konci 20. let, kdy některé politické kruhy usilovaly o spojení s Německem, se vrací Haydnova melodie v nové, nadšenější hymně se slovy Ottokara Kernstocka.

Po 2. světové válce Rakousko stálo před problémem přijmout novou hymnu. Soutěž na její text vyhrála rakouská básnířka s chorvatskými kořeny Paula von Preradović, jako hudba byla přijata skladba, která se sice všeobecně připisuje Wolfgangu Amadeu Mozartovi (Freimaurerkantate, KV 623), ale ve skutečnosti jde o skladbu na Mozartovy motivy, kterou složil Johann Holzer.

Text hymny

Hymna 1922–1938 
 Sei gesegnet ohne Ende, 
 Heimaterde wunderhold! 
 Freundlich schmücken dein Gelände
 Tannengrün und Ährengold. 
 Deutsche Arbeit ernst und ehrlich, 
 Deutsche Liebe zart und weich – 
 Vaterland, wie bist du herrlich, 
 Gott mit dir, mein Österreich!

 Keine Willkür, keine Knechte, 
 Off’ne Bahn für jede Kraft! 
 Gleiche Pflichten, gleiche Rechte, 
 Frei die Kunst und Wissenschaft! 
 Starken Mutes, festen Blickes, 
 Trotzend jedem Schicksalsstreich 
 Steig empor den Pfad des Glückes, 
 Gott mit dir, mein Österreich! 

 Laßt, durch keinen Zwist geschieden, 
 Uns nach einem Ziele schau’n, 
 Laßt in Eintracht und in Frieden 
 Uns am Heil der Zukunft bau’n! 
 Uns’res Volkes starke Jugend 
 Werde ihren Ahnen gleich, 
 Sei gesegnet, Heimaterde, 
 Gott mit dir, mein Österreich!

Po smrti Engelberta Dollfusse se připojovala 4. sloka - „Lied der Jugend” (Dollfuss-Lied)

 Ihr Jungen, schließt die Reihen gut, 
 Ein Toter führt uns an. 
 Er gab für Österreich sein Blut, 
 Ein wahrer deutscher Mann. 
 Die Mörderkugel, die ihn traf, 
 Die riß das Volk aus Zank und Schlaf. 
 Wir Jungen steh’n bereit 
 Mit Dollfuß in die neue Zeit!

Současná hymna 1947– (úprava 2012)

Reference

Související články 
 Rakousko
 Rakouská vlajka
 Státní znak Rakouska
 Rakouská císařská hymna

Externí odkazy 
 
 Nahrávka hymny ve formátu Ogg
 Nahrávka hymny ve formátu MP3
 Nahrávka hymny ve formátu MIDI
 Rakousko má jen velké syny. O velkých dcerách se v hymně zpívat nemá – iDNES.cz, 22. 1. 2010
  Text hymny a některé doplňující informace

Hymna
Rakousko
Hymna
Premiér (rozcestník)

Premiér má více významů:

 předseda vlády – politická funkce, hlava vlády,
 Premier (motocykl) – motocykl vyráběný v předválečném Československu,
 Premier (hudební skupina) – česká hudební skupina, 
 Premiér (seriál) – sitcom televize TV Barrandov z roku 2019.

Podobné výrazy 
 Premier

Externí odkazy
Oracle Database

Oracle Database (či Oracle DBMS, často jen Oracle) je systém řízení báze dat vyvinutý společností Oracle Corporation. Jde o multiplatformní databázový systém s pokročilými možnostmi zpracování dat, vysokým výkonem a snadnou škálovatelností.

Oracle Corporation je jedna z hlavních společností vyvíjejících relační databáze, nástroje pro vývoj a správu databází či customer relationship management (zkráceně CRM) systémů. Byla založena v roce 1977 a v roce 2005 zaměstnávala 50 000 lidí. Její zastoupení naleznete ve 145 zemích. CEO firmy je Lawrence J. Ellison, který je považován za jednoho z nejbohatších lidí na planetě.

V lednu 2017 byla aktuální verzí Oracle Database 12c. Tento systém podporuje nejen standardní relační dotazovací jazyk SQL podle normy SQL92, ale také proprietární firemní rozšíření Oracle (např. pro hierarchické dotazy), imperativní programovací jazyk PL/SQL rozšiřující možnosti vlastního SQL (v tomto jazyce je možné tvořit uložené procedury, uživatelské funkce, programové balíky a triggery), dále podporuje objektové databáze a databáze uložené v hierarchickém modelu dat (XML databáze, jazyk XSQL). Dále též obsahuje širokou paletu nástrojů pro podporu snadného nasazení na gridových sítích (písmeno g v označení verze je zkratkou „Growing to Grid“). Grid computing podporovala i verze 10g (zde písmeno g značí pouze slovo Grid).

Příklady (relačních) databází 
 Microsoft Access
 MySQL
 MariaDB
 PostgreSQL
 Oracle
 Microsoft SQL Server
 SQLite
 Firebird

Externí odkazy 
 
 

Systémy řízení báze dat
Systém pro správu obsahu

Systém pro správu obsahu (CMS z anglického content management system) je software zajišťující správu dokumentů, nejčastěji webového obsahu. V dnešní době se jako CMS zpravidla chápou webové aplikace, někdy s případným doplňkovým programovým vybavením u klienta.

Pro CMS se někdy používají i oborově podobné termíny redakční či publikační systém.

Základní funkce CMS 
Mezi základní funkce CMS (obvykle se člení na administrátorské a uživatelské) patří:

 Tvorba, modifikace a publikace dokumentů (článků) zpravidla prostřednictvím webového rozhraní, často s využitím jednoduchého online WYSIWYG editoru nebo jednoduchého systému formátování textu (není nutná znalost HTML),
 řízení přístupu k dokumentům, zpravidla se správou uživatelů a přístupových práv, často s funkcemi workflow či groupware,
 správa diskusí či komentářů, ať už k publikovaným dokumentům nebo obecných,
 správa souborů,
 správa obrázků či galerií.
 kalendářní funkce,
 statistika přístupů.

Výhody CMS 
Díky CMS přestává platit to, že se o internetové stránky musí starat osoba s rozsáhlými znalostmi programování. Při používání CMS tvoří obsah stránek editoři, kteří nemusí vědět vůbec nic o tom, jak se webové stránky vytváří. To samozřejmě velmi snižuje náklady na provoz webových stránek, ať už se jedná o osobní stránky, reklamní weby nebo rozsáhlé komunitní portály. CMS se uplatní všude tam, kde se obsah často mění, přidává ho více lidí nebo je požadována jeho pohodlná správa. Není problém rozlišit, co bude smět uživatel přidávat a co ne. Pro celkovou správu webových stránek stačí jen klasický internetový prohlížeč. Díky tomu lze provádět správu webu z jakéhokoli počítače, který má přístup k internetu. Web tak může být neustále udržovaný a aktualizovaný.

Z pohledu vývojáře je CMS výhodný v tom, že samostatný vývoj je s použitím šablon rychlejší a jednodušší, než kdyby měl web tvořit od nuly. Navíc se často jedná o snadno rozšiřitelný software a výrobci CMS drží krok s vývojem nových technologií.

Existující CMS 

Trh s CMS programy je široký, existuje jak řada programů nabízených jako svobodný software, tak i komerčních řešení. CMS se člení dle řady kritérií, například rozsahu řešení, použitého vývojového prostředí nebo cílové skupiny. Nejjednodušší CMS jsou naprogramovány v JavaScriptu (např. TiddlyWiki nebo KartovoMYS), řada CMS používá PHP většinou v kombinaci s databázovým systémem MySQL, ale i bez jakékoli databáze (např. Grav, Flatpress nebo GetSimple), oblíbená je i Java a další jazyky. Nejpoužívanějšími CMS jsou WordPress, Joomla! a Drupal. Mezi komerčně úspěšné na platformě .NET patří Kentico CMS (od tvůrců z Brna), NopCommerce (jednoduchá tvorba eshopů) a další. Mezi další oblíbené, přesto ne tak rozšířené, patří např. Blogger, Magento, vBulletin, TYPO3, DataLife Engine, PrestaShop, Bitrix, Discuz!, phpBB, PAGE Pack (od tvůrců z Brna) a další.

Související články 
 Blog
 Wiki
 Verzování

Externí odkazy 
 
 Computers: Software: Internet: Site Management: Content Management na ODP dmoz.org 
 10 nejlepších redakčních systémů, interval.cz

Systémy pro správu obsahu
Informační systémy
Webový software
Paula von Preradović

Paula von Preradović (12. října 1887 Vídeň – 25. května 1951), provdána jako Paula Molden, byla rakouskou spisovatelkou s chorvatskými kořeny.

Byla vnučkou chorvatského básníka Petra Preradovića. Narodila se ve Vídni, ale její rodina se v roce 1889 přestěhovala do chorvatského města Pula. Později žila v Kodani a pak opět ve Vídni. Provdala se za Ernsta Moldena a narodily se jí děti Fritz Molden (později novinový korespondent a editor) a Otto Molden (později bankéř).

V soutěži vyhlášené rakouskou vládou napsala v roce 1947 slova nové rakouské státní hymny Land der Berge, Land am Strome.

Říká se, že když se její syn Fritz Molden dozvěděl, že právě její slova vyhrála soutěž, tak napsal satirickou verzi pro pobavení rodiny, kde se obrací k Rakousku jinými slovy.

 Land der Erbsen, Land der Bohnen,
 Land der vier Besatzungszonen,
 Wir verkaufen Dich im Schleich,
 Viel geliebtes Oesterreich!
 Und droben überm Hermannskogel
 flattert froh der Bundesvogel!

Český překlad:
 Země hrachu, země fazolí,
 země čtyř okupačních zón,
 prodáme tě na černém trhu,
 drahé Rakousko!
 A nad Hermannskogelem 
 zatřepetá se vesele spolkový pták.

(Hermannskogel je nejvyšší kopec na území Vídně.)

Dílo 
Poezie:
 Dalmatinische Sonette, 1933
 Lob Gottes im Gebirge, 1936
 Ritter, Tod und Teufel, 1946

Próza:
 Pave und Pero, 1940
 Wiener Chronik, 1945
 Königslegende, 1950
 Die Versuchung des Columba, 1951
 Tagebuch, veröffentlicht, 1995

Externí odkazy 
 

Chorvati
Rakouské spisovatelky
Pohřbení na vídeňském centrálním hřbitově
Narození v roce 1887
Narození 12. října
Úmrtí v roce 1951
Úmrtí 25. května
Ženy
Narození ve Vídni
Úmrtí ve Vídni
Bulharská hymna

Hymna Bulharska je píseň Mila Rodino ().

Historie hymny 
Slova písně Mila Rodino napsal bulharský student Cvetan Radoslavov v roce 1885, kdy se vydával do srbsko-bulharské války. Napsal také hudbu. Za dlouhá léta byla píseň mnohokrát modifikována. Státní hymnou Bulharského knížectví ani Bulharského království však nebyla. Státní hymnou Bulharské lidové republiky se píseň stala až roku 1964. Po roce 1990 byla z textu vypuštěna třetí sloka, která se svým obsahem obracela k Sovětskému svazu (s námi je Moskva) a ke komunistické straně.

Předchozí bulharské hymny 
První skutečně bulharskou hymnou (předtím se jako hymna používala píseň „Bože, Carja chrani!”), se stala pochodová píseň na lidovou notu „Šumi Marica” (hymna v letech 1886–1946). Paralelně s ní se používala „palácová” hymna „Химн на Н.В. Царя” (1908–1944). Šumi Marica se hrála ještě v letech 1946–1947. První hymnou Bulharské lidové republiky se roku 1947 stala píseň „Buď zdráva, republiko naše!”/ „Републико наша, здравей!”. Již roku 1957 ji vystřídala hymna Bulharské lidové republiky („Bălgarijo Mila”/„Българийо мила”), kterou složil a otextoval kolektiv autorů – text: Nikola Firnačiev, Mladen Isajev a Elisaveta Bagrjana, hudbu složili: Georgi Dimitrov (nejde o Jiřího Dimitrova), Georgi Zlatev-Čerkin a Svatoslav Obretenov.

Text a překlad hymny

Bulharský text 

Český překlad
Hrdá Stará planina,
u ní modrý Dunaj,
Slunce hřeje Thrákii
plamenem nad Pirinem.

Milá Vlasti,
jsi zemský ráj,
tvoje krása, tvá nádhera,
ach, nikde nekončí.

Bezpočet bojovníků padlo
za milovaný náš lid,
matko, dej sílu mužnou,
ať v jejich cestě pokračujeme.

(Poslední sloka se obvykle při oficiálních příležitostech vypouští.)

Zrušená třetí sloka 
 Дружно братя българи,
 с нас Москва е в мир и бой,
 партия велика води,
 нашият победен строй.
 Družno bratja Bǎlgari,
 S Nas Moskva je v mir i boj,
 Patrija velika vodi,
 Našijat pobeden stroj.

Odkazy

Reference

Související články 
 Bulharská vlajka
 Státní znak Bulharska
 Dějiny Bulharska

Externí odkazy 
 
 Informace o hymně Bulharského carství (1886–1944) – včetně zvukového záznamu 
 Informace o hymně bulharského krále – včetně zvukového záznamu 

Bulharsko
Hymna
Hymna
Kyperská hymna

Hymna Kypru (oficiálně Kyperské republiky) je píseň Ýmnos eis tin Eleftherían (Ύμνος εις την Ελευθερίαν, ). Tato hymna je zároveň řeckou hymnou.

Kyperští Turci (Severní Kypr) se však hlásí k hymně turecké. Východiskem z této situace může být oznamovaná změna nejdůležitější národní písně.

Historie hymny 
V roce 1865 zavedl řecký král Jiří I. státní hymnu Řecka. Guinnessova kniha rekordů ji uvádí jako nejdelší píseň tohoto druhu (158 slok). Zpívá se však pouze první sloka. Od roku 1966 je Ýmnos eis tin Eleftherían zároveň hymnou Kypru.

Text hymny

Odkazy

Reference

Související články 
 Kyperská vlajka
 Státní znak Kypru
 Dějiny Kypru

Kypr
Hymna
Hymna
Hymna
Domenico Scarlatti

Giuseppe Domenico Scarlatti (26. října 1685 Neapol – 23. července 1757 Madrid) byl italský varhaník, cembalista, sbormistr, kapelník a hudební skladatel.

Domenico byl mladším synem Alessandra Scarlattiho, význačného autora oper (starší syn byl Pietro Filippo Scarlatti). Dalším významným skladatelem z rodu Scarlattiů byl Giuseppe Scarlatti.

Životopis 
Základům hudby Scarlattiho naučil jeho otec. Několik let Domenico Scarlatti působil jako varhaník a sbormistr. V Římě začal skládat operní hudbu. V roce 1708 se poznal v Itálii s Händelem (později se potkávali v Londýně).

Od roku 1709 byl Scarlatti v Římě ve službách polské královny Marie Kazimíry, jež zde žila v exilu a měla soukromé divadlo. V letech 1715-1719 působil jako vrchní kapelník u sv. Petra.

Roku 1719 Scarlatti odešel do Londýna a stal se cembalistou v italské opeře. V roce 1721 byl jmenován dvorním cembalistou a učitelem portugalského krále Jana V. Portugalského. Učil i jeho dcery (především Marii Barbaru. V roce 1729 se princezna Marie Barbara provdala za španělského korunního prince Ferdinanda VI. a Scarlatti s ní odjel do Madridu. Cestoval po světě, prohrál svůj majetek v kartách a v Madridu zůstal až do konce života.

Dílo 
 položil základy hudební formy = sonáta
 složil asi 555 skladeb starosonátovou formou (jednověté skladby s dvěma kontrastními tématy)
 celé jeho dílo vydal posmrtně Ricordi (11 dílů),
 nejznámější Scarlattiho skladbou je asi jeho „Kočičí fuga“, jež prý vznikla z tématu, které „zahrála“ kočka přeběhnuvší přes klaviaturu.

Odkazy

Externí odkazy 
 
 
 
 Výklad sonata k11
 RADIO ‘700 Amici del ‘700 Musicale Napoletano Radio
 Klavírní sonáty Domenica Scarlattiho k poslechu a stažení (projekt Českého rozhlasu)

Skladatelé klasické hudby
Barokní skladatelé
Italští hudební skladatelé
Narození v roce 1685
Úmrtí v roce 1757
Muži
Narození 26. října
Úmrtí 23. července
Narození v Neapoli
1329



Události 
 únor – ukončeno tažení Jana Lucemburského na Litvu
 březen – Jan Lucemburský bojuje spolu s řádem německých rytířů proti Vladislavu Lokýtkovi
 duben – vzdoropapež Mikuláš V. exkomunikován papežem Janem XXII.
 7. června – David II. se stává skotským králem

Narození 
 26. září – Anna Falcká, česká a římská královna († 2. února 1353)
 29. listopadu – Jan I. Dolnobavorský, dolnobavorský vévoda, syn vévody Jindřicha II. a české princezny Markéty Lucemburské († 20. prosince 1340)
 Ferdinand Aragonský, aragonský infant a markýz z Tortosy († 16. července 1363)
 Řehoř XI., poslední avignonský papež († 27. března 1378)

Úmrtí 
Česko
 7. června – Konrád z Erfurtu, první opat cisterciáckého kláštera ve Zbraslavi u Prahy (* 1247)
 26. srpna – Jindřich z Lipé, český šlechtic a moravský zemský hejtman (* po 1270)
 Rajmund z Lichtenburka, český šlechtic (* kolem 1265)

Svět
 17. ledna – Boleslav Tošecký, ostřihomský arcibiskup z rodu slezských Piastovců (* 1276 až 1278)
 7. června – Robert I., lord z Annandale, hrabě z Carricku a skotský král (* 11. července 1274)
 22. června – Cangrande I. della Scala, vládce Verony, Padovy a Vicenzy (* 9. března 1291)
 30. srpna – Chošila, císař říše Jüan a veliký chán mongolské říše (* 22. prosince 1300)
 27. října – Mahaut z Artois, burgundská hraběnka a hraběnka z Artois (* 1268)

Hlava státu 
 České království – Jan Lucemburský
 Svatá říše římská – Ludvík IV. Bavor x Fridrich Sličný
 Papež – Jan XXII.
 Švédské království – Magnus II.
 Norské království – Magnus VII.
 Dánské království – Valdemar III. Dánský
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Filip VI. Valois
 Aragonské království – Alfons IV. Dobrý
 Kastilské království – Alfons XI. Spravedlivý
 Portugalské království – Alfons IV. Statečný
 Polské království – Vladislav I. Lokýtek
 Uherské království – Karel I. Robert
 Byzantská říše – Andronikos III. Palaiologos
 Osmanská říše – Orhan I.

Externí odkazy 
 

 
14. století
Čáslavský sněm

Čáslavský sněm proběhl v čáslavském kostele sv. Petra a Pavla ve dnech 3.–7. června 1421. Přestože se původně mělo jednat o generální sněm zemí Koruny české, zúčastnili se ho nakonec jen zástupci orebitů, pražanů, táborů, a někteří čeští katoličtí šlechticové. Na sněmu byli přítomni i Zikmundovi zástupci Půta z Častolovic a Aleš Holický ze Šternberka, a dále i přední duchovní Konrád z Vechty, Jan Želivský a Jan z Příbrami. Moravskou šlechtu na sněmu zastupovali Vilém z Pernštejna, Jan z Lomnice, Petr Strážnický z Kravař, Jindřich z Lipé, Jošt z Rosic či Jan Bítovský z Lichtenburka. Jednání se týkalo prosazování čtyř artikul a uznání Zikmunda Lucemburského českým králem.

Průběh a závěry 
Jednohlasně bylo přijato prosazování a hájení Čtyř artikul pražských a to i katolíky s podmínkou, že závazek bude platit pouze dokud a pokud se podaří univerzitním mistrům obhájit pražské artikuly před mezinárodním církevním fórem. I přes snahu Zikmundových důvěrníků, kteří přednesli králův list, kde projevil vůli dále jednat o artikulech a smířlivě urovnat spor, byl označen za „zjevného tupitele pravd svatých“ a za nehodného trůnu. Bylo to v době po odražení i druhé jím vedené křížové výpravy. Část především moravské šlechty odmítla se na místě vyvázat z poslušnosti krále (někteří z nich byli přítomni jeho korunovaci v létě 1420) a vyžádala si šestitýdenní lhůtu toto učinit (tento slib nakonec nesplnili a na zemském sněmu v Brně ve dnech 11. až 14. června 1421 se od smlouvy s českými kacíři distancovali).

Byla jmenována prozatímní dvacetičlenná zemská vláda, jež měla spravovat věci veřejné do 28. září 1421 pokud do té doby nebude přijat nový král. Ve sboru zasedali:
 2 zástupci Starého Města pražského (Jan Kněževský, Lidéř z Radkovic)
2 zástupci Nového Města pražského (Jan Charvát, Pavlík z domu rychtářova)
4 představitelé dalších královských měst (Vacek ze Žatce, Matěj Pražák z Hradce Králové, Petr Hostic z Kouřimi, Franc z Rožmitálu za Kutnou Horu)
2 mluvčí Tábora (Jan Žižka a Zbyněk z Buchova),
5 pánů (Čeněk z Vartenberka, Hynek Krušina z Lichtenburka, Oldřich Vavák z Hradce a katolíci Oldřich z Rožmberka, Jindřich Berka z Dubé)
5 rytířů (Jan Sádlo ze Smilkova, Oněž z Měkovic, Mikuláš Barchovec z Dašic, Jindřich z Boharyně, Milota z Chřenovic na Bohdanči)

Dále byli řešením sporů duchovní povahy pověřeni Jan Želivský a Jan z Příbrami. Na 4. červenec 1421 byla svolána do Prahy synoda, která měla vyřešit fungování církevní správy v Čechách.

Praktické výsledky sněmu byly mizivé. Moravská šlechta od husitů odpadla, prozatímní vláda v podstatě nikdy nefungovala a synoda se vlivem převratu Jana Želivského v Praze nikdy nesešla.

Odkazy

Literatura

Související články 
 Husitské války
 Čtyři artikuly pražské

Externí odkazy 
Novodobá freska s čáslavským výjevem na venkovní fasádě domu.J. Mahena 339/17, 286 01 Čáslav-Nové Město, Česko, zdroj: mapy.cz
Zápis welikého sněmu Čáslawského, proti králi Sigmundowi etc.

Husitství
1421
Události v Čáslavi
1340

Rok 1340 (MCCCXL) byl přestupný rok začínající nedělí.
 Evropa měla asi 74 milionů obyvatel.

Události 
 26. ledna – Anglický král Eduard III. korunován francouzským králem
 7. června – Rotterdam byl oficiálně prohlášen za město.
 24. června – francouzské loďstvo bylo kompletně zničeno anglickým útokem v bitvě u Sluys.
 30. října – v bitvě na řece Salado porazili králové Kastilie a Portugalska vládce Granady a jeho maurské spojence.
 Valdemar IV. Atterdag, syn zemřelého krále Kryštofa II. Dánského, byl zvolen na trůn po osmi letech bezvládí.
 založení Pardubic
 založení benediktinského kláštera v Pustiměři.

Probíhající události 
 1337–1453 – Stoletá válka

Narození 
 5. března – Cansignorio della Scala, pán Verony († 1375)
 6. března – Jan z Gentu, vévoda z Lancasteru, syn anglického krále Eduarda III. († 3. února 1399)
 Srpen – Haakon VI., král Norska 1355–1380 a Švédska 1362–1364 († 1380)
 Říjen – Geert Groote, nizozemský zakladatel Bratrstva běžného života († 1384)
 30. listopadu – Jan z Berry, francouzský vévoda († 15. března 1416)
 ? – Zemovít Těšínský, slezský šlechtic a převor johanitů v Čechách († 25. září 1391) 
 ? – Theodora Kantakouzena, manželka císaře Alexia III. Trapezuntského († po roce 1390) 
 ? – Chasdaj Kreskas, katalánsko-židovský filozof († 1411)
 ? – Petr II. z Alençonu, francouzský šlechtic a synovec krále Filipa VI. († 20. září 1404) 
 ? – Rolpä Dordže, 4. karmapa školy Karma Kagjü a učitel čínského císaře († 1383)
 ? – Narayana Pandit, indický matematik († 1400)
 ? – Enguerrand VII. z Coucy, pán z Coucy († 1397)

Pravděpodobně narození 
 Markéta Drummondová, druhá manželka skotského krále Davida II. († 1375)
 Theofanés Řek, byzantský malíř († asi 1410) 
 Lin Chung, čínský básník žijící v raně mingském období († asi 1400)

Úmrtí 
 6. dubna – Basil Trapezuntský, císař trapezuntský (* ?)
 7. dubna – Jiří II. Trojdenovič, kníže mazovský (* 1308)
11. října – Mikuláš z Ybbs, rakouský duchovní a řezenský mnich (* 1283) 
 4. prosince – Jindřich Burghersh, anglický biskup a kancléř Eduarda III. (* 1292)
 20. prosince – Jan I. Dolnobavorský, dolnobavorský vévoda (* 29. listopadu 1329)
 ? – Huyền Trân, vietnamská královna z dynastie Tran (* 1289)

Hlava státu 
 České království – Jan Lucemburský
 Moravské markrabství – Karel IV.
 Svatá říše římská – Ludvík IV. Bavor
 Papež – Benedikt XII.
 Švédské království – Magnus IV. Švédský
 Norské království – Magnus VII. Eriksson
 Dánské království – bezvládí – Valdemar IV. Atterdag
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Filip VI. Valois
 Aragonské království – Pedro IV.
 Kastilské království – Alfons XI. Spravedlivý
 Portugalské království – Alfons IV. Statečný
 Polské království – Kazimír III. Veliký
 Uherské království – Karel I. Robert
 Byzantská říše – Andronikos III. Palaiologos

Reference

Externí odkazy 
 

 
14. století
1339



Události 
 20.–21. února – bitva u Parabiaga
 21. června – bitva u Laupenu
 Císař Go-Murakami nastoupil na japonský Chryzantémový trůn.
 Kašmír byl dobyt muslimy.
 Všechny ulice města Florencie byly vydlážděny, čímž se stala prvním evropským městem s dlážděnými ulicemi
 V Moskvě byl postaven Kreml

Probíhající události 
 1337–1453 – Stoletá válka

Vědy a umění 
 12. května – založena univerzita v Grenoblu

Narození 
 23. července – Ludvík I. z Anjou, titulární neapolský král a vévoda z Anjou († 1384)
 1. listopadu – Rudolf IV. Habsburský, rakouský a korutanský vévoda a hrabě tyrolský († 27. července 1365)

 ? – Fridrich Bavorsko-Landshutský, bavorský vévoda († 1393)
 ? – Blanka Bourbonská, kastilská královna jako manželka Petra I. († 1361)
 ? – Jan V. Bretaňský, bretaňský vévoda († 1399
 ? – Eduard II. z Baru, hrabě z Baru († květen 1352)
 ? – Erik XII. Magnusson, švédský spolukrál († 21. června 1359)
 ? – Ali ibn Mohammed al-Jurjani, arabský encyklopedista († 1414)
 ? – Juana Manuela Kastilská, královna kastilská jako manželka Jindřicha II. Kastilského († 1381)
 ? – Anna Svídnická, třetí manželka Karla IV. († 1362)

Úmrtí 
 17. února – Ota Habsburský, vévoda rakouský, štýrský a korutanský (* 23. července 1301)
 26. května – Aldona Anna Litevská, polská královna jako manželka Kazimíra III. (* asi 1309)
 16. srpna – Azzo Visconti, vládce Milána (* 1302)
 26. srpna – Jan z Caramoly, francouzský řeholník, blahoslavený (* ? 1280)
 1. září – Jindřich II. Dolnobavorský, bavorský vévoda (* 1305)
 19. září – japonský císař Go-Daigo (* 1288)
 29. října – Alexandr I. Tverský, kníže tverský a velkokníže vladimirský (* 1301)
 10. prosince – Hedvika Kališská, polská královna jako manželka Vladislava I. Lokýtka (* 1266)
 Rangdžung Dordže, tibetský mnich, 3. karmapa školy Karma Kagjü (* 1284)
 Petr Žitavský, opat Zbraslavského kláštera (* 1260–1275)

Hlava státu 
 České království – Jan Lucemburský
 Moravské markrabství – Karel IV.
 Svatá říše římská – Ludvík IV. Bavor
 Papež – Benedikt XII.
 Švédské království – Magnus II. Eriksson
 Norské království – Magnus VII. Eriksson
 Dánské království – bezvládí
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Filip VI. Valois
 Aragonské království – Pedro IV.
 Kastilské království – Alfons XI. Spravedlivý
 Portugalské království – Alfons IV. Statečný
 Polské království – Kazimír III. Veliký
 Uherské království – Karel I. Robert
 Byzantská říše – Andronikos III. Palaiologos

Reference

Externí odkazy 
 

 
14. století
1338



Události

Neznámého data 
 Stoletá válka: Ludvík IV. Bavor jmenoval Eduarda III. generálním vikářem Svaté říše římské. Ludvík Bavor podle koblenzských dohod podporoval Eduardovy nároky na francouzský trůn.
 Filip Vi. Valois obléhal Guyenne v jihozápadní Francii.
 francouzské loďstvo se vylodilo a napadlo Portsmouth
 v Gentu vypuklo lidové povstání
 Takaudžimu Ašikagovi byl císařem udělen titul šógun, tím začíná epocha Ašikagského šógunátu.
 Nikomédie byla dobyta osmanskými Turky.
 zřízení staroměstské radnice v Praze – první v Čechách
 poslední zprávy o Petru Žitavském
 židovský pogrom v Pulkau
 v Rakousku obrovský nálet kobylek

Probíhající události 
 1337–1453 – Stoletá válka

Vědy a umění 
 Petr Žitavský napsal poslední záznam a tedy dokončil Zbraslavskou kroniku

Narození 
 21. ledna – Karel V. Moudrý, francouzský král z dynastie Valois († 16. září 1380)
 3. února – Johana Bourbonská, francouzská královna jako manželka Karla V. († 6. února 1378)
 5. října – Alexios III. Trapezuntský, vládce Trapezuntského císařství († 1390)
 29. listopadu – Lionel z Antverp, anglický královský syn, vévoda z Clarence, hrabě z Ulsteru († 7. října 1368)
 Muhammed V. Granadský, emír Granady († 1391)

Úmrtí 
 24. dubna – Theodore I. z Montferratu, byzantský princ (* asi 1270)
 6. května – Alžběta Arpádovna, dcera posledního uherského krále Ondřeje III. (* 1292)
23. května – Alice z Warenne, anglická šlechtična a dědička hrabství Surrey (* 15. června 1287) 
 červenec – Muhammad Chán, perský monarcha (* ?)
 4. srpna – Tomáš z Brothertonu, 1. earl z Norfolku, anglický princ (* 1300)
 22. srpna – Vilém II. Aténský, vévoda aténský (* 1312)
 3. září – Anna Lucemburská, rakouská, štýrská a korutanská vévodkyně (* 27. března 1323)
 Alfonso Fadrique, sicilský šlechtic, regent Athénského vévodství (* okolo 1290)
 Awhadi z Maraghehu, perský básník (* 1271)
 Marino Sanuto starší, benátský státník a zeměpisec (* asi 1260)
 Nitta Jošisada, japonský samuraj (* 1301)

Hlava státu 
 České království – Jan Lucemburský
 Moravské markrabství – Karel IV.
 Svatá říše římská – Ludvík IV. Bavor
 Papež – Benedikt XII.
 Švédské království – Magnus II. Eriksson
 Norské království – Magnus VII. Eriksson
 Dánské království – bezvládí
 Anglické království – Eduard III.
 Francouzské království – Filip VI. Valois
 Aragonské království – Pedro IV.
 Kastilské království – Alfons XI. Spravedlivý
 Portugalské království – Alfons IV. Statečný
 Polské království – Kazimír III. Veliký
 Uherské království – Karel I. Robert
 Byzantská říše – Andronikos III. Palaiologos

Reference

Externí odkazy 
 

 
14. století
1307



Události 
 červenec – Špitálníci započali dobývat Rhodos.
 15. srpna – Českým králem se podruhé stal Jindřich Korutanský.
 13. října – Všichni rytíři Řádu templářů na území Francie jsou zatčeni na příkaz Filipa IV. za údajné kacířství. Jde o pravděpodobný původ pověry pátku třináctého
 22. listopad – Klement V. rozesílá bulu Pastoralis praeeminentiae, nařizující všem křesťanským králům zatčení všech templářů a zabavení jejich majetku.

Probíhající události 
 1307–1310 – Válka dvou královen

Narození 
 3. ledna – Ota IV. Dolnobavorský, bavorský vévoda († 1334)
 ? – Vilém II. Henegavský, hrabě henegavský, holandský a zeelandský († 26. září 1345)
 ? – Eleonora Kastilská, aragonská královna († 1359)
 ? – Rudolf II. Saský, říšský kurfiřt, vévoda saský († 6. prosince 1370)

Úmrtí 
Česko
 4. července – Rudolf Habsburský, český král (* cca 1281)
 24. července – Dobeš z Bechyně, nejvyšší maršálek a bechyňský purkrabí, proboden při panském sněmu (* ?)

Svět
 9. února – Alexandr z Bruce, skotský šlechtic (* cca 1285)
 9. února – Tomáš z Bruce, skotský šlechtic (* cca 1284)
 10. února – Temür, mongolský chán (* 15. října 1265)
 12. dubna – Humbert I. z Viennois, dauphin z Viennois (* cca 1240)
 23. dubna – Johana Anglická, anglická hraběnka (* cca 1272)
 1. červen – Fra Dolcino, náboženský vůdce (* cca 1250)
 7. července – Eduard I., anglický král (* 17. června 1239)
 Konstancie Štaufská, nikájská císařovna (* 1230)
 Hugo II. ze Châtillonu, hrabě ze Saint-Pol a Blois
 Ramon Berengar z Andrie, provensálský hrabě

Hlava státu 
Jižní Evropa
 Iberský poloostrov
Portugalské království – Dinis I. Hospodář
 Kastilské království – Ferdinand IV. Pozvaný
 Aragonské království – Jakub II. Spravedlivý
 Itálie
Papež – Klement V.
 La serenissima – Pietro Gradenigo
Západní Evropa
 Francouzské království – Filip IV. Sličný
 Anglické království – Eduard I. Dlouhán – Eduard II.
 Skotské království – Robert Bruce
Severní Evropa
 Norské království – Haakon V. Magnusson
 Švédské království – Birger Magnusson
 Dánské království – Erik VI. Menved
Střední Evropa
 Svatá říše římská – Albrecht I. Habsburský
České království – Rudolf Habsburský – Jindřich Korutanský
 Hrabství henegavské – Vilém III. z Avesnes
 Polské knížectví – Vladislav I. Lokýtek
 Uherské království – Ota III. Dolnobavorský – Karel I. Robert
Východní Evropa
 Litevské velkoknížectví – Vytenis
 Moskevská Rus – Jurij III. Daniilovič
 Bulharské carství – Teodor Svetoslav
 Byzantská říše – Andronikos II. Palaiologos
Blízký východ a severní Afrika
 Kyperské království – Amaury z Tyru
 Osmanská říše – Osman I.

Afrika
 Habešské císařství – Ouédem-Arad

Externí odkazy 
 

 
14. století
1323



Události 
 Karel IV. poslán na výchovu do Paříže
 první zmínka o Vilniusu
 založen ženský cisterciácký klášter Staré Brno
 kanonizace Tomáše Akvinského
 založen francouzský cisterciácký klášter Pontifroy

Vědy a umění 
 Vilém Ockham dokončil své kompendium logiky Summa logicae

Narození 
 9. února – Markéta Brabantská, flanderská hraběnka (†1368)
 27. března – Anna Lucemburská, rakouská, štýrská a korutanská vévodkyně († 3. září 1338)
 ? – Giovanni di Marignolli, italský cestovatel († pravděpodobně před 1362)
 ? – Bernabo Visconti, milánský vládce († 18. prosince 1385)

Úmrtí 
 16. října – Amadeus V. Savojský, savojský hrabě (* 1252/1253)
 25. března – Marie Uherská, neapolská královna jako manželka Karla II. (* asi 1257)
 4. září – Šidebala, císař říše Jüan a veliký chán mongolské říše (* 22. února 1303)
listopad – Malhun Hatun, první manželka zakladatele Osmanské říše, Osmana I. a matka jeho následníka Orhana I. (* ?) 
 ? – Augustin Gažotič, chorvatský biskup, dominikán a blahoslavený (* cca 1260)
 ? – Isabela Burgundská, rakouská vévodkyně a římská královna jako druhá manželka Rudolfa Habsburského (* 1270)
 ? – Kateřina Habsburská, kalábrijská vévodkyně, dcera římského krále Albrechta I. (* 1295)

Hlava státu 

 České království – Jan Lucemburský
 Svatá říše římská – Ludvík IV. Bavor– Fridrich Sličný
 Milánské panství – Galeazzo I. Visconti
 Benátská republika – Giovanni Soranzo
 Vlámské hrabství – Ludvík I. Vlámský
 Pasovské biskupství – Albert II. Sasko-Wittenberský
 Papež – Jan XXII.
 Neapolské království – Robert I. Moudrý
 Anglické království – Eduard II.
 Francouzské království – Karel IV. Sličný
 Skotské království – Robert I.
 Kastilské království – Alfons XI. Spravedlivý
 Portugalské království – Dinis I. Hospodář
 Polské knížectví – Vladislav I. Lokýtek
 Uherské království – Karel I. Robert
 Byzantská říše – Andronikos II. Palaiologos
 Osmanská říše – Osman I.

Externí odkazy 
 

 
14. století
Packet radio

Packet Radio (počeštěně také paket rádio) je radioamatérská obdoba internetu. Síť PR je sítí uzlových stanic (nódů) a BBS (Bulletin Board Service – serverů umožňujících ukládání a čtení soukromé i veřejné pošty – bulletinů). Od počátku byla síť PR budována tak, že pro spojení jednotlivých prvků sítě byly použity bezdrátové linky v radioamatérských pásmech. Jednotliví uživatelé (radioamatéři) se do sítě PR připojovali též bezdrátově pomocí svých radioamatérských zařízení. Dnes se v některých případech pro zvýšení přenosových rychlostí využívá pro přenos dat mezi páteřními body též sítě internet. Některé BBS umožňují vstup do systému kromě přístupu bezdrátového též vstupu přes internet.

Funkce 
PR umožňuje posílání zpráv či souborů buď konkrétnímu adresátovi, nebo do veřejně přístupných diskusních skupin apod. Podoba s internetem a elektronickou poštou není náhodná, packet radio však spatřilo světlo světa o něco dříve než komercionalizovaná podoba e-mailu a i jeho rychlost je nepoměrně nižší. Radioamatérům však slouží pro šíření informací v rámci regionu, státu či celého světa dostatečně. O síť PR se ale musí neustále starat, dozorovat ji a rozvíjet množství nadšených radioamatérů. Systémovým operátorům jednotlivých uzlů sítě se říká sysopové (SYStem-OPerátor). Právě díky jejich času může síť šlapat tak, jak má. Provoz sítě je financován z příspěvků uživatelů.

Kromě privátních zpráv jsou pomocí PR šířeny nejčastěji radioamatérské informace (např. rady, žádosti o rady, schémata zapojení, informace o podmínkách šíření radiových vln, obecná sdělení o konání radioamatérských setkání, podmínky radioamatérských diplomů… atd.) Síť PR je přístupná výhradně radioamatérům.

Jako přenosový protokol je používán AX.25, který vznikl ze známějšího X.25 Hardwarové požadavky na straně uživatele předpokládají kromě PC a speciálního zdarma přístupného software i speciální modem. Modem lze nahradit zvukovou kartou.

Výhody a nevýhody 
Výhodou využívání sítě PR vůči využívání internetu jsou nulové náklady na připojení k síti a též i okamžitá dostupnost připojení k síti PR pomocí jednotné technologie prakticky na celém území nejen České republiky, ale i všech vyspělých zemí světa. Pro připojení uživatelů se používají kmitočty v pásmech VKV 145 MHz a 432 MHz.

Nevýhodou je relativně pomalý přenos dat – nejrozšířenějšími přenosovými rychlostmi pro připojení uživatelů jsou 1,2 kbit/s (1200 bitů za sekundu) a 9,6 kbit/s. V místech, kde není možné připojení v pásmech VKV (typicky na moři) se využívají KV kmitočty, kde je však přenosová rychlost pouhých 300 bit/s. (Pro porovnání – rychlost telefonního modemu používaného pro připojení k síti Internet je 56 kbit/s, tedy asi 50× vyšší než běžné připojení do PR a skoro 200× vyšší než připojení do PR přes pásma KV.)

Odkazy

Externí odkazy 
 

Amatérské rádio