alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
BBCode

BBCode (zkratka z Bulletin Board Code - anglicky doslova kód nástěnek, resp. online diskusí) je značkovací jazyk používaný pro formátování příspěvků na mnoha online diskusních fórech. Značky jsou uzavírány do hranatých závorek a po odeslání příspěvku jsou transformovány (parsovány) na jazyk, který webový prohlížeč dovede interpretovat (tj. HTML, respektive XHTML).

BBCode byl navržen k poskytování bezpečnějších, jednodušších a omezenějších možností formátování příspěvků. Předtím mnoho diskusních fór dovolovalo vkládat HTML kód, který mohl narušit nebo pozměnit vzhled stránky nebo spouštět JavaScript. Některé implementace BBCode trpěly problémy způsobenými překladem BBCode do HTML, které mohly ovlivnit bezpečnost poskytovanou BBCode.

Ačkoliv základní značky BBCode jsou shodné pro většinu programů poskytujících internetová diskusní fóra, existuje mnoho variant. Některé implementace požadují značky napsané přesně, u některých na velikosti písma nezáleží. Některé varianty mají značky pro zvýraznění HTML, PHP, SQL a dalších značkovacích nebo programovacích jazyků. Základní značky vycházejí ze struktury a značek HTML, pouze jsou uzavřeny do hranatých a ne špičatých závorek (všechny z nížeuvedených vyjma [url=http://www.example.com]Example site[/url], odpovídajícího <code><a href="http://www.example.com">Example site</a></code> v HTML).

Příklad BBCode 
Následující značky jsou součástí většiny diskusních fór podporujících BBCode:
[b] a [/b] – tučný text
[i] a [/i] – kurzíva
[u] a [/u] – 
[img] a [/img] – vložení obrázku
[url] a [/url] nebo [url=<vložený odkaz>]popis odkazu[/url] – webový odkaz
[quote] nebo [quote="<vložené jméno>"] a [/quote] – citace (většinou z předchozího příspěvku)
[code] a [/code] – 

Mnoho diskusních fór má vlastní stránky s popisem poskytované implementace BBCode.

Externí odkazy 
  phpBB.com :: BBCode Guide
  BBCode Quick Reference

Značkovací jazyky
LNX-BBC

LNX-BBC (BBC = Bootable Business Card) je linuxová distribuce (GNU/Linux) na Live CD, která se vejde na MiniCD o velikostí platební karty.

Distribuce je určena především jako servisní systém pro pracovní stanice a nebo jako terminálový klient pro windows servery.

Odkazy

Související články 
 Seznam distribucí Linuxu

Externí odkazy 
 http://www.lnx-bbc.org/ 

Linuxové distribuce
Live CD
Ivo Jahelka

Ivo Jahelka (* 18. července 1954 Dačice) je český advokát, popularizátor práva, folkový písničkář a kytarista a příležitostný herec, známý také jako „zpívající právník“.

Život a dílo 
Vystudoval Právnickou fakultu UK v Praze a získal titul JUDr. Ještě za studií se začal věnovat zhudebňování různých zajímavých soudních případů (tzv. „soudniček“) a jiných kuriózních příběhů z všedního života. V polovině 80. let uspěl na folkovém festivalu Porta, když se jeho píseň Soudili se dostala na výběrové album Porta '84 a byl vyhlášen „osobností“ Porty '85. Následně začal vydávat vlastní autorská alba, vesměs živé koncertní nahrávky, kde písně prokládá mluveným slovem rovněž na téma humorných situací z právní praxe.

Jeho písně jsou založeny na vtipných textech, které bývají kvalitně a nápaditě zrýmované. Melodie, většinou ve valčíkovém rytmu, mají spíše jen podpůrnou funkci.

Od roku 1978 žije a působí v Jindřichově Hradci, je advokátem a zabývá se zejména běžnými občanskými spory. Roku 2001 ve spolupráci s ČT připravil populárně naučný seriál o právu a soudnictví Neznalost neomlouvá. Na Dvojce Českého rozhlasu od března 2015 vysílá každý pracovní den ráno a odpoledne rubriku Soudnička Ivo Jahelky.

Politická angažovanost 
Ve volbách do Senátu PČR v roce 2014 kandidoval za TOP 09 a STAN v obvodu č. 15 – Pelhřimov. Se ziskem 17,40 % hlasů skončil v prvním kole na 2. místě, a postoupil tak do druhého kola. V něm prohrál poměrem hlasů 38,29 % : 61,70 % s kandidátem ČSSD a tehdejším předsedou Senátu Parlamentu ČR Milanem Štěchem.

Diskografie 
 1984 Mikrofórum pátrá + Václav Erban a Tomáš Sláma
 1985 Soudili se
 1989 Ať žije spravedlnost
 1990 Veselá revoluce
 1991 Výpis z rejstříku lásek
 1992 In flagranti
 1994 Mikrofórum pátrá
 1995 Recidiva
 1998 Záchranáři z lidu + Petr Novotný
 1999 Tenisová akademie + Miroslav Paleček
 2001 Pojízdná soudírna
 2003 Neznalost neomlouvá
 2009 Písně právnické

Knihy 
 Když se smějí paragrafy
 Minimum k soudu
 Soudníček

Reference

Externí odkazy 
 
 
 Ivo Jahelka – oficiální stránky

Čeští kytaristé
Čeští zpěváci
Čeští písničkáři
Čeští advokáti
Čeští právníci
Absolventi Univerzity Karlovy
Absolventi Právnické fakulty Univerzity Karlovy
Umělci z Jindřichova Hradce
Narození v roce 1954
Narození 18. července
Narození v Dačicích
Žijící lidé
Muži
Petr Faber

Svatý Petr Faber (1506 Villaret – 1. srpna 1546 Řím) byl prvním společníkem svatého Ignáce z Loyoly při zakládání jezuitského řádu.

Život 
Narodil se v roce 1506 v savojském městě Villaret. Od roku 1525 studoval filozofii a teologii na Sorbonně v Paříži, kde byl spolužákem a spolubydlícím Ignáce z Loyoly a Františka Xaverského. Na kněze byl vysvěcen v roce 1534. Byl prvním knězem v jezuitském řádu. Během svého krátkého života působil na různých místech Evropy. V Benátkách se sešel se sv. Ignácem a Diegem Laínezem.  

Psal si deník, který se dochoval a je významným svědectvím o jeho době, o prvních jezuitech a o okolnostech vzniku jezuitského řádu z pohledu jednoho z jeho zakladatelů. 

Zemřel v Římě 1. srpna 1546.

Úcta 
V roce 1872 jej papež Pius IX. blahořečil. Svatořečen byl 17. prosince 2013 papežem Františkem.

Ikonografie a vyobrazení 

Bývá vyobrazen jako klerik jezuitského řádu v černé sutaně, bez individuálních atributů, často jako doprovod sv. Ignáce z Loyoly a druha Diega Lainéze. Proto  býval málokdy správně identifikován.  
 v trojici se svými druhy a spolustudujícími z koleje: Ignácem z Loyoly a Františkem Xaverským 
 Oltářní obraz od Jana Umlaufa namalovaný k blahořečení r. 1872, v kapli sv. Aloise kostela sv. Ignáce v Praze

Odkazy

Reference

Literatura 

 
 Petr Faber. Krátký život, dlouhé cesty - Duchovní deník jezuity z dob reformace. Velehrad : Refugium, 2004. , s. 28, 156.
 Dalmases, Cándido de, Otec a magister, Ignác z Loyoly, život a dílo. Praha: Křesťanská akademie, 1991, s. 121

Externí odkazy 
 
 

Francouzští svatí
Francouzští teologové
Francouzští jezuité
Francouzští římskokatoličtí duchovní
Římskokatoličtí svatí
Zakladatelé řádů
Narození v roce 1506
Narození 13. dubna
Úmrtí v roce 1546
Úmrtí 1. srpna
Úmrtí v Římě
Muži
Petr Claver

Svatý Petr Claver (26. červen 1580 Verdu - 8. září 1654 Cartagena) byl jezuitský kněz, který působil především mezi černými otroky v Kolumbii.

Život 
Petr Claver se narodil v roce 1580 ve španělském Verdunu. Studoval od roku 1596 svobodná umění v Barceloně a v roce 1602 vstoupil do jezuitského řádu. Odešel na misie do Kolumbie, kde byl v roce 1616 vysvěcen na kněze. Až do své smrti 8. září 1654 v kolumbijské Cartageně se věnoval apoštolátu černých habešských otroků.

Kanonizace 
V roce 1888 jej svatořečil papež Lev XIII. a v roce 1896 byl prohlášen patronem misií mezi černochy.

Katolická církev slaví jeho památku 9. září.

Odkazy

Externí odkazy

Související články 
 Seznam světců a mučedníků katolické církve

Literatura 
 

Římskokatoličtí svatí
Petr Claver
Španělští římskokatoličtí duchovní
Španělští jezuité
Španělští misionáři
Narození v roce 1580
Narození 26. června
Narození v Katalánsku
Úmrtí v roce 1654
Úmrtí 8. září
Úmrtí v Cartageně (Kolumbie)
Muži
Trávicí soustava

Trávicí soustava, také trávicí nebo gastrointestinální trakt, je soustava orgánů, které se podílejí na příjmu, zpracování a vylučování potravy.

Třídění 
Trávicí soustava se vyskytuje u většiny živočichů, postrádáme ji (primárně) pouze u těch nejjednodušších (např. houbovci) nebo sekundárně u některých specializovaných parazitů. Tito se vyživují osmotrofně. Většina živočichů však trávicí soustavu má. Houbovci mají pouhou centrální dutinu (spongocoel) se stěnou tvořenou choanocyty.

U ostatních živočichů vzniká buď trávicí dutina (slepá, přijímací otvor je zároveň otvorem vyvrhovacím), nebo Močová trubice mokrá (začíná přijímacím otvorem (ústy) a končí vyvrhovacím otvorem).

 trávicí dutina – neprůchozí – slepá (v tom případě je přijímací otvor zároveň otvorem vyvrhovacím); obvykle se nazývá láčka, nebo, pokud je rozvětvená a plní zároveň funkci cévní soustavy, tzv. gastrovaskulární soustava.
 trávicí trubice – průchozí, tj. začíná přijímacím otvorem (ústy) a končí vyvrhovacím otvorem (řiť, kloaka atd.)

Související články 
 Trávicí soustava člověka
 Láčka
 Trávicí soustava ptáků
 Střevo

Externí odkazy
Letokruh

Letokruh je přírůstek dřeva vytvořený kambiem v průběhu jednoho vegetačního období. Jeden letokruh odpovídá jednomu vegetačnímu období. V našich oblastech je to jeden přírůstek (letokruh) během jednoho roku.
Proto počet letokruhů na radiálním řezu (poloměrový řez) odpovídá stáří stromu.

Podle počtu letokruhů se dá určit přibližné stáří stromu. Na pařezu lze pomocí nich také určit jih nebo sever.

Letokruhy se zabývá vědní obor dendrochronologie, který využívá nepravidelností letokruhů, způsobených zejména odlišným chodem počasí v různých letech k určování doby, z níž dřevo pochází.

Části letokruhu 
Letokruh je zpravidla rozdělen na dvě části:
 Jarní dřevo: obvykle světlejší a měkčí část v letokruhu. Póry (cévy a cévice = tracheje a tracheidy) mají větší průměr než u letního dřeva
 Letní dřevo: tmavší a obvykle tvrdší část letokruhu

V zeměpisných šířkách mírného pásu mají letokruhy všechny stromové dřeviny. U tropických dřevin, kde vlivem stálého podnebí roste dřevina po celý rok, nejsou letokruhy v řezech patrny.

Externí odkazy 
 

Dřevo
Stromy

en:Dendrochronology#Growth rings
he:עץ#טבעות העץ
Stupeň vrcholu

V teorii grafů se pojmem stupeň vrcholu (někdy též valence vrcholu) označuje počet hran, které do daného vrcholu zasahují. Stupeň vrcholu u se značí deg(u). Přesnější definice závisí na tom, zda je graf orientovaný nebo neorientovaný.

Neorientovaný graf 

U neorientovaného grafu je stupeň vrcholu počet hran, které do daného vrcholu zasahují. Koncové body smyčky tvoří tentýž vrchol, proto se tato hrana počítá dvakrát.

Orientovaný graf 

U orientovaného grafu se rozlišuje tzv. vstupní a výstupní stupeň vrcholu:
 vstupní stupeň

 výstupní stupeň

U orientovaného grafu jsou hrany orientované, proto se vstupující hrana a vystupující hrany počítají zvlášť. Celkový stupeň uzlu je pak roven součtu vstupujících a vystupujících hran.

Stupně vrcholů z obrázku vpravo:

Princip sudosti 
Tvrzení: V neorientovaném grafu G = (V, E) platí 

Důkaz: Je to pouze vyjádření faktu, že každou hranu započítáváme dvakrát - jednou ve vrcholu, kde začíná, podruhé ve vrcholu, kde končí.

Poznámka: Pro orientované grafy změníme levou stranu rovnosti v tvrzení na 

Důsledek: Počet vrcholů s lichým stupněm je sudé číslo. Neboli „počet lidí, kteří si na večírku potřásli ruce s lichým počtem účastníků, je sudé číslo“.

Související články 
 Seznam grafových pojmů na anglické wiki
 Skóre grafu

Grafové pojmy
Skóre grafu

V teorii grafů se termínem skóre grafu označuje libovolně uspořádaná posloupnost stupňů jeho vrcholů. Dvě skóre považujeme za stejná, pokud jedno dostaneme přerovnáním čísel (permutací) druhého - tzn. na zvoleném pořadí vrcholů nezáleží.

Dva isomorfní grafy mají shodné skóre, z toho vyplývá (obměnou implikace), že dva grafy s různým skóre jsou nutně neisomorfní. Opačná implikace ovšem neplatí, mají-li dva grafy stejné skóre, nemusí být vůbec isomorfní - to dokazuje následující příklad.

Tyto grafy jsou různé (jeden je dokonce souvislý a druhý nesouvislý), přitom mají stejné skóre - (2, 2, 2, 2, 2, 2)

Věta o skóre 
Pro jednoduché grafy platí tzv. věta o skóre: Nechť  je posloupnost přirozených čísel. Předpokládejme, že  a označme posloupnost , kde 

Pak D je skóre (nějakého) grafu právě tehdy, když D' je skóre grafu. Názorně si to lze představit tak, že z grafu odstraníme poslední vrchol stupně k, který byl spojený s předchozími k vrcholy v posloupnosti.

Příklad 
Mějme posloupnost (1, 2, 2, 3, 4, 5, 5). Postupně na ni budeme aplikovat větu o skóre:
 (1, 2, 2, 3, 4, 5, 5)
 (1, 1, 1, 2, 3, 4)
 (1, 0, 0, 1, 2), po přerovnání (0, 0, 1, 1, 2)
 (0, 0, 0, 0)

Výsledná posloupnost (0, 0, 0, 0) je skóre grafu G = (V, E), kde . Tedy i původní posloupnost je skóre grafu.

Poznámka: Takto lze pro každou posloupnost přirozených čísel rozhodnout, zda je to skóre nějakého grafu. Příbuzné tvrzení, princip sudosti, naopak umožňuje rozhodnout, kdy nějaká posloupnost skóre není (a to tehdy, je-li součet stupňů lichý).

Externí odkazy 
Článek o skóre na www.mathworld.com

Grafové pojmy

en:Degree_(graph_theory)#Degree_sequence
Studenec

Název Studenec má na území Česka více obcí: 
 1. Studenec (okres Semily) – obec v okrese Semily
 Studenec (zámek) – zámek v obci
 2. Studenec (okres Třebíč) – obec v okrese Třebíč
 Studenec (nádraží) – nádraží v obci

a částí obcí:
 3. Studenec (Oloví) (Horní Studenec a Dolní Studenec) – část obce Oloví v okrese Sokolov s přírodní památkou Studenec (přírodní památka)
 4. Studenec (Nicov) – část obce Nicov v okrese Prachatice
 5. Studenec (Trutnov) – část města Trutnov v okrese Trutnov
 6. Studenec (Svojanov) – část obce Svojanov v okrese Svitavy
 7. Studenec (Čelechovice na Hané) – část obce Čelechovice na Hané v okrese Prostějov
 8. Studenec (Přízeř) – samota u Přízeře, okres Český Krumlov

Studenec se vyskytuje v názvu sídel
 9. Krásný Studenec (Děčín XXIV-Krásný Studenec) – část města Děčín v okrese Děčín
 10. Horní Studenec – část obce Ždírec nad Doubravou v okrese Havlíčkův Brod
 11. Nový Studenec – část obce Ždírec nad Doubravou v okrese Havlíčkův Brod

a kopců:
 12. Studenec (Lužické hory) (německy: Kaltenberg) – vrch cca 4 km severovýchodně od České Kamenice mezi osadami Studený a Líska, vrchol se stejnojmennou rozhlednou zaujímá přírodní rezervace Studený vrch
 13. Studenec (436 m) – vrchol severně od vsi Srlín v okrese Písek

Na území Slovenska se nachází:
 Studenec (okres Levoča) – obec v okrese Levoča
 Banský Studenec – obec v okrese Banská Štiavnica

Původním významem slova „studenec“ byl studený pramen (teplý pramen = teplice). Studenec jako název kopce vznikl zkrácením názvu Studený vrch.

Podobný název
 Studenac – chorvatský obchodní řetězec

Externí odkazy
Vánoční ostrov

Vánoční ostrov (Christmas Island, Territory of Christmas Island) je zámořským územím Austrálie bez vlastní vlády (od roku 1984 je součástí australského Severního teritoria). Nachází se v Indickém oceánu, 2360 km severozápadně od Perthu v Západní Austrálii a 500 km jižně od Jakarty v Indonésii.

Přibližně 2000 obyvatel žije kromě hlavního města Flying Fish Cove (nebo také The Settlement) v dalších čtyřech městech (Silver City, Kampong, Poon Saan, a Drumsite).

Ostrov má jedinečnou topografii s endemity, která láká vědce i amatéry. Ačkoliv tu byla dlouhá léta důlní činnost (fosfát), 63 % z celkových 135 km² je národním parkem s rozlehlými oblastmi původního deštného pralesa.

Ostrov byl mezi mořeplavci znám od raného 17. století, název ostrova pochází od kapitána Williama Mynorse, jenž tak ostrov nazval, protože kolem něj 25. prosince 1643 plul. Teprve v roce 1666 se ostrov poprvé objevuje na mapě Pietera Goose pod jménem Moni. Z března roku 1688 pochází první zaznamenaná návštěva (kapitán William Dampier s lodí Cygnet), ostrov byl nalezen neobydlený. V roce 1888 byl anektován Velkou Británií a byl spravován ze Singapuru. Od konce 19. století se zde těží bohatá ložiska fosfátů.

V roce 1958 Spojené království dobrovolně postoupilo tento ostrov Austrálii. Od roku 1995 je společně s Kokosovými ostrovy administrativní součástí Australských indickooceánských teritorií. Administrátoři (správci) Australských indickooceánských teritorií: 1994-1996 Danny Ambrose Gillespie, 1997-1998 Ron Harvey, 1999-2003 Bill Taylor, 2003-2005 Evan Williams, 2006-2008 Neil Lucas, 2009-2012 Brian Lacy, 2012-2014 Jon Stanhope, 2014-2017 Barry Haase, od roku 2017 Natasha Griggsová. Australské referendum v roce 1994 schválilo zvýšení politické autonomie. Přes 3/5 obyvatel jsou Číňané, asi 25 % Malajci, 11 % Evropané, zbytek jsou Australané.

Na území Vánočního ostrova je jeden z internačních táborů pro nelegální imigranty.

Literatura 
 František Honzák, Marek Pečenka: Státy a jejich představitelé, Libri, Praha 1999, , str. 442
 Vladimír Liščák: Státy a území světa, Libri, Praha 2009, , str. 859-860

Externí odkazy 
 
 

 
Ostrovy Austrálie v Asii
Ostrovy Austrálie v Indickém oceánu
Teritoria v Austrálii
Ostrovní státy a území
Závislá území v Asii
Páni z Ledské

Absolonové z Ledské jsou stará česká vladycká rodina, pocházející z východních Čech. Jejich rodinným sídlem byla tvrz Ledská, severně od Kostelce nad Orlicí ve východních Čechách, kde jsou písemně doloženi od poloviny 15. století.

Historie 
Jméno jednoho z prvních členů rodu Absolon nakonec tak zdomácnělo, že se stalo rodovým příjmením. Za předka rodu Absolonů z Ledské je považován jistý Jan Kuchynka, který se uvádí v souvislosti s tvrzí již v 15. století. Jeho potomci vlastnili poblíž Vysokého Mýta tzv. „šosovní“ zboží (nepodléhající dani), o které však brzy přišli. Jako majitel Ledské je uváděn i Jan starší z Ledské. Absolonové zakoupili majetek i u Rychnova nad Kněžnou (např. Ježkovice), který ale také brzy prodali. Václav Absolon je ještě v roce 1565 uváděn jako majitel Ledské (dnes obec Velká Ledská), ale jeho potomek prodal Ledskou své příbuzné Marianě. Na počátku 16. století rod vymřel.

Jako poslední příslušník tohoto rodu se uvádí Mikuláš Absolon z Ledské, který zdědil veškerý majetek po svém synovci Janovi, který zemřel bezdětný. Protože byl posledním příslušníkem rodu (jak se historikové domnívají), přepustil část majetku druhé Janově ženě Johance z Radče a zbývající díl v Hoděčíně a Ledské v roce 1612 prodal.

Příbuzným rodem byli páni Chorinští z Ledské, kteří se od Absolonů oddělili v roce 1481.

Erb 
V černo-stříbrně štípeném štítě jsou dva býčí rohy opačných barev, se sloními troubami a se třemi račími klepety postrkanými na vnější straně. Kolčí helma je s točenicí (někdy i korunovaná) a černo-stříbrnými přikryvadly. Klenot má rohy ze štítu, vpravo je černý, vlevo stříbrný.

Odkazy

Reference

Literatura 
 
 
 Peter Futák - Miroslav Plaček, Chorynští z Ledské do Bílé hory, in: Vyškovský sborník IX., Brno - Vyškov 2012, s. 23-48.

Související články 
 Seznam českých šlechtických rodů

Externí odkazy 
 

České šlechtické rody
Hřibiny-Ledská
Páni z Dubé (Ronovci)

Páni z Dubé byli starý český šlechtický rod, patřící k rozrodu Ronovců, který se usadil v 13. století na Českolipsku, na dnes zaniklém hradě Dubá. Zde získal své rozsáhlé majetky, hrady, města, panství i postavení. V erbu měly dvě zkřížené ostrve, kmeny stromů s nakrátko osekanými větvemi, které se používaly jako žebříky ke zlézání hradeb.

Nejsou příbuzní s pány z Dubé z rodu Benešoviců.

Nejstarší Ronovci 
Prvním známým Ronovcem byl Smil z Tuhaně, který měl dva syny, Častolova z Žitavy a Jindřicha z Žitavy. Starší Častolov měl tři syny a dceru. Nejstarší ze synů byl uváděn zprvu jako Jindřich a po letech jako Hynek z Dubé (uváděn v listinách z let 1249–1290). On i jeho sourozenci se usadili hlavně v severních Čechách na Českolipsku a všichni měli rodiny a mnoho potomků. Patřili k důležitým osobnostem českého království. Jejich jména jsou uváděna v listinách té doby v různých podobách, což znesnadňuje dnes určit, do které rodiny ten či onen patří, zda se jedná o syna, otce či bratrance.

Páni z Dubé 
Zmiňovaný Jindřich mladší, nejstarší syn Častolova ze Žitavy a později uváděný jako Hynek z Dubé, získal Šluknovsko, Rumbursko a roku 1333 Hohensteinsko. Je předkem Berků z Dubé.

Hynek z Dubé měl tři známé syny:
 Hynek mladší z Dubé ( doklady 1276–1309), měl čtyři syny
 Albrecht z Frýdlantu (statek, ne dnešní město), z Liběšic ( dokladován 1279–1325), měl pět synů
 Čeněk (1279)
Uváděná data jsou roky, kdy jsou uváděni ve známých listinách, dnes uložených v archivech.

Synové měli své rodiny a dali vzniknout mnoha dalším rodovým větvím, například:
 Berkové z Dubé
 Škopkové z Dubé
 Adršpachové z Dubé
 Červenohorští z Dubé

Psali se podle dnes již zaniklého hradu v městě Dubá na Českolipsku.

Přídomek používal také husitský hejtman Jan Roháč z Dubé, který ovšem pocházel z jiného, nepříbuzného, rodu pánů z Dubé.

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam českých šlechtických rodů

Externí odkazy 
 Genealogie Ronovců

Dubé
Dubé
České šlechtické rody
Ammonios Alexandrijský

Ammonios Alexandrijský, křesťanský mysitel a teolog 3. století, byl pravděpodobně současníkem Órigenovým. Někdy byl mylně ztotožňován s novoplatonikem a Plótínovým učitelem Ammoniem Sakkou.

Ammonios je autorem spisu Soulad mezi Mojžíšem a Ježíšem; tento text napsal pravděpodobně na důkaz toho, že Starý a Nový zákon si neodporují, naopak, že se doplňují a odpovídají si. Reagoval tak na postoj gnostiků, kteří oba zákony stavěli do ostrého protikladu jako dílo „dvou bohů“.

Je možné (jak se domnívá Jeroným), že se jedná o téhož Ammonia Alexandrijského, o němž Eusébios z Césareje tvrdí, že sestavil Diatessaron, tj. harmonii všech evangelií, založenou na textu evangelia podle Matouše.

Externí odkazy 
 
 Perseus Digital Library 
 Lista de Autores y Obras del 
 L’Année Philologique, la enciclopedia bibliográfica del mundo clásico que recoge todo lo publicado cada año (disponible en Red e impreso
 Suidas, la enciclopedia bizantina del siglo XI on-line 

Alexandrijská škola
Církevní otcové
Novoplatónikové
Muži
Albínové z Helfenburka

Albínové z Helfenburka byli vladyckým rodem, který většinou sloužil Rožmberkům.

Historie 
Rod Albínů z Helfenburka působil po celou svojí historii ve službách Rožmberků. Rod založil Václav Albín z Helfenburka, který v roce 1522 vstoupil do rožmberských služeb a poté, co se stal kancléřem Rožmberků, byl spolu se svými syny Tomášem a Janem povýšen do šlechtického stavu. V roce 1571 Václav z kancléřské funkce odstoupil a o šest let později zemřel. Jeho první syn Tomáš Albín z Helfenburka sloužil Vilémovi z Rožmberka, kterého doprovázel na cestách a byl jím vysílán i na diplomatické mise. Po smrti své manželky vstoupil do duchovního stavu, poté co vystřídal řadu církevních funkcí, byl roku 1574 zvolen olomouckým biskupem. Již v roce 1575 však zemřel. Druhý Václavův syn Jan Albín z Helfenburka byl též jedním z dalších úředníků Viléma z Rožmberka, později působil jako hejtman na Helfenštejně. Tomáš měl několik dětí, syn Václav zastával funkci probošta ve Staré Boleslavi, později děkana na Vyšehradě, Kryštof se věnoval malířství, dcera Magdalena se provdala za rožmberského dvořana a Žofie byla abatyše svatojiřského kláštere v Praze. Rod vymřel kolem roku 1630.

Erb 
V modrého štítu je zobrazen muž stojící za šedým pahorkem, na rameni drží rybu, která je prostřelena šípem.

Odkazy

Reference

Související články 
 Seznam českých, moravských a slezských šlechtických rodů

Externí odkazy 
 
 
 

 
České šlechtické rody
Opatov (stanice metra)

Opatov (zkratka OP) je stanice metra v Praze, nacházející se na trase C, na úseku II.C. Leží v centru sídliště Jižní Město, na území Chodova, západně od lokalit Litochleby a Opatov. Byla otevřena pod názvem Družby 7. listopadu 1980, dnešní název získala při hromadném přejmenování stanic metra 22. února 1990. V době, kdy byla v provozu pouze trasa I.C, se uvažovalo o neprakticky dlouhém názvu Československo-sovětského přátelství.

Charakteristika stanice 
Opatov je hloubená stanice, založená v jámě; konstrukce je monolitická, železobetonová. Nástupiště leží 11 m pod povrchem a není podpíráno sloupy. Obkladem jsou ploché keramické tvarovky různých barev. Dále má stanice 151 provozních místností, které jsou před i za nástupištěm. Z nástupiště vede jen jeden výstup pevným schodištěm do vestibulu nacházejícího se v úrovni okolního zahloubeného terénu. Nouzový bezbariérový přístup do stanice zajišťuje upravený nákladní výtah na druhé straně nástupiště (na východním konci).

Vestibul stanice je tvořen mostní konstrukcí Chilské ulice, na níž se nachází i terminál městské a příměstské autobusové dopravy, k němuž z úrovně vestibulu vedou tři eskalátory a jeden točitý chodník. Z vestibulu úrovňově vycházejí chodníky na východ k sídlišti Jižní Město I i na západ k vilové části Chodova (oblast Starochodovské ulice).

Na výstavbu stanice bylo vynaloženo 264 milionů Kčs.

Modernizace stanice 
Dlouhodobě se vedly diskuze o nutnosti komplexní rekonstrukce stanice, včetně jejího bezbariérového zpřístupnění. Podle některých návrhů se tak mělo stát současně s prodloužením tramvajové trati ze současné konečné zastávky Spořilov přes Opatov na Jižní Město a výstavby kancelářského komplexu v těsné blízkosti stanice. Termín realizace tohoto projektu ale nebyl stanoven.

Oprava stanice začala nakonec v prosinci 2019 s rozpočtem čtvrt miliardy korun a odhadovaným dokončením v létě 2020. Jednalo se především o opravu hydroizolace a zpřístupnění výtahy. Dále došlo k výměně podhledů, osvětlení, mobiliáře, obkladů, stropních desek, izolace či vzduchotechniky. Rekonstrukce byla dokončena 16. prosince 2020 a stála nakonec 300 milionů korun. Byly zprovozněny dva nové výtahy. První vede z nástupiště do vestibulu stanice, a druhý vede z vestibulu k autobusovým zastávkám na východní straně Chilské ulice.

Další fotografie

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Opatov na metroart.cz

Stanice metra v Praze na lince C
metro
Postaveno v Česku 1980
Stavby na Chodově (Praha)
Orientovaný graf

Pojmem orientovaný graf se v teorii grafů označuje takový graf, jehož hrany jsou uspořádané dvojice. Naproti tomu hrany neorientovaného grafu jsou (dvouprvkové) množiny. Hrany orientovaného grafu mají tedy pevně danou orientaci. Tudíž výrazy (x, y) a (y, x) označují různé hrany. Hrana (x, x) se nazývá smyčka.

V informatice se orientované grafy často používají například pro znázornění konečného automatu. Vrcholy odpovídají stavům automatu, hrany pak přechodům mezi nimi.

Symetrizace 
Je-li G = (V, E) orientovaný graf, lze sestrojit neorientovaný graf G’ = (V, E’), který je k němu v jistém smyslu ekvivalentní: nechť . Z grafu G tedy jakoby odstraníme informaci o směru hran a G’ se pak nazývá symetrizace grafu G.

Vlevo orientovaný graf, vpravo jeho symetrizace:

Kondenzace 
Kondenzace je taková operace, která ze silné komponenty vytvoří jeden uzel (viz obrázky vpravo). Silná komponenta je maximální silně souvislý graf. To znamená podgraf, kde pro každou dvojici uzlů  existují spojení jak z  do  tak i z  do .

Související články 
 Neorientovaný graf

Externí odkazy 
 

Grafové pojmy
Typy grafů
Anděl (rozcestník)

Anděl může být:

 anděl – nadpřirozená bytost
 Anděl (Praha) – křižovatka a pěší zóna v Praze na Smíchově
 Anděl (stanice metra) – stanice na trase B pražského metra
 Anděl (cena) – ocenění, které uděluje česká Akademie populární hudby
 Anděl (kráter) – kráter na Měsíci
 Anděl (příjmení) – více nositelů příjmení
 Anděl (kniha) – dílo českého spisovatele Jáchyma Topola
Anděl (košile) – nemocniční oděv pro pacienty

Související články 
 Anděla
 Andělíček
 Andělská Hora
 Angel
 Engel
 Seznam článků s názvem začínajícím na „Anděl“
 Seznam článků s názvem obsahujícím „Anděl“
Kniha Jóel

Kniha Jóel nebo též Kniha proroka Jóela (, sefer Jo'el) je jednou ze starozákonních prorockých knih. Řadí se mezi menší proroky. Jméno proroka, jehož výroky obsahuje, je podle knihy samotné „Jóel, syn Petúelův“. O tomto prorokovi však nic nevíme. Jméno Jóel je ve Starém zákoně celkem obvyklé, znamená „Jóh je bůh“ („Jóh“ je zkrácená podoba Božího jména). Většinou se uvádí, že Jóel, pro svůj úzký vztah k chrámu a chrámové bohoslužbě, je jedním z kultovních proroků.

Datace knihy 

Knihu nelze s jistotou datovat, protože neobsahuje žádné popisy událostí, které by odkazovaly na konkrétní dobu. Menší část badatelů klade působení Jóela do doby krále Jóšijáše, většina pak do doby poexilní (tj. od druhé pol. 6. století). K přesnější dataci mohou vést následující indikace:
 Nikoli král, ale celý lid je volán k pokání; monarchie tedy pravděpodobně neexistuje.
 Nejsou zde zmínky o Babylonii, zdá se tedy, že již byla pohlcena Perskou říší.
 Chrám existuje, tj. proroctví muselo být vysloveno po roce 515 př. n. l., kdy by Jeruzalémský chrám obnoven.
 Fénická města Týros a Sidón stále existují; proroctví tedy muselo být vysloveno před rokem 343 př. n. l. (zničení Sidónu) nebo alespoň před r. 332 př. n. l. (zničení Týru).

Obsah knihy 
Kniha se skládá ze dvou velkých bloků.
 1 – 2  Rána kobylek spojená se suchem; celonárodní katastrofa.
 3 – 4  Den Hospodinův

(Pozn.: Existují různá číslování kapitol a veršů, některá vydání Bible mají pouze 3 kapitoly)

V případě kobylek popisuje Jóel tuto ránu a její důsledky spojené navíc se suchem. Jóel k popisu přírodní katastrofy klasických obrazů celosvětové katastrofy a volá celý národ do chrámu k pokání a modlitbě. Následující sekce popisuje zvrat událostí; Bůh se slitoval nad svým lidem. Izrael (prorok) má naději nejen v tuto úlevu, ale ve víře v Boží věrnost i v konečné vítězství Izraele.

Celá kniha se soustřeďuje na téma Boží přítomnosti uprostřed svého lidu. Lid má uznat a rozpoznat Jeho přítomnost ve svém středu. Tato Boží přítomnost je zárukou jeho pomoci a spásy.

Externí odkazy 
 
 

Knihy Starého zákona
Tadeusz Kutrzeba

Tadeusz Kutrzeba [tadeuš kutřeba] (15. dubna 1885 nebo 1886, Krakov – 8. ledna 1947, Londýn) byl polský divizní generál považovaný za jednoho z nejlepších polských velitelů druhé světové války.

Biografie 
V roce 1906 ukončil s vyznamenáním Vojenskou technickou akademii v Mödlingenu a stal se podporučíkem ženijního vojska. V září 1939 (nyní již jako generál) vedl Armádu Poznaň složenou ze 4 pěších divizí a dvou jízdních brigád. Aby ulevil tlaku na Varšavu a poté posílil její obránce, naplánoval a vedl zoufalý protiútok trosek armád Poznaň a Pomoří na křídlo a týl skupiny armád Jih generála Gerda von Rundstedta (bitva na Bzuře), který byl po počátečních úspěších rozdrcen obrovskou přesilou německých jednotek a metodickými údery Luftwaffe. Byl zajat po pádu Varšavy a jako válečný zajatec vězněn v táborech Hohenstein, Königstein a Murnau. Po válce byl předsedou Komise historické zářijové kampaně, která zasedala v Londýně. Zde také zemřel na rakovinu.

Je pochován na 'Cmentarzu Wojskowym na Powązkach' ve Varšavě.

Vyznamenání 
Byl vyznamenán řádem Virtuti Militari (2., 3. a 5. třídy), Řádem Odrodzenia Polski 3. a 5. třídy, řádem Krzyż Walecznych (3x), řádem Złoty Krzyż Zasługi a řadou dalších zahraničních vyznamenání.

Fotogalerie

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

Polští generálové
Polští velitelé druhé světové války
Nositelé Řádu znovuzrozeného Polska
Narození v Krakově
Úmrtí v Londýně
Narození 15. dubna
Narození v roce 1885
Úmrtí 8. ledna
Úmrtí v roce 1947
Muži
Nositelé Řádu Virtuti Militari
Komandéři Řádu čestné legie
515 př. n. l.

Staletí: 7. století př. n. l. – 6. století př. n. l. – 5. století př. n. l.

Roky: 520 519 518 517 516 – 515 př. n. l. – 514 513 512 511 510

Události 
 Židé v Jeruzalémě dokončili stavbu druhého chrámu.

Hlavy států 
Perská říše:
 Dareios I.

15
Frisbee

Frisbee [frizbí] (někdy též létající talíř) je házecí talíř (disk) vyrobený nejčastěji z plastu, který je určený jak pro sportovní, tak i zábavní využití.

Historie 
Frisbee pochází z USA 40. a 50. let 20. století, pravděpodobně z univerzitních kruhů. První úspěšná sériová výroba začala v roce 1955. Název frisbee pravděpodobně pochází z Frisbie Pie Company of Bridgeport, Connecticut, jejich obaly na koláče se používaly mezi studenty podobně, jako dnešní frisbíčko. Frisbee byla původně obchodní značka americké společnosti Wham-O, nicméně původní název zobecněl v obecné označení pro jakýkoliv házecí talíř.

Popis talíře 
Házecí talíře jsou nejčastěji plastové, v průměru 20 - 25 cm. Tvar disku je aerodynamický, kulatý a většinou uzpůsobený k házení a letu. Podobně jako jiná herní náčiní (míč apod.) je i frisbee využíván při nejrůznějších hrách. Jedná se většinou o mladé a v ČR méně rozšířené, a tedy i nekomerční, sporty.

Mezi nejznámějšími sporty, při nichž se používá Frisbee, patří především tyto:
 Ultimate Frisbee
 Freestyle Frisbee
 Discgolf
 Guts Frisbee
 Dogfrisbee
 Kanjam
 Ufobal

Externí odkazy 
 
 Česká asociace létajícího disku
 Česká asociace ultimate
 Frisbee.cz - Zpravodajství a informace ze světa okolo frisbee
 Czech Freestyle Frisbee
 DiscDog klub České republiky
 kanjam.cz - turnaje, asociace, eshop
 ufobal.cz - oficiální stránky ufobalu 

Ultimate Frisbee
Sportovní vybavení
Navarra

Navarra (, , ) je historická země, provincie a současně jedno ze 17 autonomních společenství rozkládající se na severu Španělska. Metropolí regionu, který byl ve středověku samostatným královstvím, je Pamplona. Navarra je součástí Baskicka v širším slova smyslu.

Geografie 
Navarra hraničí na severozápadě s autonomním společenstvím Baskicko, na jihozápadě s autonomním společenstvím La Rioja, na jihu a východě s autonomním společenstvím Aragonií, na severu pak s Francií. Region zahrnuje 272 obcí a měst.

Navarru lze rozdělit na 3 části: horské hřbety Pyrenejí na severu, s výjimečnými krajinami jako je například Baztanské údolí; La Riviera na jihu, prostá země s malými lagunami a úrodným údolím řeky Ebro; a mezitím La Zona Media, s působivou krajinou jako Hoces de Lumbier či Arbayun. Nejdůležitější navarrskou řekou je již zmíněné Ebro, k dalším řekám patří Aragón, Arga či Ega.

Na území Navarry se nachází přibližně 50 chráněných území. K nejvýznamnějším patří Reserva Integral de Lizardoia a přírodní park Señorio de Bertiz. Region nabízí velké možnosti pro turistiku, horolezectví, rybolov a je ideálním místem pro strávení dovolené ve volné přírodě.

Města 
 Pamplona
 Tudela
 Viana

Související články 
 Baskicko
 Španělsko
 Dějiny Španělska
 Navarrské království

Externí odkazy 
 
 
 Oficiální web navarrské regionální vlády (ve španělštině)
 Stručný popis navarrské přírody a památek (v angličtině)

 
Historická území Španělska
Autonomní společenství Španělska
Provincie ve Španělsku
Baskicko
Regiony Evropy s více úředními jazyky
Chodov (stanice metra)

Chodov (zkratka CH) je stanice metra nacházející se v Praze, na sídlišti Jižní Město, v katastrálním území Chodov, na trase C (úsek II.C), nedaleko začátku dálnice D1. Byla otevřena pod názvem Budovatelů 7. listopadu roku 1980. Pracovní název byl Pětiletky (někde označován jako 6. pětiletky).

Charakteristika stanice 

Chodov je hloubená, železobetonová monolitická stanice zastropená předpínanými betonovými nosníky. Dlouhá je 250 m a hluboká 10 m. Nástupiště je velká hala, na které se nenacházejí sloupy. Výstup je jeden, spojený s nástupištěm pevným schodištěm, vedoucí do vestibulu, založeného 5,4 m pod zemí, navazujícího na přilehlý podchod. Tato stanice byla první v pražském metru, ve které byla instalována na pevné schodiště plošina pro imobilní osoby. Obkladem stěn za nástupištěm je přírodní keramika ve tvaru vydutých a vypuklých půlválců. Na výstavbu stanice bylo vynaloženo 168 milionů Kčs.

Původní název stanice je charakterizován sochou Budovatel metra, kterou vytvořil František Radvan, a je umístěna u vchodu do stanice.

Dne 12. února 2002 byla zahájena úprava stanice pro imobilní osoby včetně rekonstrukce veřejných WC (ukončení 30. 9. 2002). Celá stavba byla zkolaudována 24. června a uvedena do provozu dne 1. července 2002. V roce 2015 byla provedena částečná rekonstrukce technických prostor a nástupiště, kde se opravy týkaly především výměny stropních panelů a osvětlení.

Význam 

Při zprovoznění obklopovaly tuto stanici jen pole a zárodky staveniště. Sloužila jen jako konečná autobusů ze vzdálenějších částí Jižního Města. V roce 1985 byly na jih od stanice předány první byty a od té doby její význam rychle rostl. Počátkem devadesátých let bylo u stanice Chodov otevřeno první nákupní centrum Růže a centrum služeb Protěž. Od roku 2004 začaly být zprovozňovány jednotlivé části velkého kancelářského komplexu The Park, ležícího mezi dálnicí D1 a Roztylskou ulicí s pobočkami mnoha nadnárodních firem. V roce 2005 pak bylo otevřeno v ČR největší obchodní centrum Centrum Chodov, které se rozprostírá i nad stanicí metra, to bylo roku 2019 přejmenováno na Westfield Chodov. Stanici také využívají vysokoškolští studenti k dopravě na nedaleké Koleje Jižní Město.

Napojení na povrchovou dopravu 
Chodov je nejdůležitější stanicí metra obsluhující Jižní Město II. Pro přibližně polovinu obyvatel tohoto sídliště je dostupná pěšky; pro ostatní několika autobusovými linkami, které tudy projíždějí, nebo zde končí. Je také důležitým přestupním bodem pro některé obyvatele Jižního Města I a Prahy-Chodovce. Autobusy však dotud jezdí i dále a spojují Jižní Město především se sídlištěm Spořilov, Vršovicemi, Hostivaří, Petrovicemi, Horními Měcholupy, Kunraticemi nebo s Libuší.

Kolem stanice prochází také cyklotrasa A22 vedoucí z Hájů směrem do centra města a trasa A225. Obě jsou v okolí metra vedeny odděleně od automobilového provozu.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Chodov na metroart.cz

Stanice metra v Praze na lince C
metro
Postaveno v Česku 1980
Stavby na Chodově (Praha)
Montserrat (hora)

Montserrat je výrazný vápencový horský masiv, rozkládající se asi 40 km severozápadně od Barcelony. Název (v překladu zubatá hora) pochází od vzhledu silně erodovaného masivu, tvořeného především slepenci, který při pohledu z dálky připomíná pilu se zuby mířícími k nebi. Nejvyšší vrchol Sant Jeroni dosahuje výšky 1236 metrů.

Klášter 

K místu se vztahuje legenda, podle které zde v roce 880 došlo k mariánskému zjevení a následně byla v jedné jeskyni objevena svatá socha.

Na úbočí masivu vznikl v 11. století světoznámý benediktinský klášter Montserrat. Jde o jedno z nejposvátnějších míst Katalánska, zasvěcené Panně Marii Montserratské, jejíž socha – Černá Madona z Montserrat se zde nachází. Klášter se stal poutním místem.

V muzeu v klášteře jsou chovány malby takových mistrů, jako jsou např. El Greco, Caravaggio a Picasso.

Fotogalerie

Externí odkazy 
 
 
 

 Výstup na Montserrat na Treking.cz

Tisícovky ve Španělsku
Provincie Barcelona
Hory a kopce v Katalánsku
Jaroslav Brychta

Jaroslav Brychta (9. března 1895 Pohodlí, místní část Litomyšle – 5. října 1971 Železný Brod) byl český sochař a sklářský výtvarník.

Život 
Vytvářel různé skleněné figurky (z taženého a foukaného skla), ze skleněných korálků spojovaných drátky, skla tvarovaného nad kahanem i monumentální plastiky. Specializoval se jednak na portrétní plastiku, a dále na drobné dekorativní sklo, jeho figurky se staly velmi oblíbenými dětskými hračkami. Působil ve sklárně v Železném Brodě a byl profesorem na tamní střední sklářské škole. Svá díla vystavoval i v zahraničí (připravil pro československou expozici na mezinárodní výstavě uměleckého průmyslu ve Stockholmu roku 1931 scénku se švédskými a československými fotbalisty). Stál na počátku proměny sklářské práce ve 20. a 30. letech, kdy se sklo stalo materiálem pro originální uměleckou tvorbu.

Jeho dcera Jaroslava Brychtová spolu se svým manželem Stanislavem Libenským proslula jako tvůrce monumentálních skleněných plastik.

Ocenění 
 1925 Zlatá medaile, Mezinárodní výstava dekorativního umění v Paříži (Exposition internationale des arts décoratifs et industriels modernes)
 1935 Velká cena, Světová výstava v Bruselu
 1937 Velká cena, Světová výstava v Paříži

Dílo

Zastoupení ve sbírkách 
 Uměleckoprůmyslové muzeum v Praze
 Muzeum skla a bižuterie v Jablonci nad Nisou
 Východočeské muzeum v Pardubicích
 Severočeské muzeum, Liberec
 Galerie moderního umění v Hradci Králové
 Moravská galerie v Brně

Odkazy

Reference

Literatura 
 Ivo Křen, Stálá expozice České sklo, Východočeské muzeum v Pardubicích 2006, s. 37, 
 Adlerová- Kudělková Königová Alena a kol., Czechoslovakian Glass 1350-1980, 176 s., The Corning Museum of Glass, Corning 1981
 Jaroslav Brychta: 40 let tvorby, Kabinet užitého umění, Brno 1964
 Skleněné figurky, text Hlaveš Milan, kat. 16 s., Muzeum skla a bižuterie v Jablonci nad Nisou 1998
 Martina Vítková, Česká meziválečná plastika: Ze sbírek Galerie moderního umění v Hradci Králové, 32 s., Galerie moderního umění v Hradci Králové 2012

Externí odkazy 
 
 
 

Čeští sklářští výtvarníci
Čeští sochaři
Narození v roce 1895
Narození 9. března
Úmrtí v roce 1971
Úmrtí 5. října
Úmrtí v Železném Brodě
Muži
Náměstí Míru (stanice metra)

Náměstí Míru (zkratka NM) je stanice pražského metra na trase A, na úseku I.A. Nachází se v Praze 2 ve čtvrti Vinohrady. Stanice byla otevřena v roce 1978 jako koncová. Další navazující úsek II.A byl uveden do provozu koncem roku 1980.

Charakteristika stanice 

Stanice je ražená, trojlodní, se zkrácenou délkou střední lodi na 68,8 m, sedmi páry prostupů na nástupiště. 

Výstavba stanice v letech 1973–1978, kdy byla konstruována jako koncová, si vyžádala 303 milionů Kčs. Stanice je 53 m hluboko, je tedy suverénně nejhlubší stanicí v síti pražského metra; dlouhá je 139 m. Ze střední lodi vede západním směrem eskalátorový tunel (nejdelší v pražském metru a v EU – délka 87 m) do vestibulu pod náměstím Míru. V prostoru nástupiště jsou všechny tři lodě obloženy hliníkovými eloxovanými výlisky ve zlatavé a modré barvě, sloupy jsou obloženy nerezovými prvky. Ve stropě vestibulu byl umístěn skleněný objekt od Václava Ciglera, který reagoval na množství procházejících lidí rozsvícením různých obrazců.

Na konci 90. let byla stanice kompletně zrekonstruována a Ciglerův světelný objekt odstraněn. Její dispozice umožňuje vybudovat další eskalátorový tunel s vestibulem ve Vinohradské třídě a případně přestup na projektovanou trasu D.

Za stanicí směrem ke stanici Muzeum ústí v obou kolejích traťové spojky spojující linku A s linkou C, do které ústí těsně za stanicí I. P. Pavlova směrem ke stanici Vyšehrad. Tato stanice je koncipována jako koncová bez odstavných kolejí. Obraty vlaků je možno provádět od stanice Skalka přejezdem s cestujícími po kolejové spojce před stanicí, podobně jako ve stanici Skalka. Od stanice Dejvická se souprava po vysazení cestujících obrátí přes tuto spojku obráceně.

Budoucnost stanice 
Stanice Náměstí Míru se má po vybudování plánované linky D, které začne v dubnu 2024, stát přestupní stanicí. Nová stanice bude Petrohradského typu, ražená NRTM. Stanice na lince D bude založena blíže k povrchu, a stanice na lince A tedy nadále zůstane nejhlubší stanicí v systému pražského metra. Hlubší by však mohly být stanice Metra S nebo terminálu VRT.

Okolní objekty 
 Náměstí Míru
 Kostel svaté Ludmily
 Divadlo na Vinohradech
 Národní dům na Vinohradech
 Arcibiskupské gymnázium

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Náměstí Míru na metroart.cz

Náměstí Míru (Praha)
Stanice metra v Praze na lince A
Stanice metra v Praze na lince D
Doprava na Vinohradech (Praha 2)
Stavby na Vinohradech (Praha 2)
Fernando Arrabal

Fernando Arrabal Terán (* 11. srpna 1932, Melilla) je španělský dramatik, výtvarník a filmař. Roku 1954 emigroval do Paříže, kde začal publikovat svá díla francouzsky. Je zakladatelem Panického hnutí, jehož členy jsou také Alejandro Jodorowsky a Roland Topor. V roce 2005 obdržel Řád čestné legie.

Dílo 
Jeho dílo bylo ovlivněno surrealismem, dadaismem, absurdním divadlem, ale i španělskými tradicemi. Najdeme v něm nejen černý humor, ale i vylíčení vlastních zážitků ze španělské občanské války. V roce 2010 vystoupil na 20. ročníku Festivalu spisovatelů v Praze.

Knihy 
 Baal Babylone (Baal Babylon), 1959.
 L'Enterrement de la sardine (Pohřeb sardinky), 1960, česky Volvox Globator, 1994, v překladu Olgy Špilarové.
 Fêtes et rites de la confusion (Svátky a obřady zmatků), 1960.
 Viva la Muerte (Viva la Muerte), 1971.
 La Reverdie (Reverdie, píseň jara), 1972.
 La tour, prends garde (Věži, střez se), 1983.
 La Vierge rouge (Rudá panna), 1986.
 La Fille de King-Kong (King-Kongova dcera), 1988.
 L'Extravagante croisade d'un castrat amoureux (Potrhlé křižácké tažení zamilovaného kastráta), 1989, česky pod názvem Kámen bláznivosti aneb kniha panická o lidském objevování, Dauphin, 2012.
 La tueuse du jardin d'hiver (Vražedkyně ze Zimní zahrady), 1994, s předmluvou Milana Kundery.
 Porté disparu (Nezvěstný), 2000.
 Champagne pour tous (Šampaňské pro všechny), 2002.

Filmy 
 1971 Ať žije smrt!
 1973 Poběžím jako splašený kůň
 1975 Guernica
 1981 Vrakoviště aut
 1982 Císař peruánský
 1992 Sbohem, Babylóne

Externí odkazy 
 
 
 
 
 
 Fernando Arrabal na stránkách iLiteratura.cz

Španělští dramatici
Surrealističtí spisovatelé
Dadaističtí spisovatelé
Rytíři Řádu čestné legie
Španělští experimentální režiséři
Narození v roce 1932
Žijící lidé
Muži
Patafyzici
Narození 11. srpna
Družice

Družice, též satelit, je označení pro objekt pohybující se po oběžné dráze kolem jiného hmotnějšího kosmického tělesa (např. Měsíc okolo Země). Podle původu se dělí na:
 přirozené družice – měsíce planet (např. Měsíc)
 umělé družice – představují třídu umělých kosmických těles
Jiné dělení družic je spojeno s centrálním tělesem, kolem kterého obíhají, tedy např. družice Země, družice Měsíce, družice Marsu a jiných těles. Pro planetky ve Sluneční soustavě se někdy používá název družice Slunce. Přirozená družice Země je Měsíc

Externí odkazy 
 

Nebeská mechanika
Sluneční soustava
Měsíce
Poapoštolská doba

Jako poapoštolská doba se v historiografii křesťanství označuje období vymezené úmrtím posledního z apoštolů a zahrnující období apoštolských Otců a apologetů. Jako její závěr můžeme označit mučednickou smrt lyonského biskupa Ireneje z Lyonu.

Studium tohoto období má velký význam pro chápání počátků křesťanství a rozvoje základních nauk tohoto období. Nejranějším spisem tohoto období je Didaché, datovaná do posledních desetiletí 1. století, která zachycuje všední detaily života rané církve. Největší skupinou spisů, která nám svědčí o tomto období, jsou spisy apoštolských Otců. První kontakt křesťanství s helénskou kulturou vytvořili prostřednictvím písemných děl tzv. apologeti neboli spisovatelé bránící svou víru před pohany – zde se jedná zvláště o Justina Mučedníka. Období vrcholí teologií Irenejovou, který vytvořil nejvýraznější dílo v konfrontaci s gnosticismem, který představoval velké ohrožení pro církev 2. století.

Odkazy

Související články 
 Apoštolští Otcové
 Církevní Otcové

Literatura 
 Spisy apoštolských Otců. Praha: Ústřední církevní nakladatelství, 1971.
 Spisy apoštolských Otců. Varcl, L.; Drápal, D.; Sokol, J. [tr., ed.]. Praha: Ústřední církevní nakladatelství, 1986.
 Spisy apoštolských Otců. 2. vyd. Varcl, L.; Drápal, D.; Sokol, J. [tr., ed.]. Praha: Kalich, 2004. .
 GROSSI, V.; SINISCALCO, P. Křesťanský život v prvních staletích. Brno, CDK, 1995. .
 PETERS, G. I padri della Chiesa. Vol. 1. 2. ed. Roma: Borla, 1984. .
 QUASTEN, J. Patrology. Vol. 1. Allen, Texas: Christian Classics, 1997. .

Externí odkazy 
 Spisy apoštolských Otců
 Literatura ke studiu raných křesťanských dějin

Dějiny křesťanství
Godfred

Godfred (dánsky obvykle jako Gudrød) byl první (třetí) historicky doložený dánský král. Vládl kolem let 803–810, tedy v době, kdy ještě neexistoval sjednocený dánský stát.

Godfred byl mladším synem krále Siegfrieda. Byl ve válce s Karlem Velikým, jenž roku 804 podrobil Sasko a postupoval dál až do jižního Dánska. Godfred nechal dobudovat Danewerk, uzavřel spojenectví s polabskými Slovany, dal vyplenit město Rörik. V roce 810 byl zavražděn před schůzkou s Karlem Velikým jedním ze svých družiníků.

Reference 

Dánští králové
Muži
Oběti vražd v Dánsku
Zavraždění panovníci
Osoby s nejistým datem narození
Úmrtí v roce 810