alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Transcavitat dels epiplons

La transcavitat dels epiplons o bossa omental és un òrgan del cos humà delimitat pels epiplons (del grec επιπλειν epiploon "surar per sobre de"). Els epiplons, també anomenats oments (i de vegades mesenteri), són replecs peritoneals que recobreixen les diverses vísceres abdominals. Els epiplons compleixen una funció de fixació alimentària i d'innervació, ja que embolicats en el teixit adipós que conté hi transcorren també els diferents vasos sanguinis i limfàtics i nervis que arriben a cada víscera. L'epipló major és el replec (o conjunt de plecs) peritoneal que va cobrint i fixant l'intestí prim al llarg del seu recorregut. Cobrint-lo, hi ha l'epipló menor, un altre conjunt de plecs peritoneals que uneixen i fixen la curvatura menor de l'estómac amb el fetge. Aquest replec està fenestrat pel forat de Winslow a través del qual es pot accedir a la borsa omental que es troba a la seva part anterior.

Enllaços externs 
 Enciclopedia Libre Universal 

Abdomen
Simaixki

Simaixki va ser un regne de la regió d'Elam, a l'oest de Susa (a l'actual Iran), també anomenat Simaix o Kimaix. La dinastia de Simaixki o Shimaix o Ximaixki que va regnar potser de l'any 2100 aC al 1970 aC, governava Elam (Anxan), Susa, Simaixki i Awan. Dels dotze reis de la llista trobada a Susa, nou estan documentats també per altres fonts.

Al començament hi va haver durs enfrontaments amb els sumeris d'Ur, que es van alternar amb períodes de pau i enllaços matrimonials com el de 2063 aC entre una filla de Xulgi i el rei d'Anxan, o un altre celebrat potser el 2035 aC entre una filla de Xu-Sin d'Ur i un príncep d'Anxan, trencat aviat quan Ur va fer expedicions (dues almenys) en direcció a la regió de la mar Càspia. Cap a l'any 2028 aC va pujar al tron d'Ur Ibbi-Sin (o Ibbisin) i la Tercera dinastia d'Ur va començar a perdre territoris. Al començament Ur encara va poder mantenir la influència en un territori en la línia entre Arbela i el golf Pèrsic. El 2004 aC, el sisè rei elamita de Simaixki i Kindattu es van aliar amb el rei de Susa i conjuntament van conquerir Ur cap al 2003 aC i es van emportar presoner al rei Ibbi-Sin. Poc després Eridu i Uruk van ser conquerides però circa el 1998 aC Simaixki va perdre Uruk, Ur i Eridu a mans d'Isin.

El rei de Simaixki que formava part d'una anomenada dinastia de Simaix o simàixquides, va governar Elam un temps però una branca que governava els territoris occidentals, establerta a Susa, els epàrtides, el van derrocar. Aquesta branca va acabar governant també a Simaixki, reunint tot Elam fins gairebé al final del 1600 aC.

Llista de reis 
Es coneix una llista amb el nom de dotze reis de Simaixki, que es troba entre la llista de reis d'Elam. No se sap amb certesa en quins anys van regnar aquests reis ni si l'ordre donat és el que van tenir en els seus regnats. L'època de la dinastia es correspon amb la part mitjana del període antic elamita (c. 2700 aC - c. 1600 aC).
 Girnamme o Gir-Namme () 
 Lurak-lukhkhan o Enpi-Luhhan (segle XXI aC) 
 Eparti I 
 Tazitta II 
 Tan-Ruhurater I (Tan-Rukhurater)
 Kindattu (Khubasiumti)
 Hutran-tepti I o Khutrantemti
 Idaddu I (Indattu-Inshuixinnak I) 
 Tan-Ruhurater II (cap a l'any 2000 aC) 
 Idaddu II o Indattu-Inxuixinnak II ()
 Idaddu-Napir o Indattu-Napir (segle XIX aC)
 Idaddu-Temti o Indattu-Tempt (segle XIX aC)

Referències 

Elam
Xeriku

Xeriku va ser un regne del nord d'Elam, sotmès pel rei Sargon I d'Accad. Es va revoltar cap al 2275 aC contra Accad, sembla que aprofitant el cop d'estat que va deposar a Rimuix d'Accad i va proclamar al seu germà gran Manixtuixu, però aquesta revolta no va reeixir.

Després va estar supeditat a Simaixki i a Elam (Susa).

Referències 

Elam
Accad
Cultures neolítiques i calcolítiques de Mesopotàmia

El neolític a Mesopotàmia comença cap al 7000 aC amb l'eclosió de les primeres cultures agrícoles i després els primers poblets, fins a arribar a les ciutats sumèries cap al 3700 aC.

Els sumeris es creu que es van desplaçar del nord-oest cap al país entre els dos rius cap al 4000 aC, i van substituir (i es varen barrejar) a les poblacions locals.

Jarmo, o Qalat Jarmo, és una ciutat al peu de les muntanyes Zagros on s'han trobat restes arqueològiques que estableixen que és un dels primers llocs del món on es practicava l'agricultura cap al 7000 aC. Es va trobar als anys 40 del  i va ser excavat per experts entre 1848 i 1955

La cultura de Umm Dabaghiya s'estengué del 7000 fins després del 6000 aC i suposa una consolidació de l'agricultura, amb acumulació de productes per la redistribució i potser les primeres aparicions de caps

La cultura de Hassuna (Tell Hassuna) es va desenvolupar a continuació, a la zona de Mossul, amb aparició de la ceràmica, força treballada, i les primeres construccions. S'estengué de cap al 6000 aC al 5300 aC.

Al mateix temps es desenvolupa més al nord la cultura Halaf que s'estendrà de cap al 5800 aC fins al 4500 aC, a la vall del Khabur, on la ceràmica és més estilitzada i pintada

La cultura de Samarra es desenvolupa des prop del 6000 aC fins almenys el 5000 aC simultània a la de Hassuna. En haver-hi menys pluges es va fer necessari emmagatzemar més productes. La ceràmica està feta per especialistes, i l'agricultura està més desenvolupada amb proves d'irrigació. Es practica la pesca.

Al 4500 aC apareix la cultura d'Ubaid (del lloc que es va trobar primer) a Sumer. Es caracteritza per una ceràmica desenvolupada i característica i l'aparició de petits poblets d'agricultors i pescadors, amb restes d'enterraments amb acompanyament d'alguns ritus. La cultura s'estengué cap al nord substituint la cultura de Halaf.

Es divideix en tres períodes: Eridu (4500 aC-4100 aC), Hajji Muhammad (4100 aC-3750 aC) i Uruk (3750 aC-3200 aC), la darrera de transició cap a l'edat del bronze.

Bibliografia 
 Elena Cassin, Joean Bottéro i Joan Vercoeur, Los Imperios del Antiguo Oriente del Paleolítico a la mitad del segundo milenio, Mexico DF, Buenos Aires i Madrid, 1a edició 1970,

Vegeu també 
 Jemdet Nasr
 Tepe Gaura
 Cultura de Samarra

Sumer
Mardaman

Mardaman va ser una regió de Mesopotàmia al nord-est de Simurrum que apareix sotmesa a Sargon I, i que després es va revoltar contra Naram-Sin d'Accàdia al començament del seu regnat, l'any 2260 aC.

Un poema accadi del segon mil·lenni explica que diferents ciutats de Mesopotàmia es van sublevar contra Naram-Sin. Les ciutats eren Kix, Kutha, Kazallu, Marad, Umma, Nippur, Uruk, Sippar, els països de Magan, els regnes elamites (Warakshe -que les inscripcions anomenen Parahsum), Awan, Anshan, Xeriku (anomenat Sirihum), Mardaman i segurament també Zakhara (potser Apirak), el país de Simurrum, Namar, Apišal i Mari. Encara que el relat diu que totes les revoltes van ser simultànies és possible que no ho fossin, i que hi haguessin participat altres estats en el transcurs dels anys. Però Naram-Sin les va derrotar totes i va conservar l'imperi unit.

Referències 

Accad
Mesopotàmia
Kazallu

Kazallu o Kazalla va ser una ciutat estat de Mesopotàmia situada al nord-oest d'Adab.

Les primeres notícies en són la seva conquesta per Sargon I quan regnava Kashtubila. Segons un text accadi "Sargon va deixar la ciutat tan buida que ni els ocells trobaven lloc per fer el niu". Es va revoltar els anys 2284 aC i 2260 aC sense èxit, però va accedir de nou a la independència cap a finals del segle.

Segons una tauleta del regnat de Gudea de Lagaix, Kazallu va ser refundada en algun moment a l'oest de Mesopotàmia, a la terra de Martu. Els erudits pensen que es trobava a uns 15 km de Babilònia, just a l'oest de l'Eufrates. Kazallu va esdevenir ciutat estat independent i va conquerir alguns dels seus veïns incloent Babilim (babilònia). Al  va conquerir temporalment Larsa, però no la va poder conservar més que uns mesos. Des de Kazallu Babilim va aconseguir per primer cop la seva independència després de l'any 1900 aC.

Referències

Bibliografia 
 Howorth, Henry H. "The Later Rulers of Shirpurla or Lagash (Continued)". The English Historical Review, Vol. 17, No. 66 (Apr., 1902), pàgs. 209-234.
 Oppenheim, A. Leo (traductor). Ancient Near Eastern Texts Relating to the Old Testament, 3d ed. James B. Pritchard (ed.). Princeton: Princeton University Press, 1969.

Accad
Ciutats sumèries
Marad

Marad fou una ciutat estat sumèria de Mesopotàmia que correspon a la moderna Tell Wannat es-Sadum o Tell as-Sadoum, Iraq). Estava situada a l'oest de la branca occidental de l'Eufrates superior, a l'oest de Nippur i al nord-oest de Kazallu i a 50 km al sud-est de Kish, a la riba de l'Arahtu.

Fou establerta vers el 2700 aC. Va ser conquerida per Sargon I abans del 2330 aC. Es va revoltar contra Naramsin el 2260 aC sense èxit. El 2224 aC tenia per rei a Lipitili, un fill de Naramsin de Akkad. Després va seguir la història general de les ciutats sumeries. El ziggurat d'E-igi-kalama fou dedicat a Ninurta el deu de la terra i l'agricultura i a la deïtat tutelar Lugalmarada (o Lugal-Amarda) i fou construït pel fill de Naramsin.

El jaciment arqueològic cobreix una àrea d'unes 124 hectàrees. Fou excavada per un equip de la universitat de Qādisiyyah dirigit per Naal Hannoon, el 1990, i el 2005 i 2007 per un equip de la mateix universitat dirigit per Abbas Al-Hussainy. la publicació de les dues darrers campanyes està en curs.

Notes

Bibliografia 
 FS Safar, Old Babylonian contracts from Marad, University of Chicago,1938

Ciutats sumèries
Accad
Simurrum

Simurrum o Šimurrum va ser una ciutat i territori de Mesopotàmia a l'est del Tigris.

La situació de la ciutat no ha estat determinada i mentre alguns historiadors la situen prop de Qabra, altres la situen més al sud a l'oest d'Arrapha (Kirkuk) i encara altres més enllà d'Eshunna. Va formar part de l'imperi de Sargon I i és esmentada com una de les ciutats que es va revoltar contra Naram-Sin als voltants de l'any 2250 aC.

Al  les tauletes de Mari expliquen que el seu rei va ser entregat als quteus per Sasiya, rei dels turuqueus.

Referències 

Accad
Mesopotàmia
Namar

Namar va ser una regió de Mesopotàmia al nord-oest d'Apišal i Akkad. Es va revoltar contra Naram-Sin d'Accàdia l'any 2260 aC.

Un poema accadi del segon mil·lenni explica que diferents ciutats de Mesopotàmia es van sublevar contra Naram-Sin al començament del seu regnat. Les ciutats eren Kix, Kutha, Kazallu, Marad, Umma, Nippur, Uruk, Sippar, els països de Magan, els regnes elamites (Warakshe -que les inscripcions anomenen Parahsum), Awan, Anshan, Xeriku (anomenat Sirihum), Mardaman i segurament també Zahara o Zakhara (potser Apirak), el país de Simurrum, Namar, Apišal i Mari. Encara que el relat diu que totes les revoltes van ser simultànies és possible que no ho fossin, i que hi haguessin participat altres estats en el transcurs dels anys. Però Naram-Sin les va derrotar totes i va conservar l'imperi unit.

Referències 

Accad
Mesopotàmia
Apišal

Apišal va ser una ciutat estat de Mesopotàmia situada al nord-oest d'Accad, sotmesa per Sargon I d'Accad.

Un poema accadi del segon mil·lenni explica que diferents ciutats de Mesopotàmia es van sublevar contra Naram-Sin d'Accàdia al començament del seu regnat l'any 2260 aC. Les ciutats eren Kix, Kutha, Kazallu, Marad, Umma, Nippur, Uruk, Sippar, els països de Magan, els regnes elamites (Warakshe -que les inscripcions anomenen Parahsum), Awan, Anshan, Xeriku (anomenat Sirihum), Mardaman i segurament també Zahara o Zakhara (potser Apirak), el país de Simurrum, Namar, Apišal i Mari. Encara que el relat diu que totes les revoltes van ser simultànies és possible que no ho fossin, i que hi haguessin participat altres estats en el transcurs dels anys. Però Naram-Sin les va derrotar totes i va conservar l'imperi unit.

Referències 

Accad
Mesopotàmia
Eixnunna

Eixnunna o Ešnunna  (actualment Tell Asmar) va ser una ciutat estat de Mesopotàmia que va arribar al seu màxim poder al  quan va formar el regne de Warum. Els habitants de la ciutat apareixen esmentats com a eixnunnaqueus.

L'any 2025 aC la ciutat es va revoltar contra Ur, que exercia el poder a tota la regió, i el rei Ituriya es va fer independent. A aquest rei el va succeir el seu fill Ilxuiliya. Poc després va caure en mans d'Isin, i el rei Bilalama (cap al 1975 aC) era vassall d'aquesta ciutat estat. Més tard va dependre de Larsa.

Cap al 1840 aC el rei Ipiqadad II va signar un tractat de protecció amb Mari, ciutat que va quedar sota la influència d'Eixnunna.

Després del 1820 aC apareix sota el domini d'Assíria. El seu rei, Naram-Sin, es titulava també rei d'Eixnunna i havia ocupat Mari i Ekallatum, però després hi va governar el germà de Naram-Sin, Daduixa, i els vincles amb Assur es trenquen. El 1783 aC Daduixa va signar la pau amb Xamxi-Adad I d'Assíria, i amb Mari i va donar suport a Xamxi-Adad I contra Qatna

El 1764 aC la ciutat va participar, aliada amb Elam, Ekallatum, els Gutis i Malgium, a una guerra contra la ciutat estat de Babel, però aquesta última en va sortir guanyadora. Els babilonis van conquerir la regió fins a Ekallatum. Eixnunna va ser ocupada un temps després cap al 1762 o 1759 aC. Va ser breument independent cap al 1735 aC-1730 aC i va tornar a Babilònia definitivament.

Llista de reis 
 diversos reis fins a 2025 aC
 Ituriya 2025-2020 aC
 Ilxuiliya (fill) 2020-2000 aC
 a Isin cap 2000-1900 aC
 Bilalama, vassall cap 1975 aC (total 15 reis vassalls)
 a Larsa cap 1990-1840 aC
 Ipiqadad II cap 1840-1820 aC
 Naram-Sin d'Eshnunna 1820-1800 aC
 Dadusha cap al 1800-1775 aC
 Ibalpiel II cap 1775-1759 aC
 a Babilònia 1759-1735 aC
 independent 1735-1730 aC
 a Babilònia 1730 aC

Referències

Vegeu també 
 Malqum.

Ciutats sumèries
Ciutats d'Assíria
Akxak

Akxak va ser una antiga ciutat estat de Mesopotàmia de la qual es tenen les primeres notícies segures cap al 2600 aC però existia de molt abans. De vegades s'ha identificat amb la grega Opus (babiloni Upi) però la situació exacta es desconeix. Generalment se la situa al punt on els rius Tigris i Eufrates estan més propers cosa que potser confirma el fet que apareix a les primeres tauletes de Kix. Els arqueòlegs moderns la situaven al lloc de Tel Umar però aquesta ciutat ha resultat ser Selèucia (i possiblement Upi/Opis) segons ha demostrat l'excavació de LeRoy Waterman de la American Schools of Oriental Research. Michael C. Astour la situa al Tigris, als suburbis al sud de Bagdad

Història 
Apareix per primera vegada en registres del 2500 aC. En el text sumeri el Somni de Dumuzid, referit a Dumuzid rei d'Uruk. Es deia que el rei va ser enderrocat de la seva opulència per una torba famolenca composta per homes de les principals ciutats de Sumer, incloent Akxak. La llista reial sumèria esmenta sis reis d'Akxak que van governar Sumer, dels que dona el temps de regnat, però no poden ser datats individualment:
 Unzi d'Akxak: 30 anys
 Undalulu d'Akxak: 6 anys
 Urur d'Akxak: 6 anys
 Puzur-Nirah d'Akxak: 20 anys
 Ixu-Il d'Akxak: 24 anys
 Xu-Sin d'Akxak: 7 anys

Segon diu la Llista "llavors Akxak va ser derrotada i la reialesa va passar a Kix".

Cap a l'any 2460 aC va estar en guerra contra Lagaix. El rei Eannatum I de Lagaix reclama en una inscripció que va derrotar el seu rei Zuzu. En-Xakanxa-Ana d'Uruk la va saquejar cap al . Cap al 2350 aC va caure en mans de Lugal-Zage-Si d'Umma però es creu que aquest rei la va abandonar. Després estigué en mans de Sargon I, que diu haver derrotat als elamites en una batalla a Akxak, i la van posseir els seus successor successors fins almenys el 2220 aC. Després hauria estat dominada per la Tercera dinastia d'Ur però les notícies desapareixen.

Referències 

Ciutats sumèries
Accad
Mesopotàmia
Badtibira

Badtibira (‘Muralla dels treballadors del coure’ o ‘Fortalesa dels ferrers’) fou una ciutat estat sumèria de Mesopotàmia, identificada amb la moderna Tell al-Madineh, entre Ash Shatrah i Tell as-Senkereh (antiga Larsa), a l'Iraq. S'esmenta com una ciutat antediluviana en la llista de reis sumeris, de la qual es diu que va exercir certa hegemonia en els començaments de la civilització sumèria, que després va perdre en favor de Larak. El seu nom accadi fou Dûr-gurgurri i el seu nom grec Παντιβίβλος (Pantibiblos, segons Abydenus, Apollodorus i Berossus), cosa que pot reflectir una altra versió del nom de la ciutat, Patibira, ‘Canal dels ferrers’.

Història 
Segons la llista de reis sumeris, Bad-tibira fou la segona ciutat a exercir la reialesa a Sumèria, abans del diluvi, just després d'Èridu. Es diu que els seus reis foren En-men-lu-ana, En-men-gal-ana i Dumuzid el Pastor o el Pescador.

El primer text sumeri, Descens d'Inanna a l'inframón, esmenta el temple de la ciutat, E-mush-kalamma. En aquest conte, Inanna dissuadeix els dimonis de l'inframón d'agafar Lulal, patró de Bad-tibira que vivia senzillament, com a presa. Finalment, en canvi, agafaren el rei Dumuzid d'Uruk, que vivia en l'opulència del seu palau. Aquest Dumuzid s'anomena el Pastor, però en la llista de reis és Dumuzid el Pescador, i va regnar a Uruk una mica després del diluvi, entre Lugalbanda i Gilgamesh.

Ja no va tornar a tenir més protagonisme, i va seguir la història general de les ciutats sumèries. El 2130 aC, s'esmenta la submissió de la ciutat a Gudea de Lagash. El text de fraternitat en inscripcions cuneïformes en cons, robat del lloc durant els anys 1930, registrava el pacte d'amistat d'Entemena, governant de Lagash, i Lugal-kinishedudu, governant d'Uruk. Identificava Entemena com el constructor del temple E-mush a Inanna i Dumuzid, sota el seu epítet local Lugal-E-mush.

Alguns maons mig esborrats a la superfície del muntó portaven una inscripció d'Amar-Sin de la Tercera dinastia d'Ur. Les peces de maó vitrificat que s'escampaven sobre la superfície del munt eren rastres de la destrucció de la ciutat pel foc. La possessió de la ciutat la van disputar Larsa, el rei qui, segons Sin-Iddinam, havia construït la gran muralla de Bad-tibira, i Isin, el rei qui, segons Lipit-Ishtar, "el pastor de Nippur", havia construït la "Casa dels ben nascuts".

Notes

Referències 
 W. F. Leemans, Tablets from Bad-tibira and Samsuiluna's Reconquest of the South, JEOL, volum 15, pàg. 214-218, 1957/58.

Enllaços externs 
 Traducció a l'anglès de la baixada d'Inana a l'inframón .
 Foundation Peg of Entemena troba el lloc suposat de Bad-tibira, Museu Britànic .

Ciutats sumèries
Jaciments arqueològics de l'Iraq
Magan

Magan, Majan o Makkan va ser una regió de l'edat antiga, mencionada en escrits cuneïformes sumeris datant dels volts del 2300 aC en tant que zona de producció de coure i diorita destinats a Mesopotàmia. La seva ubicació no és segura, tot i que en general se la situa a l'actual Oman; però segons d'altres es trobava al sud de la ciutat estat d'Eridu, a la costa d'Al-Hassà, entre Sumer i Dilmun. Darrerament ha sorgit la hipòtesi de la seva ubicació a la regió de Makran, a la costa del Pakistan.

Reis 
 Manium, cap al 2260 aC

Referències 

Geografia històrica d'Àsia
Oman
Sumer
Subartu

Subartu o Subar (en accadi Šubartum/Subartum/ina Šú-ba-ri, en assiri Mât Šubarri; en sumeri: Su-bir4/Subar/Šubur; Subari a les Cartes d'Amarna i Šbr a Ugarit) va ser un país al nord de Namar, a l'Alta Mesopotàmia i a la zona del Tigris superior. No s'ha pogut identificar la seva situació exacta.

Subartu era aparentment un estat o un grup tribal organitzat al nord de Mesopotàmia, més que no pas un nom regional de l'alt Tigris. La zona es trobava dins de l'esfera d'influència dels hurrites. Els escrits accadis només esmenten que estava al nord i per a ells Subartu marcava el seu nord, com Martu marcava l'oest, Elam l'est i Sumèria el sud. Potser va ser l'origen del regne de Xupria.

Subartu apareix com a província a l'imperi de Lugal-Anne-Mundu, rei de la ciutat-estat d'Adab al . Sargon I va sotmetre el país i Naram-Sin d'Accàdia l'esmenta junt amb Arman, però es va independitzar cap al 2223 aC. Ixbi-Erra d'Isin i Hammurabi de Babilònia també reclamen victòries sobre Subar o Subartu. A les cartes d'Amarna, se l'anomena Subari i a l'arxiu d'Ugarit com Šbr. Sota els reis neobabilònics Nabopolassar, Nabucodonosor II i Nabònides), Subartu era el nom que s'utilitzava com a nom genèric per Assíria. Aquesta denominació encara estava en ús sota Cambises II, que esmenta captius subaris.

En tres de les Cartes d'Amarna (del ), es fa referència a Subari com a topònim: estan dirigides a Akhenaton i, en dues (EA 108 i 109), Rib-Hadda, rei de Biblos es queixa que Abdi-Ashirta, rei d'Amurru, ha venut captius a Subari, i a la tercera (EA 100), de la ciutat d'Irqata, també es parla del transport de diverses estàtues de déus capturades cap a Subari.

Referències 

Llocs esmentats en les cartes d'Amarna
Accad
Geografia d'Assíria
Mesopotàmia
Urbilum

Urbilum fou un país i territori de l'Alta Mesopotàmia. La ciutat d'Urbilum s'ha identificat amb Arbela (Irbil), en arameu Arbaelo ܐܪܒܝܠ

El nom és esmentat per les tauletes sumèries des de vers el 2000 aC, com Urbilum, Urbelum o Urbillum, i podria ser una ciutat originalment sumèria, ja que el nom s'hauria originat d'Ur (ciutat) i bela (alta). Però "Ur" també apareix a molts llocs hurrites, que foren els primers que consten establerts a la ciutat. Els accadis/assiris van rebatejar Urbela com Arba'ū ilū (Quatre deus) i fou centre de culte de la deessa Ishtar. El nom d'Arbela apareix en temps clàssics i en antic persa s'anomenava Arbairā. Per tant seria una de les ciutats de població continuada més antiga del món.

Després de pertànyer als hurrites va passar a Assíria. Shulgi d'Ur hi va fer una expedició cap al 2075 aC i es creu que anava cap als territoris al sud-est del llac Van, prop del Tigris. El rei d'Ur, Amar-Sin va saquejar Urbilum en el seu segon any (vers 1975 aC). Assíria la va dominar fins al 608 aC quan va passar als medes i després als perses.

Referències 
 

 i Erbil  – Portal for international visitors
 Livius.org: Arbela

Geografia històrica d'Armènia
Sumer
Kakakhar

Kakakhar fou un país al qual va fer una expedició el rei Shulgi d'Ur cap al 2075 aC. Es trobava en el territori d'allò que avui en dia són Turquia i l'Iraq.

Referències 
 

Història d'Armènia
Sumer
Rapiqum

Rapiqum va ser una ciutat estat de Mesopotàmia prop de Sippar, a la zona entre l'Eufrates i el Tigris.

Xamxi-Adad I, rei d'Assíria, va permetre a la ciutat d'Eixnunna que l'ocupés, però després se la va arrabassar i la va cedir a Hammurabi de Babilònia. Els habitants d'Eixnunna i els seue aliats, van derrotar els defensors. Després hi van anar les tropes de Mari. Més tard, Tukultininurta I d'Assíria va eixamplar els seus territoris cap a l'Eufrates i es va annexionar Mari, Khana, Rapiqum i "les muntanyes dels akhlamu".

Referències 

Ciutats sumèries
Zakhara

Zakhara va ser un dels regnes elamites, situat probablement al sud de Warakshe, que és esmentat cap a l'any 2075 aC. Aquest regne, i d'altres regnes propers, agrupava una certa quantitat de ciutats amb uns dirigents que eren governadors o reis segons els llocs. Aquestes regions estaven confederades, i les dirigia el regne més poderós, segurament en aquella època Awan.

Referències

Enllaços externs 
 The Cambridge Ancient History. Editat per Edwards I. E. S.

Elam
Malgium

'Malgium' o de vegades Malkium, va ser una ciutat estat de Mesopotàmia situada vora el riu Tigris i propera a la desembocadura del riu Diyala.

Se sap que era governada per un rei independent cap a la meitat del . Els reis de Larsa, ja en temps de Gungunum (1868 aC-1841 aC), van iniciar una expansió del seu territori i van conquerir Malgium, entre altres ciutats. Sin-Iddinam de Larsa (1785 aC-1778 aC) també va atacar la ciutat, i Warad-Sin va celebrar un ritual per commemorar que havia vençut per les armes a la ciutat de Malgium. Hammurabi, rei de Babilònia va vèncer una coalició promoguda per Elam de la que en formaven part Subartu i els gutis i també Eixnunna i Malgium, ciutats que va ocupar i destruir parcialment cap al 1759 aC. Els seus habitants van ser deportats a Babilònia.

Referències 

Babilònia
Ciutats sumèries
Tutub

Tutub fou una ciutat que depenia d'Eshunna. Correspon a la moderna Khafajah o Khafaje, a la governació de Diyala a l'Iraq, a la riba del riu Diyala,a fluent del Tigris. Va ser establerta a la segona meitat del tercer mil·lenni. Va romandre sota dependència d'Eshnunna fins al final d'Ur III. Cap al 1850 aC es va rebel·lar i es va fer independent. Un temps després, al , d'Eshnunna fou conquerida per Babilònia. Samsuiluna hi va construir una fortalesa anomenada Dur-Samsuiluna. El descobriment de 112 tauletes al temple de Sin que eren part de l'arxiu oficial van permetre conèixer algunes coses de la seva història. 57 de les tauletes estan a l'Institut oriental de Chicago i la resta al Museu Arqueològic de l'Iraq.

El jaciment arqueològic es compon de quatre munts (A, B, C, i D), sent el principal el A que inclou un temple oval de Sin i el temple de Nintu. La fortalesa de Dur-Samsuiluna pertany als munts B i C. El D conté cases particulars i un temple del déu Sin on s'han trobat els arxius. Fou excavada en 7 campanyes als anys trenta del  pel "Oriental Institute of Chicago", sota direcció d'Henri Frankfort, Thorkild Jacobsen i Pinhas Delougaz.

Referències 
 Old Babylonian Public Buildings in the Diyala Region: Part 1 : Excavations at Ishchali, Part 2 : Khafajah Mounds B, C, and D (Publicació Sèries 98), Oriental Institute of the University of Chicago, 1990,

Enllaços externs 

 Oriental Institute 
 Archaeology of Khafah 
 Two wrestlers balancing vessels (jars) on their heads- ca. 2600 B.C  
 Bowl with mosaic inlays on outside - ca. 3000 B.C 
 Plaque, decorated with three registers of relief, showing banquet scene with musicians - ca. 2600 B.C 
 Tauletes de Tutub en imatges digitals

Ciutats sumèries
Jaciments arqueològics de l'Iraq
Yamutbal

Yamutbal fou una tribu dels amorrites. Estava dirigida per Kudurmabug, que va conquerir Larsa cap al 1835 aC on va instal·lar com a rei al seu propi fill Waradish. Aquests terres foren conegudes com a "Terra dels Yamutbal". Per aquesta secció dels Yamutbal cal consultar Larsa.

Una part de la tribu vivia més al nord. Vers el 1775 aC es van apoderar de Razama que pertanyia a Ekallatum. Vers el 1770 aC la tribu estava aliada a Zimrilim de Mari sent rei Sharraya o Sharriya. La seva capital era Razama del nord (Razama de Yussan) que va patir almenys dos setges. Vers el 1760 aC va caure en mans d'Hammurabi de Babilònia.

Referències 
 Mari in retrospect: fifty years of Mari and Mari studies, per Gordon Douglas Young,American Oriental Society. Middle West Branch,Society of Biblical Literature. Mid-West Region. Visió parcial del llibre (completa per la part d'Ilansura i pels regnes de la zona) a 

Mari
Sumer
Regne de Mama

Mama, el seu nom en accadi, en hitita Hasum o Haššum i en hurrita Hasu (Haššu), era un regne hitita que va aparèixer cap a mitjans del segle XVIII aC en un territori muntanyós al sud-est de Nesa. Al poc temps van aparèixer divergències i tensions entre el rei Inar de Nesa i el rei de Mama anomenat Anum-Herba, i sembla que Inar va acabar envaint el regne de Mama. Posteriorment es va signar la pau entre els dos regnes. En temps de Warsama, fill d'Inar, van tornar les hostilitats, però després de la destrucció de diverses ciutats per les dues parts, es va signar una pau que va durar uns anys. Finalment el regne de Mama va ser absorbit pel regne de Kushara.

Referències

Bibliografia

Enllaços externs 
Imperi Hitita 

Imperi Hitita
Khatti

Khatti, nom donat al regne neohitita de Carquemix.
 Khatti o Hatti, antic regne hitita, capital Hattusa.
Zalpuwa

Zalpuwa era un regne i una ciutat de la que es té constància des del segle XVII aC, que inicialment es creia situada vora el Llac de la Sal (Llac Tuz), i després, per un text trobat, es va situar més al nord, a la vora de la mar Negra.

D'aquest regne n'era sobirà després del 1800 aC Uhna, al que va succeir el seu fill Huzziyas o Khuzziya. Uhna va envair Nesa, i els habitants de Zalpuwa es van emportar el déu Sius, patró d'aquella cuitat. Quan regnava Huzziyas, Anitta, rei de Kussara, va ocupar la ciutat, va recuperar Sius i el va tornar a Nesa. Poc després Zalpuwa es va incorporar a l'Imperi hitita.

Probablement cal relacionar Zalpuwa amb la ciutat de Zalpa. Els kashka van ocupar i saquejar la ciutat de Zalpuwa en temps del rei Arnuwandas I.

Reis 
 Uhna
 Huzziyas

Referències

Enllaços externs 
 Imperi Hitita 

Imperi Hitita
Shalatiwara

Shalatiwara o Salatiwara era un regne que existia cap al 1800 aC.

El rei hitita de Kussara, Anitta, va iniciar una política d'expansió territorial, i després de conquerir Zalpa i Hattusa, va passar el riu Halis i va atacar la ciutat de Shalatiwara, on hi havia un karum, un establiment comercial dels assiris, de localització discutida. El rei de Shalatiwara li va fer front, i Anitta el va atraure cap a la seva capital, Nesa, que havia fortificat i on havia reconstruït els temples per a aconseguir el favor dels déus. El rei de Shalatiwara va acampar vora el riu, però després, al veure la força de l'enemic, va enviar el seu exèrcit a Shalatiwara, la va incendiar, i es va emportar els objectes de valor, i així Anitta es va quedar sense botí.

Al  va conquerir Kanish, i uns anys després Kushara la va sotmetre finalment a vassallatge. Amb el nom de Sattiwara apareix revoltada juntament amb altres ciutats, contra el rei hitita Ammunas a mitjan .

Referències

Bibliografia

Enllaços externs 
 http://www.hitites.info/history.aspx

Hitites
Buruixkhanda

Buruixkhanda, de vegades escrit Burushkhanda o Purushanda, era una antiga ciutat-estat al centre d'Anatòlia situada al sud del riu Kızılırmak. No es coneix la seva situació exacta, però es creu que era al sud-est del Llac de la Sal.

Els textos coneguts diuen que cap a l'any 1800 aC va passar a mans d'Anitta, un governant hitita que la va incorporar als seus territoris, ja que sembla que el regne de Buruixkhanda era un important rival del regne de Kussara d'on era rei Anitta. Textos hitites posteriors diuen que Anitta va iniciar una guerra contra Buruixkhanda i el seu rei es va rendir als hitites. Segons aquestes narracions, quan Anitta va iniciar la batalla, el rei enemic li va portar regals, un tron i un ceptre, que simbolitzaven el seu dret a governar aquell territori. Anitta va portar amb ell al rei de Buruixkhanda a Nesa, la seva capital, i "el va fer seure davant seu a la dreta", és a dir, el va considerar un vassall privilegiat amb dret de reunir-se amb ell a la seva cort, en reconeixement de la seva rendició voluntària. Probablement Buruixkhanda va deixar d'existir, i les seves terres van ser incorporades a territori hitita.

Referències

Bibliografia 
 Imperi Hitita 

Hitites
Ciutats hitites
Qatna

Qatna o Qatana o Qatanum va ser un regne segurament de població amorrita, entorn de la ciutat d'aquest nom (avui Mishrife -al-Masrafa-, prop d'Homs) del que es tenen notícies almenys des del 1800 aC quan n'era rei Ishi-Addu, que era el pare d'Amut Pi-El.Eren contemporanis de Yashmakhadad i de Zimri-Lim, reis de Mari.

Es mencionen diverses vegades a les Tauletes de Mari. Amut Pi-El era governador de Nazala com a príncep hereu i després va ser nomenat rei. La germana d'Amut Pi-El, Belmun o Beltum, es va casar amb Yashmakhadad i en va ser l'esposa principal. Probablement la mare d'Amut Pi-El era Lammassi-Ashur, una princesa d'Assur o d'Ekallatum. Zimri-Lim de Mari, molt al principi del seu regnat, es va casar també amb una princesa de Qatna, anomenada Dam-Hurasim. Tot i aquest casament, les relacions entre Qatna i Mari no van ser especialment bones, degut al pactes entre Qatna i Elam, que feien front a Iamkhad i Mari.

Destruïda Mari per Hammurabi de Babilònia cap a l'any 1760 aC les fonts sobre Qatna desapareixen. Probablement la ciutat va caure sota dependència d'Alep (Iamkhad) i cap al 1500 aC es va sotmetre a Mitanni. És possible que Amenhotep I (que va regnar cap al 1515-1494 aC), Tuthmosis I (entre el 1494 aC i el 1482 aC) haguessin estat a la ciutat en les seves expedicions a Síria. Tuthmosis III l'esmenta a una inscripció, i diu que hi va ser al seu 33è any de regnat. Amenhotep II (entre el 1427 aC i el 1401 aC) va ser atacat per soldats de Qatna amb suport hurrita al creuar l'Orontes però en va sortir victoriós. Qatna va estar a la zona de frontera amb Mitanni, però sota influència egípcia, i encara és esmentada l'any 1180 aC.

Durant la campanya síria de Subiluliuma I cap a l'any 1340 aC, Akizzi de Qatna va demanar ajut a Akhenaton però no la va rebre i va caure en mans dels hitites, que la van saquejar i van deportar els seus habitants a Hattusa. Al seu lloc com a poder regional va emergir el regne de Nuhase.

Reis 
 Ishi-Addu vers 1800 aC
 Amutpiel ben Ishi-Addu vers el 1800 aC
 Idanda, vers 1400 aC
 Taku, vers 1400 aC
 Akizzi vers el 1350 aC

Referències

Enllaços externs 
 Imperi Hitita 

Llocs esmentats en les cartes d'Amarna
Geografia d'Assíria
Guiraut Riquier

Guiraut Riquier està entre els últims trobadors occitans. És famós per haver escrit amb molta cura els seus treballs i haver-los conservat junts. La "New Grove Encyclopedia" el considera un antologista del seu propi treball.

Se'n conserven més de cent composicions, entre les quals destaquen, a més de les moltes cançons, una sèrie de sis pastorel·les, gairebé una vintena de poesies pertanyents a gèneres de debat (tençons, partiments i tornejaments) i dues albes ben originals.

El cançoner R conserva 48 melodies de les seves poesies.

Serví Almaric el Savi, vescomte de Narbona, i Alfons X el Savi. Ell també creia que havia servit Enric II, comte de Rodés.

Bibliografia 
 Martí de Riquer, Los trovadores. Historia literaria y textos. Barcelona: Ariel, 1983, vol. 3, p. 1609-1646 [estudi, i edició d'onze composicions, amb traducció a l'espanyol]

Enllaços externs 
 http://troubadours.byu.edu/PC/PC-248/248%20-%20Guiraut%20Riquier.htm
 Article a Enciclopèdia Catalana

Narbonesos
Trobadors de l'Aude
Escriptors occitans
Ekal·latum

Ekal·latum (en accadi 𒌷𒂍𒃲𒈨𒌍, transliterat URUE2.GAL.MEŠ, que significaria "els palaus") va ser una ciutat estat de Mesopotàmia que existia cap a l'any 1850 aC al nord-oest del regne de Warum (Eixnunna). Les tauletes de Mari anomenen als seus habitants ekal·lateus. La situació exacta de la ciutat no ha estat trobada però devia ser a l'esquerra del Tigris.

El primer rei conegut és l'amorita Ila-kabkabu que hauria entrat en conflicte amb Mari. Regnava a Ekal·latum el seu fill Xamxi-Adad I que cap al 1796 aC va conquerir Mari, protectorat d'Eixnunna, i va col·locar al seu fill Yashmakhadad al tron de la ciutat. Daduixa d'Eixnunna va reconquerir la regió al sud de Mari, però cap al 1783 aC va fer la pau amb Ekal·latum i Mari i fins i tot Ekal·latum va rebre el suport d'Eixnunna contra el regne de Qatna. El fill de Daduixa, Ibalpiel II, cap al 1775 aC no va tardar a denunciar el tractat i va fer la guerra a la dinastia d'Ekal·latum al morir Xamxi-Adad. Yashmakhadad, fill de Xamxi-Adad I, no va poder sostenir-se al tron sense el seu pare, i va ser enderrocat per Zimrilim de l'antiga dinastia, que tenia el suport de Yamkhad. A Ekal·latum es va sostenir Ixme-Dagan I, el fill gran de Xamxi-Adad I. El regnat d'Ixme-Dagan I va ser caòtic, i diversos senyors, especialment Zimrilin de Mari, el van desafiar. El 1765 aC els elamites van ocupar Ekal·latum i el rei es va refugiar amb Hammurabi de Babilònia que el va ajudar a recuperar el tron,. Ekal·latum es va convertir en una ciutat vassalla de Babilònia. A la mort d'Ixme-Dagan I el va succeir el seu fill Mut-Aixkur darrer sobirà conegut, Després la ciutat deixa de ser esmentada. Com que Mut-Aixkur apareix a les Llistes de reis d'Assíria, sembla que Ekal·latum va estar estar sotmesa a aquest estat.

Referències 

Ciutats de Mesopotàmia
Ciutats d'Assíria
Iamkhad

Iamkhad o Yamkhad va ser un regne a la regió de l'entorn de la ciutat d'Alep, que es coneix almenys des del 1800 aC, quan n'era rei Yarim-Lim I, gràcies als arxius de Mari.

El regne abraçava Alep, i els estats vassalls de Mukish (Alalakh), Niya i Amae. Tenia com a aliats Carquemix, Urshu, Hassuwa, Ugarit, Emar, Ebla i Tunip.

Hattusilis I, rei hitita (entre els anys 1650-1620 aC) va entrar a Síria per Alalakh a la meitat del , on era rei Ammitaqu (que era vassall d'Ammurapi II d'Alep), ciutat que fou destruïda; Ursu va ser atacada pels hitites i la ciutat sembla que va tenir el suport del rei d'Alep, i d'altres. Hi va tornar altres vegades i la primera contra la ciutat hurrita d'Hasu (Haššu), a l'est de l'Eufrates, que probablement era el regne conegut en assiri com a Regne de Mama, a la qual Ammurapi II, fill de Yarimlim III, va enviar els seus generals Zukraši i Zaludi, amb forces per ajudar a la defensa de la ciutat, però Hattusilis els va derrotar a les muntanyes d'Adalur (clàssic Amanus), va creuar l'Eufrates i va destruir Hasu. Hattusilis va morir en la lluita contra Alep, i el seu net Mursilis I hi va fer una expedició de revenja i va ocupar Iamkhad, encara que no gaire temps.

El rei Ilimilimma I va haver de reconèixer la sobirania del Regne hurrita de Mitanni, però al cap de poc es va revoltar, i va sofrir una greu derrota. Barattarna de Mitanni va conquerir i ocupar la ciutat de Khalap (Alep). Idrimi, fill d'Ilimilimma, va prendre el poder a Alalakh uns set anys després i Mitanni el va reconèixer com a rei.

El rei de Khalap, que governava circa l'any 1420 aC, després de la victòria hitita de Tudhalias II sobre Mitanni, que havia ajudat el pretendent al tron Muwa, va fer un tractat d'aliança amb el rei hitita, però Mitanni no va trigar a imposar altra vegada la seva sobirania. El mateix Tudhalias II o el seu successor Arnuwandas I van conquerir el país i el van convertir en província de l'Imperi hitita.

Alep ja no va recuperar el seu anterior poder. Cap al 1200 aC, es va establir una dinastia aramea i finalment va desaparèixer amb la conquesta assíria i babilònica.

Llista de reis 
 Sumu-Epuh vers 1790 aC
 Yarim-Lim I vers 1780 aC
 Hammurabi I (Ammurapi I)
 Abbael I
 Yarim-Lim II
 Niqmi-Epuh
 Irkabtum
 Hammurabi II (Ammurapi II) vers 1635 aC
 Yarim-Lim III
 Hammurabi III
 Sarra-El
 Abbael II
 Ilim-Ilimma I (vassall de Mitanni des de potser el 1500 aC o el 1480 aC)
 Niqmi-Epu II (vassall de Mitanni)
 Ilim-Ilimma II c. 1450 aC (vassall de Mitanni)
 Desconeguts (vassalls de Mitanni fins vers el 1400 aC)
 a l'Imperi Hitita, entre els anys 1400-1200 aC 
 Telepinus (fill de Subiluliuma, rei hitita), cap al 1350 aC 
 Talmi-Sharruma, fill de Telepinus cap al 1330 aC
 Rimisharina, abans del 1200 aC 
 Als arameus, cap al 1200 aC 
 A Assíria, cap al 900 aC

Referències

Bibliografia 
 

Assíria
Estats arameus
Girsu

Girsu (𒄈𒋢𒆠) fou una ciutat estat de Mesopotàmia actual tell Telloh a la governació de Dhi Qar a l'Iraq. estava a 25 km al nord-oest de Lagash. Degut al valor inicial nasal ŋ, la transcripció de Ĝirsu és sovint Ngirsu, però apareix també com G̃irsu, Girsu, Jirsu..

Estava probablement habitada ja en el període d'Ubaid (5300-4800 aC), però no es detecten signes d'activitat rellevant fins al primer període dinàstic (2900-2335 aC). En temps de Gudea de Lagash, en la segona dinastia de Lagash, Girsu va esdevenir la capital d'aquest estat i va romandre després com el seu centre religiós quan el poder polític es va traslladar a Lagash. A la tercera dinastia d'Ur (Ur III) fou centre administratiu de l'imperi, però a la caiguda d'Ur va declinar, i posteriorment va passar a Babilònia; va romandre habitada fins vers el 200 aC.

Fou la primera de les ciutats sumèries excavades, primer sota el cònsol francès a Bàssora Ernest de Sarzec, de 1877 a 1900, seguit pel seu successor Gaston Cros de 1903 a 1909. És un jaciment arqueològic força ric, del qual s'han extret més de 50.000 tauletes amb signes d'escriptura cuneïforme. S'hi han trobat fragment de l'estela de les Vultures. Els sistemes d'excavació no foren apropiats i alguns materials es van deteriorar; a més s'hi van fer excavacions il·legals.

Referències 
 Harriet Crawford, The Construction Inférieure at Tello. A Reassessment, Iraq, vol. 49, pp. 71–76, 1987
 Benjamin R. Foster, The Sargonic Victory Stele from Telloh, Iraq, Vol. 47, pp. 15–30, 1985
 Claudia E. Suter, A Shulgi Statuette from Tello, Journal of Cuneiform Studies, vol. 43/45, pp. 63–70, (1991–1993)

Enllaços externs 

 Tello (Girsu) 
 Imatges de Girsu 
 "Stele of the Vultures" al Louvre

Ciutats sumèries
Zabalam

Zabalam o Zabala () va ser una ciutat estat de Mesopotàmia. Correspon a la moderna Tell Ibzeikh, a la governació de Dhi Qar a l'Iraq. La deïtat tutelar era Inanna. Estava situada a la vora d'antics canals d'irrigació, no gaire lluny d'Umma.

Història 
Alguns segells dels període de Jemdet Nasr inclouen llistes de ciutats (Ur, Nippur, Larsa, Uruk, Kix i Zabalam). La primera notícia històrica és que estava sota el control de Lugal-Zage-Si rei d'Umma i de Lagaix. Sargon I, Xar-Kali-Xarri i Naram-Sin diuen que van construir un temple a la deessa Inna (Inanna) a Zabala. Cap a l'any 2280 aC s'esmenta una victòria de Rimuix d'Accad sobre el rei Ligalgalzu de Zabalam que s'hauria revoltat contra Accàdia. Es conserva una inscripció que parla de la victòria de Rimuix:

A la caiguda de l'imperi de Sargon, Zabalam es va trobar sota la influència d'Isin i apareixen a la ciutat els nom d'alguns reis d'Isin, com Iter-pisha i Ur-Ninurta. Després va passar a mans del rei Abisare de Larsa. Durant el govern de la Tercera dinastia d'Ur, Zabala estava sota el control d'un governador que tenia seu a Umma i dominava tota la província. Va caure en mans de Babilònia i Hammurabi va construir a Zabala l'Ezi-Kalam-ma a la deessa Inanna.

Excavacions 
A l'inici del  van començar les excavacions il·legals; cap a l'any 1995 es feien excavacions autoritzades que semblen ser les primeres, però els resultats no se sap que hagin estat publicats. Després del 2003 les excavacions es van aturar i no s'han reprès.

Referències

Bibliografia 
 Andrew George, House Most High: The Temples of Ancient Mesopotamia (Mesopotamian Civilizations, Vol 5), Eisenbrauns, 1993, 
 B. Alster, Geštinanna as Singer and the Chorus of Uruk and Zabalam: UET 6/1 22, JCS, vol. 37, pp. 219–28, 1985

Enllaços externs 
 CDLI background on Zabala 
 Year Names of Naram-Sin of Akkad
 Year Names of Abisare of Larsa
 Translation of Temple HYmns of Enheduanna 
 Post 2003 war looting at Zabala 

Geografia històrica de l'Iraq
Ciutats sumèries
Keshi

Keshi o Kesh fou una ciutat estat de Mesopotàmia. La deïtat tutelar era Ninhursag. La seva situació és desconeguda i s'ha proposat els llocs d'al-Ubaid (prop d'Ur) o Tell al-Wilayah prop d'Adab. Robert D. Biggs suggereix que en realitat podria no ser altra cosa que una variant del nom Kish.

Hi ha un famós himne al temple de Keshi on és anomenada Nintud. La deessa Nisaba apareix com la cuidadora i directora del temple. Keshi s'anomena com una de les ciutats que van passar a Babilònia al .

Referències 

Ciutats sumèries
Dilbat

Dilbat fou una ciutat estat de Mesopotàmia que correspon a la moderna Tell ed-Duleim o Tell al-Deylam a l'Iraq. Estava al sud-est de Babilònia a la riba oriental de l'Eufrates, a la governació d'al-Qadisiyyah. El ziggurat dedicat a la deessa Urasg, que esmenta l'èpica de Gilgamesh, era al centre de la ciutat.

Fou fundada al segon període dinàstic vers 2700 aC. Hi ha mencions en temps dels sargònides d'Accàdia, i va passar als babilonis vers el . La ciutat va continuar existint sota els cassites i perses, i encara existia a l'inici del període musulmà. Fou centre agrícola principalment.

El jaciment arqueològic està format per dos munts, un a l'oest del primer mil·lenni aC fins a l'època islàmica, i un més gran a l'est que va del tercer al primer mil·lenni.
Fou excavada breument per Hormuzd Rassam al final del , que va trobar diverses tauletes principalment del període neobabiloni. El 1989 hi va excavar J. A. Armstrong de lOriental Institute of Chicago. Encara que l'excavació està en els seus inicis (aturada per la guerra després de 1990) s'han trobat ja nombroses tauletes i altres han arribat al mercat negre procedents d'excavacions il·legals.

Referències 
 Christine Lilyquist, The Dilbat Hoard, Metropolitan Museum Journal, vol. 29, pp. 5–36, 1994
 S. G. Koshurnikov and N. Yoffee, Old Babylonian Tablets from Dilbat in the Ashmolean Museum, Iraq, vol. 48, pp. 117–130, 1986
 Matthew W. Stolper, Late Achaemenid Texts from Dilbat, Iraq, vol. 54, pp. 119–139, 1992
 Joseph Etienne Gautier, Archives d'une famille de Dilbat au temps de la premiere dynastie de Babylone, Le Caire, 1908
 SG Koshurnikov,A Family Archive from Old Babylonian Dilbat, Vestnik Drevnii Istorii, vol. 168, pp. 123ff, 1984

Enllaços externs 
Mapa amb Dilbat esmentat com a T. ed Duleim 

Ciutats sumèries
Jaciments arqueològics de l'Iraq
Der

Der (moderna Tell Aqar (), prop d'al-Badra, a la governació de Wasit a l'Iraq) fou una ciutat estat de Mesopotàmia a Sumer, però a l'est del riu Tigris a la frontera amb el Regne d'Elam. Sota domini amorrita se l'esmenta com Durum. La deïtat local era Ishtaran, representada a la terra pel seu delegat el deu serp Nirah. Les tauletes de Mari esmenten la ciutat com "Dir d'Isharan" i als seus habitants com dirites.

Història 
Der estava ocupada almenys des del primer període dinàstic, però les notícies sobre la ciutat són molt minses. Cap al 2020 aC pertanyia a Ur però se'n va independitzar en aquestes dates. Durant el regnat de Xulgi, de la Tercera dinastia d'Ur, dos anys porten noms en relació a Der: l'11è any del rei és anomenat "any en què Ishtaran de Der fou portat al seu temple"; el 21è any rebé el nom de "any en què Der fou destruïda".

Després de la dinastia d'Ur el poder va passar als amorrites. Cap al 2000 aC trobem governant la ciutat a Ninudsha i més tard (cap al 1940 aC) a Anummuttabil que hauria conquerit temporalment Eshnuna. El 1970 aC va caure en poder de la ciutat d'Isin, i cap al 1900 aC de Larsa. Rim-Sin I de Larsa hauria destruït Der en el seu 20è any de regnat. Cap al 1880 aC el rei de Babilònia Sumuabum va ser expulsat i enviat a l'exili a Der per Manana, rei de Kish.

Vers el 1765 aC la ciutat va ser conquerida per Babilònia. En una inscripció el rei Ammiditana de Babilònia és esmentat destruint la ciutat emmurallada de Der, al seu 37è any de regnat, i es diu que la ciutat havia estat construïda per Damiq-ilishu de la dinastia del País de la Mar.

Sargon II d'Assíria va atacar Elam i fou derrotat pels elamites (Humban-Nikash I) i babilonis (Marduk-apla-iddin II) prop de Der, potser l'any 720 aC

Reis 
 Ninudsha
 Anummuttabil
 Iashubiakhad (vassall cap al 1790 aC)
 Warasa (esmentat a les tauletes de Mari)

Arqueologia 
Der no ha estat excavada, però a la comarca s'han trobat diversos objectes que confirmen el nom del lloc. El lloc ha estat severament damnat per l'aigua durant segles i no es va considerar interessant la seva excavació.

Vegeu també 
 Ciutats de l'antic Orient Mitjà.
 Malqum.

Notes

Bibliografia 
 P. Michalowski, Durum and Uruk during the Ur III Period, Mesopotamia, vol. 12, pp. 83 –96, 1977

Enllaços externs 
 Stela del Museu Britànic que esmenta Der

Ciutats sumèries