alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Úniková rychlost

Úniková rychlost (u Země při povrchu mluvíme o 2. kosmické rychlosti) je rychlost, kterou se pohybuje po parabolické dráze kolem centrálního tělesa v dané výši těleso zanedbatelně malé hmotnosti. Je to nejnižší možná rychlost, při které těleso může definitivně opustit sféru gravitačního vlivu planety.

Velikost únikové rychlosti  v daném místě závisí na hmotnosti centrálního tělesa  a na vzdálenosti  od středu tohoto tělesa podle vztahu

,

kde  je gravitační konstanta a  je gravitační parametr centrálního tělesa.

Ze vzorce je zřejmé, že úniková rychlost se vzdáleností od centrálního tělesa klesá. V tabulce níže jsou uvedeny hodnoty únikové rychlosti pro různé výšky drah v gravitačním poli Země, v následující tabulce pak únikové rychlosti přepočítané na povrch (resp. horní hranici mraků) u jednotlivých planet sluneční soustavy.

Jistým zvláštním případem je tak zvaná černá díra, kde úniková rychlost z horizontu událostí (hranice černé díry, ze které už nedokáže uniknout ani světlo) je (teoreticky) větší nežli rychlost světla, která však nemůže být překročena; proto vše, co překročí horizont událostí, zůstává z dnešního hlediska nenávratně uvnitř černé díry (a je tedy zvenčí nepozorovatelné).

Úniková rychlost podle výšky nad povrchem Země 
Tato tabulka uvádí závislost mezi únikovou rychlostí a výškou nad povrchem Země.

Úniková rychlost na planetách, Slunci a Měsíci 
Tato tabulka uvádí únikovou rychlost na různých tělesech Sluneční soustavy.

Související články 
 Kosmická rychlost
 1. kosmická rychlost
 3. kosmická rychlost
 4. kosmická rychlost

Rychlost
Gravitace
Nebeská mechanika
Astrodynamika
Dostředivá síla

Dostředivá (centripetální) síla (často označovaná Fd) je síla, která má směr do středu křivosti trajektorie tělesa při křivočarém pohybu (při pohybu po kružnici do středu kružnice). Má směr normály k trajektorii v daném místě, je tedy kolmá na vektor rychlosti. Dostředivá síla způsobuje změnu směru vektoru rychlosti (dostředivé zrychlení), a tím zakřivení trajektorie, velikost vektoru rychlosti však nemění.

Vztah velikosti dostředivé síly, hmotnosti tělesa m, velikosti rychlosti tělesa v (popř. úhlové rychlosti ω) a poloměru křivosti r je

nebo

.

V otáčející se neinerciální vztažné soustavě vzniká odstředivá síla, která se často označuje jako reakce (reaktivní síla podle Třetího Newtonova zákona) k síle dostředivé. Je to však pouze síla zdánlivá a závisí na volbě vztažné soustavy.

Důkaz 
Pohybuje-li se těleso (hmotný bod) po kružnici s konstantní úhlovou rychlostí ω, pak pro úhel φ úsečky spojující těleso a střed kružnice platí:

kde t je čas. Je-li x souřadnice tělesa v kartézském souřadném systému se středem ve středu kružnice, pak pro tuto platí:

Víme, že složku zrychlení ve směru osy x získáme druhou derivací souřadnice x podle času:

kde  je složka zrychlení tělesa ve směru osy x, tedy platí:

Pro , kde k= 0,1,2,…,n pak platí, že absolutní hodnota této složky zrychlení ve směru „x“ je rovna hledanému dostředivému zrychlení ad:

.

Dostředivou sílu F d pak spočítáme z Newtonova zákona:

První Newtonův zákon říká že pohybující se předmět pokračuje v pohybu po přímé dráze, dokud jej nějaká síla nedonutí změnit směr

Související články 
 Pohybová rovnice
 Křivočarý pohyb
 Coriolisova síla
 Odstředivá síla

Externí odkazy 
 

Dynamika
Seznam finských spisovatelů

Seznam finských spisovatelů setříděný podle abecedy.

A 
 Umayya Abu-Hanna (* 1961)
 Mikael Olai Agricola (1510–1557)
 Juhani Aho (1861–1921)
 Outi Alanne (* 1967)
 Antero Alli (* 1952)

B 
 Peter von Bagh (* 1943)
 Anni Blomqvist ()
 Jöns Budde (asi 1437–1491)

C 
 Johan Cajanus (1655–1681)
 Walter de Camp
 Minna Canthová (1844–1895)

D 
 Jörn Donner (* 1933)

E 
 Rabbe Enckell (1903–1974)

F 
 Kati-Claudia Fofonoff (* 1947)

G 
 Sami Garam (* 1967)
 Alexandra Gripenbergová (1857–1913)

H 
 Pentti Haanpää (1905–1955)
 Paavo Haavikko (* 1931)
 Helvi Heleena Hämäläinenová (* 1907)
 Anna-Leena Härkönenová (* 1965), spisovatelka a herečka
 Aaro Antti Hellaakoski (1893–1952)
 Saima Harmaja (1913–1937)
 Jukka M. Heikkilä (* 1966)
 Pekka Hiltunen (* 1966)
 Laila Hirvisaari (1938)
 Kari Hotakainen (* 1957), jeden z nejúspěšnějších současných finských spisovatelů, prozaik, básník, dramatik a autor knížek pro děti
 Veikko Huovinen (* 1927)
 Antti Hyry (* 1931)

J 
 Tove Janssonová (1914–2001)
 Arvid Järnefelt (1861–1932)
 Maria Jotuniová (1880–1943)

K 
 Frans Uuno Kailas (1901 – 1933)
 Aino Kallasová
 Anja Kauranenová viz Anja Snellmanová
 Veikko Antero Koskenniemi (1885 – 1962)
 Ilmari Kianto (1874–1970)
 Eeva Kilpiová (1928–)
 Aleksis Kivi (1834–1872), autor prvního významného finsky psaného románu Sedm bratří
 Kaarlo Robert Kramsu (1855–1895)
 Leena Krohnová (* 1947), spisovatelka, autorka románů, povídek, knížek pro děti a esejí

L 
 Leena Landerová (*1955)
 Martti Johannes Larni (* 1905)
 Maiju Lassila (1868–1918)
 Leena Lehtolainen (* 1964)
 Joel Lehtonen (1881–1934)
 Armas Eino Leino (1878–1926)
 Rosa Liksomová (* 1958), spisovatelka a fotografka
 Väinö Linna (1920–1992), spisovatel
 Johannes Linnankoski (1869–1913)
 Elias Lönnrot (1802 – 1884)

M 
 Eeva Liisa Mannerová (* 1921)
 Veijo Meri (* 1928)
 Timo K. Mukka (1944–1973)
 P. Mustapää (* 1899)

O 
 Sofi Oksanen (* 1977), spisovatelka

P 
 Arto Paasilinna (* 1942)
 Olavi Paavolainen (1903–1964)
 Teuvo Pakkala (1862–1925)
 Paavo von Pandy (1905–1986)
 Toivo Pekkanen (1902–1957)
 Maria Peura (* 1970)
 Anni Polva (1915–2003)
 Riikka Pulkkinen (* 1980)

R 
 Aino Räsänen (1910–1995)
 Paavo Olavi Rintala (* 1930)
 Johan Ludvig Runeberg (1804–1877), básník

S 
 Asko Sahlberg (* 1964), spisovatel
 Hannu Salama (* 1936), romanopisec, klasik finského dělnického románu
 Alexandra Salmela (1980)
 Juha Seppälä (* 1956), prozaik a dramatik
 Raija Siekkinenová (1953–2004), povídkářka
 Frans Eemil Sillanpää (1888–1964)
 Salla Simukka (* 1981)
 Elvi Aulikki Sinervová (* 1912)
 Johanna Sinisalo (* 1958), autorka sci-fi a fantasy literatury
 Anja Snellmanová, původním jménem Anja Kauranenová (* 1954), spisovatelka

T 
 Arvo Albin Turtiainen (* 1904)

V 
 Aladár Valmari (1922–1993)
 Katri Valová (1901–1944)
 Anja Leila Hemmikki Vamelvuová (* 1921)

W 
 Kurt Martti Wallenius (1893–1984), generál, politik a spisovatel
 Mika Waltari (1908–1979)
 Hella Maria Wuolijokiová (1886–1954)

Externí odkazy 
 

 
Finských spisovatelů
spisovatel
Obsah

Obsah je v geometrii veličina, která vyjadřuje velikost plochy. Jiné názvy jsou plocha, výměra, rozloha. Obsah je mírou (tedy charakteristikou velikosti) dané dvourozměrné části prostoru. Označuje se písmenem S, či v mezinárodním použití písmenem A. Povrch tělesa je součtem obsahů všech ploch, které geometrické těleso ohraničují.

Někdy je slovo obsah nesprávně používáno pro objem prostorových (třírozměrných) těles, který se označuje písmenem V.

Jednotky 
Jednotka v soustavě SI:
 metr čtvereční, značka jednotky: m2

Další používané jednotky:
 kilometr čtvereční (km2): 1 km2 = 1 000 000 m2
 hektar (ha): 1 ha = 10 000 m2
 ar (a): 1 a = 100 m2
 decimetr čtvereční (dm2): 1 dm2 = 0,01 m2
 centimetr čtvereční (cm2): 1 cm2 = 0,0001 m2
 milimetr čtvereční (mm2): 1 mm2 = 0,000001 m2

Nestandardní jednotky:
 akr

Měřidla:
 planimetr, čtvercová síť

Vzorce

Související články 
 Katastrální výměra
 Plocha
 Povrch
 Výpočet plochy pomocí L´Huillierových vzorců

Externí odkazy 
 
 
 

Geometrie
Rovinné geometrické útvary
Objem

Objem je fyzikální veličina, která vyjadřuje velikost prostoru, kterou zabírá těleso. Z matematického hlediska představuje objem míru charakterizující danou vymezenou část prostoru. Z Fyzikálně-chemického hlediska je objem odvozená jednotka. Objem látek je závislý na tlaku, teplotě a látkovém množství (viz stavová rovnice).

Symbol veličiny: V (angl. volume)

Jednotka SI: metr krychlový, značka jednotky: m³, lidově zvaný kubík.

Rovnice pro výpočet objemu

Jednotky objemu

Odvozené z SI 
 decimetr krychlový [dm³]
 centimetr krychlový [cm³]
 milimetr krychlový [mm³]

z evropské praxe 
 hektolitr [hl]
 litr [l] (1 l = 1 dm³)
 decilitr [dl]
 centilitr [cl]
 mililitr [ml] (1 ml = 1 cm³)

Převody objemových jednotek podle SI 
1 m3 = 1 000 dm3 = 1 000 000 cm3 = 1 000 000 000 mm3
0,01 hl = 1 l = 10 dl = 100 cl = 1 000 ml

Jednotky mimo soustavu SI 
 Britské (UK, imperiální)
 bušl (8 × UK gallon ≈ 36,3687 dm³)
 gallon (4,54609 dm³)
 fluid ounce (UK gallon / 160)
 pinta

 Americké (US)
 barel
 bušl (8 × „suchý“ US gallon ≈ 35,2391 dm³)
 „suchý“ gallon (4,40488377086 dm³)
 „tekutý“ gallon (3,785411784 dm³)
 fluid ounce („tekutý“ US gallon / 128)
 liquid pint

 Historické
 aam
 acre-pulgada
 prostice
 pipe

Příklady objemů
Pro porovnání řádové velikosti je zde uveden seznam některých zajímavých objemů:
 10 litrů je rovno
 0,01 m³
 100 dl
 0,353 krychlové stopy
 610,237 krychlových palců
 objemu krychle o délce hrany 21,54 cm
 objemu vody o hmotnosti 10 kg
 28,316846592 l – 1 krychlová stopa
 55 l – objem palivové nádrže u vozu Škoda Octavia
 100 l = 0,1 m³
 1–8,2 l – typický rozsah objemu motoru automobilů.
 1,4 l – typický objem lidské mozkovny
 3,78541 l – 1 US galon
 4 l – množství paliva spotřebovaného každou sekundu v letadle Boeing 747.
 4,54609 l – 1 imperiální galon
 4,7 l – obvyklý celkový objem krve v lidském organismu
 5–7 l – typické množství krve, které lidské srdce přepumpuje každou minutu
 5,5 l – průměrné množství nafty spotřebované na 100 km při jízdě ve Škodě Octavia s motorem 2.0 TDI-PD/103 kW
 6 l – typický objem mužských plic
 10 l = 0,01 m³
 1 litr je roven
 0,001 m³
 1000 cm³
 10 dl
 100 cl
 1000 ml
 objemu krychle o délce hrany 10 cm
 objemu vody o hmotnosti 1 kg
 61,0237 krychlového palce
 300 ml = 3 dl – „třetinka“, „malé pivo“
 400 ml – typický objem lidského močového měchýře
 473 ml – 1 US pinta
 500 ml = 0,5 l – Půllitr, „velké pivo“
 568 ml – 1 imperiální pinta
 750 ml – nejběžnější objem láhve vína
 946 ml – 1 US quart
 1000 ml = 1 litr
 100 ml je rovno
 100 cm³
 1 dl
 1/10 l
 10 cl
 100 ml
 objemu krychle o délce hrany 46 mm
 6,1 krychlového palce
 10 ml je rovno
 10−5 m³
 1 cl
 10 cm³
 0,1 dl
 0,01 l
 objemu krychle o délce hrany 21,5 mm
 objemu koule o poloměru 13,3 mm
 16,387064 ml = 1 krychlový palec
 20 ml – „malý panák“
 40 ml – „panák“
 50 ml = 0,5 dl – „velký panák“
 100 ml = 1 dl

Odměrná měřidla a nástroje 
 odměrný válec
 pipeta
 byreta
 vodoměr

Externí odkazy 
 
 

Geometrie
Fyzikální veličiny
Mikael Agricola

Mikael Agricola (1510, Pernaja – 9. dubna 1557, Kuolemajärvi) byl finský kněz, biskup, církevní reformátor, básník, tvůrce spisovné finštiny, jemuž je přezdíváno „otec finské literatury“. V latinských spisech se označuje jako Michael Olai Agricola. Byl prvním biskupem v Turku, který se oženil a který vyznával luteránství.

Mikael byl katolickým knězem. Studoval ve Viipuri, Turku a Wittenbergu (žák Luthera a Melanchtona). Od roku 1554 byl biskupem v Turku. Když se vracel z Moskvy z mírových jednání mezi Švédskem a Ruskem, předčasně zemřel.

Původní jsou předmluvy k přeloženým dílům, často veršované. V jednom díle se zmiňuje o finských bozích, kteří se později objevili v eposu Kalevala z 19. století.

Dílo 
 Výtah z katechismu Abckiria (1543) (první tištěná finská kniha)
 Rucouskiria Bibliasta (Modlitebník z Bible, 1544)
 Se Wsi Testamenti (Nový zákon, 1548)
 Dauidin Psaltari (Davidův žaltář)

Související články 
 Finská literatura
 Seznam finských spisovatelů

Externí odkazy 
 
 

Finští básníci
Finští protestantští biskupové
Finští překladatelé
Agricola
Agricola
Úmrtí v roce 1557
Úmrtí 9. dubna
Muži
Překladatelé do finštiny
Překladatelé bible
Spisovatelé píšící finsky
Outdoor

Outdoor jsou veškeré aktivity, které probíhají mimo uzavřené prostory (z angl. out – mimo, za; door – dveře).

Dnes je tento termín všeobecně chápán jako označení oboru „pobyt v přírodě“, především jako způsob trávení volného času.

Nejběžnější outdoorové aktivity 
 Horolezectví
 Cyklistika
 Jízda na koni
 Pěší turistika
 Vodáctví
 Tábornictví
 Geocaching
 Paragliding
 Kanoistika

Obchodní pojem 
Označení outdoor se ujalo také jako obchodní označení – prodává se outdoroové oblečení, rozličné outdoorové vybavení, je pořádán i outdoorový veletrh. Asi nejpřesnější je tedy napsat, že outdoor je segment trhu. Outdoorové zákazníky nespojuje jen pobyt v přírodě, ale i nákupní zvyklosti, představy o vybavení, styl. Pro některé z nich je dokonce styl důležitější, než původní účel daných výrobků. Dalo by se říct, že termín Outdoor byl využit jako označení (a obsah) módního trendu, kterým se prodejci oblečení a výrobků pro volný čas snaží zachytit zejména mladší segment zákazníků a zákazníky ze střední; vyšší střední a servisní třídy obyvatelstva, kteří jsou schopni kupovat drahé a módní zboží. Typicky lze outdoorový styl vidět u vysokoškolských studentů, studenty tuto módu odpírajícími bývá označován otrockým překladem anglického významu "venkodveřismus". Módní trend vede k využívání výrobků určených často pro dálkovou, nebo vysokohorskou turistiku způsobem, pro který nejsou konstruovány (např. chození v expedičních botách po městě), a který může v důsledku vést k poškození uživatele. Stejně tak ale dochází i k degeneraci kvality "značkového" vybavení, které se výrobci pokoušejí přizpůsobit reálnému využití (chození po městě) a masovému zájmu (akcentu na snížení ceny), což vedlo k poklesu kvality a degeneraci značky, případně typu zboží, a v konečném důsledku k opadu zájmu o tento druh "stylu". Tento proces popsal filozof a sociolog Georg Simmel v knize Peníze v moderní kultuře a jiné eseje a lze jej aplikovat na outdoor stejně, jako na libovolný jiný „styl“.

Technicky obdobné výrobky se prodávají i jako lovecké a rybářské potřeby, military a další.

Trochu širší význam má dnes turistika.

Externí odkazy 
 
 Webforum zaměřené na turistiku a outdoor
 Český online magazín s tematikou outdooru
 Vodáctví a outdoor cyklistika
 Časopis pro život za dveřmi

Pobyt v přírodě
Vteřina

Vteřina, plným názvem úhlová vteřina (dříve také oblouková vteřina), je jednou z jednotek úhlu (1/60 úhlové minuty). Pro úhlovou vteřinu se používá značka ″ (před kterou se nepíše mezera) či zkratka as. Stejná značka se používá i pro palec, což ale také není jednotka SI.

Odlišení od jednotky času 
 V běžném, neodborném jazyce se jednotka času označuje sekunda i vteřina, obě verze jsou považovány za možné. 
 Naopak v odborných textech je sekunda (zaveden přijetím systému jednotek SI roku 1974) od roku 1980 jediný správný a legální název pro jednotku času.

Etymologie 
Název sekunda, což je latinská řadová číslovka s významem druhá, je odvozen od toho, že se jedná po minutách o druhé dělení hodiny – latinsky pars minuta secunda. (Minuta tak byla pars minuta prima – „první zmenšená část“; používala se ještě další dělení např. pars minuta tertia, dnes se však zpravidla sekunda už dále dělí desetinně; v některých jazycích se však slovo pro šedesátinu sekundy zachovalo, ačkoliv se neužívá, např. v polštině  či v arabštině , tálita.)

Výraz vteřina poprvé použil (ve smyslu úhlu) tepelský premonstrát, český buditel a vlastenec Josef Vojtěch Sedláček v roce 1822 v díle Základové měřictví, čili Geometrie (pro minutu má pojem menšina a tercii třetina). Jde o jeho neologismus (rusismus), nápodobu slova sekunda utvořenou z řadové číslovky vterý (viz též heslo úterý). Má se za to, že Sedláček (který vytvářel terminologii matematiky a fyziky) znal slovo wterý (ve smyslu „druhý”) z Rukopisu královédvorského, „nalezeného” v roce 1817 (a po jistý čas ještě nepovažovaného za padělek), a že jeho pravděpodobný autor, rusofil Václav Hanka, toto slovo nejspíše vytvořil podle ruského slova второй/vtoroj téhož významu. V ostatních slovanských jazycích se používá výhradně označení odvozené z latinského secundus.

Odkazy

Poznámky

Reference

Externí odkazy 
 
 

Jednotky rovinného úhlu
Minuta

Minuta (značka min) je jednotka času a označuje 1/60 hodiny (zlomek jedna šedesátina). Minuta se dále dělí na šedesát sekund. Jednotka pochází z babylónské šedesátkové soustavy a má společný původ jako úhlová minuta (značka ′). Šedesátina (tedy minuta) byla později označována latinsky jako pars minuta prima („první zmenšená část“, minuere = zmenšit), sekunda je pak 1/3600 (tj. 1/60 z 1/60) a byla označena jako pars minuta secunda („druhá zmenšená část“).

Značení a vztah k soustavě SI 
Minuta jako jednotka času má značku min. Dosud přetrvávají i nyní nedoporučované značky m a ′ (píší se za číselnou hodnotu bez mezery), zejména pro časové trvání vyjádření v hodinách, minutách a sekundách; norma v tomto případě doporučuje pouze oddělování těchto tři číselných hodnot dvojtečnou bez uvedení jednotek (pro dobu trvání 1 hodina a 32 minut a 47 sekund se tedy vedle správného zápisu 1:32:47 někdy používá i zápis 1h32′47″ nebo 1h32m47s).

Jedna minuta je šedesátina hodiny. Jedna minuta se dělí na 60 sekund. Vzácně může být pro srovnání kalendářního a astronomického času určen jiný počet sekund (tzv. přestupná sekunda).
1 h = 60 min = 3600 s

Minuta byla dříve v soustavě SI vedlejší jednotkou času. Tato kategorie však byla v roce 2007 zrušena a minuta je v současnosti považována za jednotku mimo soustavu SI, jejíž používání souběžně s jednotkami SI však akceptuje Příručka SI i Mezinárodní výbor pro míry a váhy (CIMP).

Použití v astronomii 
V astronomii je minuta zpravidla jednotkou úhlovou. Hodinový úhel a rektascenze se však mohou udávat v jednotkách časových i úhlových. U minut je potřeba dávat pozor na záměnu úhlové a časové jednotky, neboť se číselně liší. Země se totiž otočí kolem své zemské osy o průměrných 15° za hodinu; u jednotek 60krát menších tomu odpovídá 15 úhlových (obloukových) minut za minutu času.

Původ 
Minuta znamená latinsky „menší“, respektive „zmenšená“ (od slovesa minuere, zmenšovat). V latině se minuta původně označovala jako „(pars) minuta prima“ (tj. první menší, poprvé zmenšená část) a sekunda jako „(pars) minuta secunda“ (druhá menší, podruhé zmenšená). V latině bylo možné dělit i dále - pars minuta tertia byla šedesátina sekundy a tak dále, toto dělení přešlo i do některých pozdějších jazyků, např. do polštiny (tercja).

Minuta s přestupnou sekundou 
V definici koordinovaného světového času (UTC) může mít minuta i 61 či 59 sekund, kvůli zahrnutí přestupné sekundy.

Reference

Literatura 
 Marie Bláhová (2001), Historická chronologie – nakl. Libri, s. r. o., Praha,

Související články 
 Minuta (úhlová jednotka)
 Sekunda
 Hodina

Externí odkazy 
 
 
 

Jednotky času
Termodynamická teplota

Termodynamická teplota (též absolutní teplota nebo zkráceně teplota) je fyzikální stavová veličina dobře definovatelná pro termodynamické systémy ve stavu termodynamické rovnováhy, rostoucí s růstem vnitřní energie systému. Její nerovnost určuje směr samovolného (tedy bez konání práce) přestupu tepla od teplejšího systému k systému chladnějšímu, uvedou-li se do tepelného kontaktu.

Značení 
 Symbol veličiny: T (angl. temperature)
 Základní jednotka SI: kelvin, značka jednotky K
 Další používané jednotky: stupeň Rankina °R

Měřící přístroje 
 teploměr kapalinový (rtuťový, lihový), plynový, teploměr bimetalový, teploměr elektrický (termoelektrický, odporový), teploměr radiační (pyrometr)

Související články 
 Teplota
 Barevná teplota

Fyzikální veličiny
Teplota
Termodynamika
Statistická mechanika
Antoni Grabowski

Antoni Grabowski (11. června 1857 Nowe Dobre – 4. července 1921 Varšava) byl polský inženýr chemie, polyglot, který znal 30 jazyků, a raný propagátor esperanta. Grabowski je autor řady vědeckých a technických děl. Jeho hlavním dílem je překlad nejznámějšího díla Adama Mickiewicze Pan Tadeusz do esperanta (Sinjoro Tadeo). Jeho prvním překladem do esperanta byla povídka Sněžná bouře od Alexandra Sergejeviče Puškina.

Dílo 
Slavná je Grabowského mezinárodní antologie básní El Parnaso de Popoloj obsahující 110 překladů básní z 30 jazyků. Grabowski je nazýván otcem esperantské poezie, pro svůj překlad eposu Sinjoro Tadeo (Pan Tadeáš), v kterém vyvrcholilo jeho překladatelské umění. Jako první začal široce užívat všech možností esperantské struktury a mluvnice, zavedl bezprostřední tvoření sloves z podstatných a přídavných jmen a zavedl mnohé vhodné a šťastně vybrané novotvary, tzv. neologismy. Je také autorem slovníku Granda Vortaro Pola-Esperanta kaj Esperanta-Pola. Původních básní není mnoho, ale je mezi nimi například báseň La Tagiĝo, téměř druhá hymna esperantistů, Reveno de l'Filo a Sur unu kordo.

Překlady do esperanta 
 La gefratoj od Johanna Wolfganga Goetha
 Ŝi, la tria od Henryka Sienkiewicze
 Pekoj de l'Infaneco od Bolesława Prusa
 Mazepa, En Svisujo a Patro de Pestuloj od Juliusze Słowackého
 Halka, opera Stanisława Moniuszka

Další závažná díla 
 Postrikolto
 Elektitaj Vetsaĵoj
 Nova Antologio
 La Liro de la Esperantistoj
 Libro de Profetoj

Reference

Externí odkazy 
 
 

Polští esperantisté
Překladatelé do esperanta
Překladatelé z polštiny
Překladatelé z němčiny
Esperantská literatura
Polští polygloti
Narození v roce 1857
Narození 11. června
Úmrtí v roce 1921
Úmrtí 4. července
Úmrtí ve Varšavě
Muži
Zemřelí na infarkt myokardu
Pohřbení na Powązkowském hřbitově
Absolventi Vratislavské univerzity
Volapükisté
Vasilij Nikolajevič Devjatnin

Vasilij Nikolajevič Devjatnin (1862 – 28. března 1938) byl ruský učitel, esperantista a stylista.

Dílo

Jeho dílo 
 Nevola mortignito - báseň
 Edziĝo - drama
 Nefinita Dramo - drama
 La instruita mimikisto - drama
 Unuaj Esperantistaj Satiroj - učebnice
 Elementa Esperanta Sintakso - učebnice
 Esperant Afiksaro - učebnice
 Propaganda Piedvojaĝo - spis

Překlady 
 Boris Godunov - Alexandr Puškin
 Ruslano kaj Ludmila - Alexandr Puškin
 Poltava - Alexandr Puškin
 Husaro - Alexandr Puškin
 La reĝo judea - Romanov
 Garantio - Fridrich Schiller
 Infano de Zorgo - Johann Gottfried Herder
 Demono kaj Anĝelo - Michail Jurjevič Lermontov

Související články 
 Esperantská literatura

Externí odkazy 
 

Esperantská literatura
Oběti Velké čistky
Narození v roce 1862
Úmrtí v roce 1938
Muži
Heinrich August Luyken

Heinrich August Luyken (10. prosinec 1864 – 21. září 1940) byl německý spisovatel (později britský občan) píšící v esperantu. Je autorem několika dobrodružných románů, z nichž se největšího ocenění dočkal román z prostředí starověkého Babylonu, Pro Iŝtar.

Bibliografie 
 Paŭlo Debenham (1912),
 Mirinda amo (1913),
 Stranga heredaĵo (1922)
 Pro Iŝtar (1924)

Externí odkazy 
 
  Heinrich August Luyken na webu esperanto.net

Spisovatelé píšící esperantem
Němečtí spisovatelé
Narození v roce 1864
Narození 10. prosince
Úmrtí v roce 1940
Úmrtí 21. září
Muži
Henri Vallienne

Henri Vallienne (19. listopadu 1854 – 1. prosince 1908) byl francouzský lékař, esperantista.

Dílo

Původní tvorba 
 KASTELO DE PRELONGO - rozsáhlý původní román, plný dobrodružství, záhad, intrik a justičních omylů
 ĈU LI - román, stylově revidován K. Kalocsayem

Překlady do esperanta 
 Manon Lescaut od A. Prévosta,
 MARGOT od Musseta,
 ENEIDO od Vergilia,
 LA METAMORFOZOJ od Ovidia - zůstala v rukopise,
 LA AVENTUROJ DE TELEMAKO od Fénelona - zůstala v rukopise.

Odkazy

Externí odkazy 
 
 Esperantská literatura

Esperantská literatura
Narození v roce 1854
Úmrtí v roce 1909
Muži
Hendrik Bulthuis

Hendrik Bulthuis (* 1865 – 1945) byl nizozemský celní úředník, autor a překladatel. Jeho více než 30 děl je psáno esperantem. Měl pozoruhodný vypravěčský talent.

Dílo 
Jeho původní romány (v esperantu):
 Offspring of Orpheus (eo:Idoj de Orfeo (1923)),
 Joseph and Potifer's Wife (eo:Jozefo kaj la edzino de Potifar (1926)),
 Land of Hell (?) (eo:Inferio),
 The Fuzzy Hand (eo:La Vila Mano(1928)).

Původní hry (v esperantu):
 Poor in Spirit (eo:Malriĉa en spirito),
 Uncle from America (eo:Onklo el Ameriko (1922))

Sbírka básní:
 The Two Ships (eo:La Du ŝipoj (1909)).

Přeloženo z jiných jazyků do esperanta 
 Two Tickets (eo:Du biletoj(1907))
 Never Better than Late
 Salome (1910)
 Character (eo:Karaktero (1921))
 Diary of a Village Clerk (eo:Taglibro de vilaĝ-pedelo (1921))
 Josepha (1922)
 Little John (eo:La Malgranda Johano (1926))
 The Lion of Flanders (eo:La Leono de Flandrujo (1929)) by Hendrik Conscience. Translated from Flemmish.
 Jane Eyre (1930)
 Emperor and Galilean (eo:Imperiestro kaj Galileano (1930))

Související články 
 Esperantská literatura

Externí odkazy 
 

Esperantská literatura
Narození v roce 1865
Úmrtí v roce 1945
Muži
Saxton Payson

Edward Saxton Payson (26. září 1842 – 22. září 1932) byl americký esperantský spisovatel. Narodil se ve městě Groton, ve státě Massachusetts. V mládí zpíval v opeře, od roku 1882 vyráběl piana a v roce 1906 se stal předsedou společnosti vyrábějící piana. Esperanto se naučil v roce 1910. V letech 1918 – 1921 byl předsedou Esperantského svazu pro Severní Ameriku (EANA – Esperanta Asocio de Norda Ameriko), pak byl zvolen čestným předsedou.

Z angličtiny překládal do esperanta převážně romanticky dobrodružnou literaturu (Wagnalls, Kirchner, Giesy, Moffet, Haggard, Roe), také povídku od Anatola France převedl z anglického překladu.

Jako původní autor se do esperantské literatury zapsal dvěma povídkami: Mládí a láska benátská legenda o dobrodružstvích mladého malíře, Strašidelná manželka popisuje člověka, který tolik toužil po své zemřelé manželce, až ji přivolal zpět, sám zemřel a pod jejím vedením odešel do říše věčného štěstí.

Vlastní tvorba v esperantu 
 Juneco kaj amo (Mládí a láska – legenda z Benátek, 1930)
 La fantoma edzino (Strašidelná manželka, vydáno až v roce 1988 v knize novel dalších autorů)

Překlady do esperanta 
 La akrobato de Nia Sinjorino (Akroba Naší Paní – tisíciletá legenda, 1919)
 Kirchner, Lula: Blanche, la virgulino de Lille (Blanche, panna z Lille, 1919
 Giesy, J. U.: Mimi (povídka o latinské čtvrti za války, 1920)
 Anatole France: Thais (1921)
 Wagnalls, Mabel: Miserere (Miserere, hudební povídka, 1921)
 Wagnalls, Mabel:  Palaco de danĝero (povídka o Madame la Pompadour, 1926)
 Moffett, Cleveland: La karto mistera (Záhadná karta, 1927)
 Haggard, Henry Rider: Luno de Izrael (Světlo Izaele – povídka o odchodu z Egypta, 1928 – přeloženo spolu s Montagu C. Butlerem)
 Roe, Vingie E.: Lando de arĝenta akvo (Země stříbrné vody, 1931)
 Wagnalls, Mabel: La rozujo cxiumiljara (Růžový keř kvetoucí každých tisíc let)

Externí odkazy 
 

Esperantská literatura
Američtí spisovatelé 20. století
Narození v roce 1842
Narození 26. září
Narození v Massachusetts
Úmrtí v roce 1932
Úmrtí 22. září
Muži
Američtí esperantisté
Američtí překladatelé
Eugen Lanti

Eugen Lanti (pseudonym Eugena Adama) (19. července 1879 – 1. ledna 1947) byl normandský učitel a v esperantu píšící spisovatel.

Jeho sloh byl prostý, sarkastický, užívání přípon a předpon zredukoval na minimum dle zásady „sufiĉo kaj neceso“ (přípona jen jako nutnost). Založil svaz Sennacieca Asocio Tutmonda a byl dlouholetým redaktorem třídní revue Sennaciulo.

Bibliografie 
 Leteroj de lanti
 Vortoj de k-do lanti
 For la neŭtralismon! La labo-rista esperantismo Naciismo Překlady 
 Skizo pri filozofio de l'homa digno od Gillese
 Kandid a Tri verkoj de Volter'' od Voltaira

Odkazy

Externí odkazy

Související články 
 Esperantská literatura

Esperantská literatura
Francouzští anarchisté
Narození 19. července
Narození v roce 1879
Úmrtí 1. ledna
Úmrtí v roce 1947
Sebevrazi
Sebevraždy oběšením v Mexiku
Muži
Edmond Privat

Edmond Privat (17. srpna 1889 – 28. srpna 1962) byl frankofonní švýcarský esperantista, historik a vysokoškolský pedagog.

V letech 1921 až 1928 zorganizoval a vedl celé esperantské hnutí. Byl profesorem historie a v letech 1920 – 1934 šéfredaktorem revue Esperanto, oficiálního orgánu Světového esperantského svazu (UEA), kde po celou dobu vycházely jeho úvodníky. Byl osobním přítelem Gándhího, pořádal mezinárodní konference o výuce esperanta v Ženevě v roce 1922, konferenci o obchodu a průmyslu v Paříži (1925 a konferenci Školou k míru v Praze (1927).

Dílo 
 Karlo (čítanka, 1909)
 Cxe l' koro de Europo (1909)
 Vivanta lingvo de vivanta popolo (1910)
 Pri esperanta literaturo (1912)
 Tra l' silento (básnická sbírka, 1912)
 Ginevra (drama, 1913)
 Kursa lernolibro (1913)
 Historio de Esperanto (historické dílo, 1912, 1927)
 Vivo de Zamenhof (1920)
 Esprimo de sentoj en Esperanto (1931)
 Interpopola konduto (filosofické dílo, 1934)
 Federala sperto (1958)
 Junagxa verkaro (1960)
 Aventuroj de pioniro (vyprávění, 1963)
 Vivo de Gandhi (1967)
 Hector Hodler, lia vivo kaj morto
 Du paroladoj

Související články 
 Esperantská literatura

Externí odkazy 
 
 https://web.archive.org/web/20040907000540/http://www.geocities.com/origlit/autor/privat.html

Švýcarští esperantisté
Kvakeři
Narození 17. srpna
Narození v roce 1889
Narození v Ženevě
Úmrtí 28. srpna
Úmrtí v roce 1962
Úmrtí v kantonu Vaud
Muži
Julio Baghy

Julio Baghy (13. ledna 1891, Segedín – 18. března 1967, Budapešť) byl maďarský herec, režisér a jeden z předních autorů esperantského hnutí. Je autorem několika novel, ale své mistrné zvládnutí esperanta dokázal především na poli poezie. Jeho verše jsou plné lyriky, humanismu a veselé nálady. Jeho první velkou básnickou sbírkou je Preter la Vivo, z níž bylo mnoho básní zhudebněno.

Život 
Baghy pocházel z divadelní rodiny, jeho otec byl herec, matka dělala nápovědu v divadle. V roce 1911 se začal učit Esperanto. Během první světové války byl uvězněn na Sibiři, v zajateckém táboře, kde učil Esperanto válečné zajatce.

V zajetí strávil šest let (1915-1920), poté, co se vrátil domů, začal věnovat všechen svůj čas Esperantu, učil svoje přátele a vedl školení, pořádaná jak v tuzemsku, tak i v zahraničí.

Baghy byl také autorem učebnic a dlouhá léta druhým hlavním redaktorem (1922-1933) Kalocsay Kalmanova revue Literatura Mondo.

Přestože napsal několik románů, nejznámější je pro řadu svých básní psaných v Esperantu. V Esperantu vytvořil také drama - Number One z roku 1929, které bylo s velkým úspěchem představeno v Budapešti.

Bibliografie

Sbírky básní 
 Preter la vivo (Jak šel život)
 Pilgrimo (Putování)
 La vagabondo kantas (Tulák zpívá)
 Aŭtuno (Podzim)
 Foliaro (Listoví)

Díla v próze 
 Dancu marionetoj (Loutky ať tančí)
 Migranta plumo (Putující pero)

Novely 
 Printempo en aŭtuno (Jaro v podzimu)
 Verdaj donkihxotoj (Zelení donkichoti) – satira
 Teatra korbo (Divadelní koš)
 La verda koro (Zelené srdce)
 Koloroj (Barvy)
 Ĉielarko (Duha)
 Sonĝe sub pomarbo (Snění pod jabloní)
 En maskobalo (Na maškarním)
 Nik Nek kaj Kat Jen (Nik Nek a Kat Jen) – vlastně učebnice

Romány 
 Viktimoj (Oběti)
 Sur sanga tero (Na krvavé zemi) – sibiřské zážitky
 Hura! (Hurá) – jeho nejrozsáhlejší román, groteska a satira na lidskou společnost

Externí odkazy 
 

Maďarští herci
Maďarští esperantisté
Maďarští básníci
Maďarští romanopisci
Básníci tvořící v esperantu
Spisovatelé píšící esperantem
Narození v roce 1891
Úmrtí v roce 1967
Muži
Narození 13. ledna
Úmrtí 18. března
Narození v Segedíně
Úmrtí v Budapešti
Nikolaj Chochlov

Nikolaj Chochlov (1891–1953) byl ruský vrchní ekonom průmyslového trustu, později atašé v Záhřebu. Také byl esperantským básníkem.

Dílo

Vlastní dílo 
 La Tajdo - sbírka básní
 La morto de la delegito de UEA - drama

Překlady 
 Krucumo - A. Drozdov
 Orientaj Fabelo - V. Doroševič
 Morto de Danton - Alexej Nikolajevič Tolstoj
 La Mongolingvo - E. Drezens

Související články 
 Esperantská literatura

Esperantská literatura
Narození v roce 1891
Úmrtí v roce 1953
Ruští ekonomové
Ruští básníci
Muži
Sovětští básníci
Francisko Szilágyi

Francisko Szilágyi (původně maďarsky Szilágyi Ferenc, 1. února 1895 – 1. prosince 1967) byl maďarský, později švédský esperantista a advokát.

Dílo 
Francisko Szilágyi byl dlouholetým redaktorem kulturní, společenské a literární revue Norda Prismo. Na jeho dílech i překladech je patrné, že byl nadaný stylista.
 
 Trans la fabeloceano moderní pohádky
 La granda aventuro moderní pohádky
 Inter sudo kaj nordo moderní pohádky
 Koko krias jam, novela
 Mistero minora psychologický kriminální román,
 Sveda novelaro
 Rapsodioj, sbírka básní a prózy

Odborná literatura 
Kromě samostatně napsané učebnice, spolupraval na Hungara antologio, Sveda antologio a Enciklopedio de esperanto.
 
 La simpla esperanto a ellernu – učebnice esperanta.

Překlady 
Francisko Szilágyi se také věnoval překladům do esperanta, přeložil Genthonovo Poemaro en Hungarlando a Pentroarto en malnova Hungarujo. Dále pak díla Davida Flooda Mi sercis oron kaj oleon a Sed trovis.
 
Úspěšný byl i jeho překlad humoristického dílka Breinholsta Ni en skandinavio.

Odkazy 
 Esperantská literatura

Maďarští esperantisté
Maďarští spisovatelé
Švédští esperantisté
Švédští spisovatelé
Spisovatelé píšící esperantem
Překladatelé do esperanta
Advokáti
Narození 1. února
Narození v roce 1895
Úmrtí 1. prosince
Úmrtí v roce 1967
Muži
Narození v Budapešti
Szilágyiové
Budapešťská škola

Budapešťská škola byla centrem esperantské literární činnosti po více než dvě desetiletí mezi válkami a její vliv trvá. 

Téměř všichni vynikající esperantští básníci a spisovatelé v meziválečném období byli soustředěni a spolupracovali s revuí Literatura Mondo. Hlavními reprezentanty této školy byli Kalmán Kalocsay a Julio Baghy, dále Lajos Tárkony, Francisko Szilágyi, Károly Bodó, Vilmos Bleier a Tidivar Schwartz. Nejvýznamnějším spolupracovníkem jiné národnosti byl Francouz Gaston Waringhien. 

Tato škola nesmírně přispěla k vývoji a dokonalosti esperanta, k překonání diletantismu, k propracování esperantského verše a básnické techniky. 

Literatura Mondo bylo také vydavatelství, ve kterém během té doby vyšlo několik desítek cenných knih.

Budapešťská škola
Kultura v Budapešti
Literární skupiny
Nikolaj Vladimirovič Někrasov

Nikolaj Vladimirovič Někrasov (18. prosince 1900, Moskva - 4. října 1938, popraven) byl ruský novinář. Zabýval se zvláště esperantskou literaturou ze sociologického hlediska. Jeho hlavní dílo je překlad od A. Puškina EŬGENO ONEGIN. Překládal též Majakovského, Gerasimova aj.

Dílo

Překlady

Poezie 
 Kupra rajdanto, Alexandr Puškin
 Euxgeno Onegin, Aleksandr PUSKIN, SAT, 1931
 Dekdu kaj Najtingala gxardeno de Aleksandro Blok
 Blanka cigno kaj La mortaj sxipoj de Balmont
 Nubo en pantalono kaj Suno de Vladimír Vladimirovič Majakovskij
 Monna Liza, Gerasimov
 Socialismo, Patrino de Bezimenskij

Próza 
 Rugxa Stelo|La Rugxa Stelo, Aleksandro BOGDANOV, SAT, 1929.
 La Vojo de formigxo kaj disvastigxo de la lingvo internacia, Ernest DREZEN, SAT, 1929
 Historio de la mondolingvo, Ernest DREZEN, EKRELO.

Vlastní dílo

Poezie 
 Fablo pri gxilotinsxrauxbeto, Sennacieca Revuo
 Testamento de Satano
 Verda flamo
 Krono de sonetoj pri Esperanto, poemaro
 Mi moskvano, Internacia Literaturo

Próza 
 Bibliografio de Esperantaj presajxoj en USSR dum 12 jaroj de la revolucio 1917-1928, Moskva, 1928
 Tra USSR per Esperanto
 několik esejí v La Nova Epoko

Externí odkazy 
 

Rusové odsouzení k trestu smrti
Oběti Velké čistky
Esperantská literatura
Narození v roce 1900
Úmrtí v roce 1938
Muži
Narození v Moskvě
Eugen Michalski

Eugen Michalski (, 21. ledna 1897 Letyčiv – 14. října 1937 Kyjev) byl ruský učitel a básník.

Dílo 
Jeho původní díla jsou:
 La unua ondo
 Prologo
 Kantoj de L'amo kaj sopiro
 Du poemoj
 Fajro kuracas – má sociální a třídní obsah.

Externí odkazy 
 

Esperantská literatura
Narození v roce 1897
Úmrtí v roce 1937
Muži
Vasilij Erošenko

Vasilij Erošenko (12. ledna 1890 – 23. prosince 1952) byl ruský spisovatel esperanta, nevidomý, přes svoji slepotu procestoval velkou část světa, hlavně Čínu a Japonsko. Psal japonsky a přednášel ruskou literaturu na pekingské univerzitě.

Je autorem původních děl:
 Ĝemo de unu soleca animo (Povzdech osamělé duše)
 Unu paĝo el mia lerneja vivo (Jedna stránka z mého školního života)
 Turo por falo (Věž na spadnutí)
 Malvasta kaĝo (Úzká klec)
 báseň Ciganino (Cikánka)
 povídky Lumo kaj ombro (Světlo a stín)
 La tundro ĝemas (Tundra vzdychá)
Jeho dílo patří třem literaturám: esperantské, ruské a japonské. Sloh výborný, sentimentální.

Externí odkazy 
 

Ruští esperantisté
Spisovatelé píšící esperantem
Esperantská literatura
Nevidomí spisovatelé
Narození v roce 1890
Narození 12. ledna
Úmrtí v roce 1952
Úmrtí 23. prosince
Muži
Vladimir Varankin

Vladimir Valentinovič Varankin (12. listopadu 1902 Nižnij Novgorod – 3. října 1938) byl ruský historik a esperantista. Je autorem filologického díla Teorio de esperanto; významný je jeho velký původní román Metropoliteno.

Život a esperantská činnost 
Narodil se v roce 1902 v Nižním Novgorodu. Esperanto začal studovat s několika přáteli v posledním ročníku střední školy v roce 1919. Společně založili malý místní kroužek mladých esperantistů, jenž velmi rychle významně rozšířil svou činnost i územní působnost – během dvou let spolek působil v celé gubernii a jeho členové pořádali vlastní kurzy esperanta, vydávali list Ruĝa Esperantisto, organizovali činnost ruské esperantské komunity a dokonce se pokusili založit velkou esperantskou organizaci.

Sám Varankin se brzy stal významným představitelem místní esperantské komunity. V roce 1927 přesídlil do Moskvy, zastával vysoké funkce v esperantských organizacích a postupně napsal učebnice Teorio de Esperanto (1929) a Esperanto por laboristoj.

V noci z 7. na 8. února 1938 byl Varankin zatčen a posléze obviněn z protisovětské propagandy, špionážní a sabotážní činnosti v rámci smyšlené organizace, z přípravy Stalinovy vraždy a dalších trestných činů. Byl mu zabaven a zničen majetek a v říjnu 1938 byl odsouzen a bez možnosti odvolání nebo amnestie v Moskvě popraven. Stal se tak jednou z obětí stalinského Velkého teroru.

Po přezkumu případu Nejvyšším soudem SSSR v roce 1957 byl odsuzující rozsudek zrušen a Varankin byl zcela rehabilitován.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

Ruští esperantisté
Spisovatelé píšící esperantem
Oběti Velké čistky
Narození 12. listopadu
Narození v roce 1902
Narození v Nižním Novgorodě
Úmrtí 3. října
Úmrtí v roce 1938
Úmrtí v Moskvě
Muži
Ivan Krestanov

Ivan Hristov Krestanov (1890–1966) byl bulharský lektor a esperantista.

Dílo

Vlastní dílo 
 Rememoroj de Esperantisto
 La lingva esenco de Esperanto

Překlady 
 Bulgara Antologio
 La Bulgara lando kaj popolo
 Nuntempaj Rakontoj
 Vilao apud maro

Související články 
 Esperantská literatura

Bulharští esperantisté
Překladatelé do esperanta
Narození v roce 1890
Úmrtí v roce 1966
Muži
Atanas D. Atanasov

Atanas Dančev Atanasov, pseudonym Ada, (12. února 1892 Sofie – 1981) byl bulharský úředník, aktivně činný v esperantském hnutí. Byl hlavní spoluautor Encyklopedie esperanta, překládal do esperanta, redigoval esperantské časopisy. V letech 1927–1928 byl prezidentem Esperantské akademie.

Externí odkazy 
 Díla jeho a o něm.

Atanasov, D. Atanas
Akademie esperanta
Narození v roce 1892
Narození 12. února
Úmrtí v roce 1981
Muži
Teo Jung

Theodor Karl August Heinrich Jung (1892 Meckenheim – 1986 Den Haag) byl německý a později nizozemský novinář a esperantista. Byl zakladatelem a redaktorem nejvýznamnějšího esperantského časopisu, nyní vydávaného pod jménem Heroldo de Esperanto.

Dílo

Vlastní dílo 
 La Alta kanto de L’Amo
 Lando de L’Fantazio
 Ĉiu-Ĉiun
 Gudrun
 Sakuntala
 De muheddin ĝis mundilatin

Překlady 
 La Ŝipĉarpentisto (Friedrich Gerstäcker)
 En Okcidento nenio nova (Erich Maria Remarque)
 La vojo returne (E. M. Remarque)
 La Mistero de L’Sango (F. de Battaglio)

Externí odkazy 
 

Esperantská literatura
Němečtí esperantisté
Nizozemští esperantisté
Němečtí spisovatelé
Spisovatelé píšící esperantem
Překladatelé do esperanta
Narození v roce 1892
Úmrtí v roce 1986
Muži
Raymond Schwartz

Raymond Schwartz (8. dubna 1894 – 14. května 1973) byl francouzský ředitel banky a esperantský básník, humorista a kabaretiér.

Dílo 
Byl redaktorem humoristického časopisu La pirato. V revui Sennaciulo měl stálou rubriku el mia … ridpunkto. V Paříži založil esperantský kabaret Verda kato a po druhé světové válce založil kabaret Tri Koboldoj.

Básnické sbírky 
Jeho básně se nachází na hranici šansonů, jsou psány v kabaretním slohu, vtipně a ironicky.
 Verdkata testamento
 La stranga butiko
 Sur GOJA podio. Jsou to básně a šansony v kabaretním slohu, vtipné a ironiché.

Próza 
 Pro-zo ridetanta, povídky
 Vole-novele, novely.
 Anni kaj Montmartre, román
 Kiel akvo de l' rivero. generační román
 Kun siaspeca spico, humoristické novely

Související články 
 Esperantská literatura

Esperantská literatura
Narození v roce 1894
Úmrtí v roce 1973
Muži
Spisovatelé píšící esperantem
Básníci tvořící v esperantu
Narození 8. dubna
Úmrtí 14. května
Narození v Metách
Roger Bernard

Roger Bernard (10. srpna 1907 – 10. srpna 1997) byl francouzský spisovatel a stylista.

Psal v esperantu, jeho původní díla jsou básně Almenaŭ bukedeto a další původní dílo Raymond Schwartz, lia vivo kaj verkaro. Dále přeložil Bela la indiferentulo a Homa voĉo od Jeana Cocteaua, a komedie La ŝipego tenacity od Charlese Vildraca a Topaze od M. Pagnola. Od J. P. Sartra přeložil La naŭzo, sen eliro a La respektema P.

Související články 
 Esperantská literatura

Francouzští spisovatelé 20. století
Francouzští esperantisté
Narození v roce 1907
Úmrtí v roce 1997
Muži
Stellan Engholm

Stellan Engholm (1899 – 1960) byl švédský spisovatel, překladatel a esperantista.

Literární dílo

Vlastní dílo 
 Homoj sur la Tero
 Al Torento
 Infanoj En Torento
 Junuluj en Torento
 Vivo Vokas
 Venĝo
 Maljunulo migras

Překlady do esperanta 
 Gosta Berling – Selma Lagerlöfová
 La mono de Sinjoro Arne – Selma Lagerlöfová
 La ringo de generalo – Selma Lagerlöfová
 La Pasko – August Strindberg
 Ekspedicio Kon Tiki – Thor Heyerdahl

Odkazy

Externí odkazy

Reference 
 (Esperanto) Stellan Engholm

Související články 
 Esperantská literatura
 Seznam švédských spisovatelů

Esperantská literatura
Švédští spisovatelé
Narození v roce 1899
Úmrtí v roce 1960
Muži
Hendrik Adamson

Hendrik Adamson (6. října/24. září jul. 1891 Kärstna – 7. března 1946 Tuhalaane, Estonsko) byl esperantsky píšící estonský spisovatel a učitel. Jeho hlavním dílem je román Aŭli (Auli), o životě malého chlapce. Mezi jeho básnická díla patří sbírka  (Večerní píseň). Mnoho jeho básní vyšlo na stranách revue  a v antologii 12 esperantských básníků .

Související články 
 Esperantská literatura

Externí odkazy 
 

Estonští básníci
Estonští esperantisté
Estonští spisovatelé
Spisovatelé píšící esperantem
Básníci tvořící v esperantu
Narození v roce 1891
Narození 6. října
Úmrtí v roce 1946
Úmrtí 7. března
Muži
Hilda Dresen

Hilda Dresen (1898–1981), byla estonská esperantistka, radiotelegrafistka, básnířka a překladatelka. Přátelila se s českými estonisty Josefem Obrem a Milošem Lukášem.

Dílo 
 Norda naturo Její původní básně. Jedná se melancholické a elegické básně, ze kterých je však patrná i radost ze života.

Překlady 
H. Dresen přeložila do esperanta několik méně známých děl Elektitaj versajoj od M. Underové, Horizontoj od V. Barbaruse. Dále je autorkou překladů Estonaj kantoj, Estona antologio, Estona, soveta poezio. Přeložila i národní epos Kalevipoeg. Podle jejího překladu báje Koit ja Ämarik do esperanta tuto přeložil do češtiny Ota Ginz (Koit a Ämarik, ranní a večerní červánky. Právo lidu 37, 1926, 3, příl., s. 3).

Odkazy

Externí odkazy 
 
 Esperantská literatura

Esperantská literatura
Estonští básníci
Estonští překladatelé
Narození v roce 1898
Úmrtí v roce 1981
Ženy
Překladatelé do esperanta
Překladatelé z estonštiny
Básníci tvořící v esperantu
Gijsbertus Johannes Degenkamp

Gijsbertus Johannes Degenkamp (1895 – ) byl nizozemský akademický malíř a esperantista. Napsal 60 let esperanta (Sesdek Jaroj de Esperanto), do esperanta přeložil Deník Anne Frankové (Taglibro de Anne Frank) a Dopisy z Nizozemí Karla Čapka (Leteroj el Nederlando).

Reference 

Esperantská literatura
Nizozemští malíři
Narození v roce 1895
Úmrtí ve 20. století
Muži
Ivo Rotkvić

Ivo Rotkvić (1901–1983) byl chorvatský právník, spisovatel, překladatel a esperantista.

Během svého života napsal knihu Ĉe L' Rando de Abismo a kratší literární útvary jako například eseje. Přeložil knihy Autuna vespero od M. Ogrizoviče a od Herzoga Pangea a Tragedio en Universo. Do širšího povědomí se zapsal překladem románu M. Jelušiče Cezaro.

Odkazy

Související články 
 Esperantská literatura

Esperantská literatura
Chorvatští překladatelé
Narození v roce 1901
Úmrtí v roce 1983
Muži
Chorvatští právníci
Překladatelé z chorvatštiny
Překladatelé do esperanta
Spisovatelé píšící esperantem
Tibor Sekelj

Tibor Sekelj, původně maďarsky Székely Tibor (14. února 1912 ve Spišské Sobotě v Rakousku-Uhersku – 20. září 1988 v Subotici v Jugoslávii, dnes Srbsko) byl jugoslávsko-chorvatský novinář, badatel, spisovatel, právník a esperantista. Zúčastnil se velkých výprav Jižní Amerikou, Afrikou a Asií. Jedna z amazonských řek, kterou objevil, se podle něj jmenuje Rio Tibor.

Životopis 
Otec Tibora Sekelje byl zvěrolékař a rodina se proto často stěhovala. Několik měsíců po Tiborově narození se usídlila v Cenei v dnešním Rumunsku, později roku 1922 v Kikindě (Кикинда) v srbské části Jugoslávie. Tam Tibor dokončil základní školu, načež se rodina přestěhovala do Nikšiće (Никшић) v Černé Hoře, kde vystudoval gymnázium. Již na střední škole nalezl zálibu v horolezectví a pěšky přešel celou Černou Horu.

Po studiích pracoval jako novinář v Záhřebu a roku 1939 vycestoval do Argentiny, aby podal zprávu o tamních jugoslávských emigrantech, ale nakonec tam zůstal 15 let a působil jako novinář a badatel. Roku 1944 vystoupil na Aconcaguu, nejvyšší vrchol Ameriky.

Jeho další výzkumné výpravy z let 1948 – 1949 směřovaly do nepříliš známých oblastí brazilských deštných pralesů. Během této cesty se setkal s kanibalským kmenem Tupariů, se kterými 4 měsíce pobýval.

Společně s výzkumnými zeměpisnými výpravami se Sekelj zabýval také archeologií a antropologií. V Guatemale studoval civilizaci Májů, stejně jako v Mexiku, a kulturu Inků v Peru. Jen na základě legend objevil staré světlé město postavené méně civilizovanými Indiány. Při cestě do Amazonie využil svých dřívějších zkušeností a podařilo se mu s expedicí přejít Řeku Smrti, projít územím bojovného národa Šavanů a posbírat mnoho užitečných zeměpisných údajů o této oblasti.

Roku 1954 se Sekejl vrátil zpět do Jugoslávie; i poté ale hodně cestoval. V březnu 1962 se vydal na roční cestu po Africe. Vystoupil na Kilimandžáro, nejvyšší vrchol Afriky.

Během svého života se zabýval mnohými různými činnostmi. Byl badatelem, spisovatelem, archeologem, malířem, sochařem, režisérem i novinářem. Používal na dvacet různých jazyků, z nichž deseti dobře mluvil. Mezi ty patřily kromě jeho domácích maďarštiny a chorvatštiny také němčina, španělština, angličtina, francouzština a esperanto.

V roce 1972 se usadil v Subotici (Vojvodina), kde setrval až do konce svého života a pracoval jako ředitel muzea.

Jeho ženou byla Erzsébet Sekelj.

Dílo 
 TEMPESTO SUPER AKONKAGVO, NEPALO MALFERMAS LA PORDON, TRA LANDO DE INDIANOJ, MONDO DE TRAVIVAĴOJ, KAMEŬAŬA, LA FILO DE ĜAN-GALO. Jsou to vyprávění z exotických zemí pěti světadílů se zajímavými pozorováními mravů, umění a etnografie. Většina jeho děl byla přeložena do dalších jazyků.

Původní novely 
 PREMIITAJ KAJ ALIAJ NOVELOJ, ELPAFU LA SAGON, POEMARO TRIAMONDA

Související články 
 Esperantská literatura

Externí odkazy 
 

Jugoslávští novináři
Jugoslávští spisovatelé
Jugoslávští esperantisté
Jugoslávští právníci
Esperantská literatura
Narození 14. února
Narození v roce 1912
Narození ve Spišské Sobotě
Úmrtí 20. září
Úmrtí v roce 1988
Úmrtí v Subotici
Muži
Baldur Ragnarsson

Baldur Ragnarsson (25. srpna 1930 – 25. prosince 2018) byl islandský učitel, esperantský básník a překladatel. Slavné jsou jeho sbírky básní ŜTUPOJ SEN NOMO a ESPLOROJ. Přeložil SUB STELO RIGIDA, básně Tjorsteinna f. Hamri a ISLANDAJ PRAVOĈOJ, vyprávění a básně ze starého Islandu.

Život 
Baldur Ragnarsson se esperantu učil od roku 1949. Jako básník debutoval v roce 1958 v Esperanta Antologio. Od droku 1980 byl viceprezidentem Světového esperantského svazu, jehož je v současnosti čestným členem. Vyučoval islandštinu a angličtinu na gymnáziu v Reykjavíku.

Baldur Ragnarsson byl členem Akademio de Esperanto.

Dílo 
 Ŝtupoj sen nomo (1959)
 Sub stelo rigida (1963)
 Islandaj pravoĉoj (1964)
 Esploroj (1973)
 Sagao de Njal (2003)
 Sendependaj homoj (2007)

Odkazy

Externí odkazy

Související články 
 Esperantská literatura

Esperantská literatura
Islandští básníci
Narození v roce 1930
Narození 25. srpna
Narození v Reyðarfjörðuru
Úmrtí v roce 2018
Úmrtí 25. prosince
Muži
Edwin de Kock

Edwin de Kock (* 9. března 1930) je jihoafrický esperantský spisovatel a básník.

Kockova původní díla jsou: OMBROJ DE LA KVARA DIMENSIO, eseje, básně POEMARO KAJ PROZEROJ. PLUKONSTRUE, KVIN ELEMENTOJ a velká epopej LA KONFLIKTO DE EPOKOJ, JAPANESKOJ, básně.

Související články 
 Esperantská literatura

Externí odkazy 
 https://www.webcitation.org/query?id=1256546807060407&url=www.geocities.com/origlit/autor/dekock.html

Esperantská literatura
Narození v roce 1930
Žijící lidé
Muži