alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Escut de Cervera

L'escut oficial de Cervera té el següent blasonament:

Escut caironat quarterat en sautor: al primer i quart, de gules, un cérvol d'or; al segon i tercer, d'or, quatre pals de gules. Per timbre, una corona de comte.

Història 
L'escut originari va ser aprovat el 22 d'abril de 1988, i modificat al DOGC el 22 de gener del 2018, tot i que l'inici de l'expedient de modificació per part de l'Ajuntament cerverí data del 20 de desembre del 2012.

Cervera va ser el centre d'un comtat, atorgat per Pere III el Cerimoniós. Per això el primer escut oficial de la vila, aprovat el 1988, mostrava el cérvol de gules sobre camper d'argent que és el senyal parlant dels Cervera, els comtes senyors de la vila, així com els quatre pals reials. Al cap dels anys, la Paeria va assumir com a nou escut un que incorporava el senyal parlant d'un cérvol d'or sobre camper de gules com a element propi, típic, característic i tradicional de la ciutat, en substitució de les armes de la família Cervera, tot conservant el senyal dels quatre pals, en referència a la jurisdicció reial sobre la vila.

L'escut de Cervera és un dels emblemes més antics dels documentats a Catalunya: el cérvol, com a senyal distintiu de la localitat, ja es troba en un segell de 1288. Com a curiositat, les armories cerverines es presenten duplicades, fet que també es dona en altres municipis com ara Vic, Prades o Figueres.

Enllaços externs 
 Els esmalts del senyal heràldic de Cervera
 La llegenda de l'escut de Cervera

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Segarra

Referències 

Cultura de Cervera
Cervera
Estaràs

Estaràs és un municipi de la comarca de la Segarra. La forma que pren el terme municipal permet dividir-lo en tres sectors. Al nord, el que formen Ferran, Malacara i Alta-riba; al centre, el poble d'Estaràs i Gàver; i al sud Vergós Guerrejat. La principal via de comunicació és la carretera N-141, que té un enllaç a l'eix transversal. Altres carreteres secundàries connecten les diferents entitats de població que conformen el municipi.

Etimologia 
L'origen del topònim podria venir del lexema estar- d'origen preromà, segons el DCVB, i el sufix -às, considerat majoritàriament també de la mateixa època. No obstant això, no es pot afirmar amb certesa.

Geografia 
 Llista de topònims d'Estaràs (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc)

Història 
La primera referència històrica del municipi és Gàver, esmentat com un lloc fronterer l'any 1015. Vint anys més tard forma part de la marca del comtat de Berga juntament Portell i Gospí, als que s'hi afegeixen posteriorment Ferran i Malacara. Gàver, Estaràs i Alta-riba van pertànyer al bisbat de Vic mentre que la resta van dependre del bisbat d'Urgell i més tard del bisbat de Solsona. Amb la creació de les províncies l'any 1833, el municipi esdevé una de les fronteres provincials. És també al  quan les diferents entitats de població s'uneixen en un sol municipi que pren el nom d'Estaràs.

Demografia

Política 
Independents de la Segarra, una candidatura municipal vinculada a Esquerra Republicana, ha guanyat les eleccions des del 1995, quan es presentà sota les sigles d'Agrupació d'Independents Progressistes i Nacionalistes, ostentant l'alcaldia des d'aleshores. L'actual alcalde n'és Jaume Trilla

Resultats electorals

Llocs d'interès 
El municipi compta amb cinc edificis declarats Bé Cultural d'Interès Nacional, tots ells castells:
 El Castell d'Alta-riba
 El Castell d'Estaràs
 El Castell de Ferran
 El Castell de Mejanell
 El Castell de Vergós Guerrejat

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'ajuntament
 Dades de la Generalitat sobre Estaràs
 Dades de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Dades generals de l'ajuntament
Escut d'Estaràs

L'escut oficial d'Estaràs té el següent blasonament:

Escut caironat: de gules, tres garbes de blat lligades d'or. Per timbre una corona mural de poble.

Va ser aprovat el 14 de desembre de 1989 i publicat al DOGC el 12 de gener de 1990 amb el número 1241. Les garbes de blat simbolitzen la fertilitat de les terres del poble. El seu nombre evoca les tres senyories de dins el municipi, cadascuna amb el seu propi castell: Vergós Guerrejat, Alta-riba i Estaràs.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Segarra

Referències 

Estaràs
Granyanella

Granyanella és un municipi de la comarca de la Segarra, amb capital a la Curullada.

Demografia 

Tordera o Tordera de Segarra és un poble habitat durant tot l'any per molt poques persones al terme municipal.

Geografia 
 Llista de topònims de Granyanella (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc)

Patrimoni i monuments d'interès 
 Sant Jaume de la Móra
 Sant Pau de Tordera
 Sant Pere de la Curullada

Referències

Enllaços externs 

 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Dades de la Diputació 

 
Viles closes de la Segarra
Escut de Granyanella

L'escut oficial de Granyanella té el següent blasonament:

Escut caironat: d'argent, un món de gules cintrat d'or i creuat d'una creu llatina potençada de sable. Per timbre una corona mural de poble.

Va ser aprovat el 18 de febrer de 1992. El món és l'atribut del Crist Salvador, patró del poble.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Segarra

Referències 

Granyanella
Granyena de Segarra

Granyena de Segarra és una vila i municipi de la comarca de la Segarra.

Demografia

Geografia 
 Llista de topònims de Granyena de Segarra (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc)

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'ajuntament
 Dades de la Generalitat sobre Granyena de Segarra
 Dades de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Dades generals de l'ajuntament 

 
Viles closes de la Segarra
Escut de Granyena de Segarra

L'escut oficial de Granyena de Segarra té el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, una garba d'or. Per timbre una corona mural de vila.

Va ser aprovat el 23 de novembre de 1987. La garba de blat simbolitza el conreu principal d'aquesta vila agrícola, i també és un senyal parlant: el nom de Granyena recorda el gra.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Segarra

Granyena de Segarra
Granyena de Segarra
Símbols de Guissona

L'escut oficial de Guissona (Segarra) té el següent blasonament:
Escut caironat: d'or, tres faixes ondades abaixades d'atzur acompanyades al cap d'una creu grega patent de sable. Per timbre una corona mural de vila.

Va ser aprovat l'1 de juny de 1983 i publicat al DOGC el 7 de juliol del mateix any amb el número 342.

Heràldica 
Guissona és considerada "la deu de la Segarra", una comarca eminentment seca. Les tres faixes ondades representen les principals fonts de la localitat (originàriament n'eren quatre): la font de l'Estany, la font de la Vila i la font de la Salut. L'esmalt daurat de l'escut recorda la sequedat del terreny. La vila fou reconquerida als musulmans pels bisbes d'Urgell l'any 1024, i des de llavors l'Església sempre hi ha tingut una importància remarcable; la creu de sable al·ludeix a santa Maria, patrona de la vila, i també a la col·legiata de Santa Maria de Guissona.

La corona mural de vila recorda que Guissona fou una població emmurallada. Tenia un castell i tres grans torres: Portal de l'Àngel, Sant Roc i Sant Sebastià.

Bandera 
La bandera oficial de Guissona és d'origen heràldic i té la següent descripció:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb la creu patent grega negra de l'escut de braços de gruix 2/27 de la llargària del drap als extrems, i 1/27 al centre, i d'alçària 1/3 de la del mateix drap situada a 1/12 de la vora superior i a 4/27 de l'asta; i tres faixes blau clar ondades de quatre ones cadascuna de gruix 1/18 de l'alçària del drap, la tercera a 1/18 de la vora inferior.

Va ser aprovada el 24 de novembre de 2000 i publicada al DOGC el 22 de desembre del mateix any amb el número 3291.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Segarra

Referències 

Guissona
Guissona
Escut de Massoteres

L'escut oficial de Massoteres té el següent blasonament:

Escut caironat: d'argent, una salamandra de sable tacada d'or, lampassada de gules, dins el seu braser d'or i de gules. Per timbre una corona mural de poble.

Va ser aprovat el 28 de setembre del 1984 i publicat en el DOGC el 16 de novembre del mateix any amb el número 486.

Les armes mostren tradicionalment una salamandra heràldica, cremant dins el seu braser sense arribar a consumir-se mai (pot ser una al·lusió a sant Salvador, el patró del poble). Massoteres va pertànyer al castell de Talteüll, del comtat d'Urgell.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Segarra

Referències 

Massoteres
Montoliu de Segarra

Montoliu de Segarra és un municipi de la comarca de la Segarra, anomenat Montoliu de Cervera fins al 1984. Està situat a l'extrem sud de la comarca, essent el límit d'aquesta amb la comarca de la Conca de Barberà. El municipi té cinc entitats de població, el mateix Montoliu de Segarra, La Guàrdia Lada, L'Ametlla de Segarra, Cabestany i Vilagrasseta.

Símbols 
L'escut oficial de Montoliu de Segarra té el següent blasonament: Escut caironat: d'argent, un mont de sinople movent de la punta arborat d'una olivera de sinople fruitada de sable. Per timbre una corona mural de poble. Va ser aprovat el 8 d'octubre de 1998. Tant el mont com l'olivera són senyals parlants que al·ludeixen al nom del poble.

Geografia 
 Llista de topònims de Montoliu de Segarra (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Referències

Enllaços externs 

 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Dades generals de l'ajuntament
Montornès de Segarra

Montornès de Segarra és un municipi de la comarca de la Segarra des del 1989, i es troba al límit amb l'Urgell, al qual pertanyia des de la incorporació de la divisió territorial de 1936.

Els principals nuclis de població d'aquest municipi són el poble de Montornès de Segarra, cap de municipi, i el del Mas de Bondia.

El poble, aturonat a 605 m d'altitud, és situat a la confluència del Cercavins i de la riera de Montornès, que desguassa per l'esquerra procedent del terme de Montoliu de Segarra.

El presideixen les restes del castell de Montornès (algunes de les seves parets daten dels segles  i ) i l'església parroquial, adossada a l'antic castell, és dedicada a Sant Joan Baptista, bastida probablement aprofitant alguna de les dependències del castell, amb elements afegits d'estil renaixentista. Conserva alguns racons típics i agradables, amb cases antigues de portals adovellats. El castell es bastí en l'època de la conquesta de la zona sobre uns estrats de poblament ibèrics i romans en un lloc que estratègicament dominava les terres del voltant. La primitiva església del castell, desapareguda totalment, es devia situar tocant el cementiri antic.

L'agricultura i la ramaderia són les úniques activitats econòmiques del municipi: cereals, oli, vi i ametlles al secà (el regadiu es limita a 2 ha, regades amb aigua de pous), bestiar oví i animals de granja. La zona forestal (alzines i roures) ocupa 300 ha.

El 2019 l'alcaldessa Laura Cortada Cortada va substituir a Marta Huguet Mas.

Demografia

Geografia 
 Llista de topònims de Montornès de Segarra (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'ajuntament
 Dades de la Generalitat sobre Montornès de Segarra
 Dades de l'Institut d'Estadística de Catalunya

 
Viles closes de la Segarra
Les Oluges

Les Oluges és un municipi de la comarca de la Segarra, situat a banda i banda de la vall alta de la ribera del Riu Sió. El poble està coronat pel castell d'Oluja que formà part al  de la marca de Berga, dins el comtat de Cerdanya. Al  els senyors del castell eren la família Oluja. El 1433 passà a ésser del veïnatge de Cervera. Hom hi parla la modalitat del català dita xipella. Els conreus de secà ocupen gairebé tot el terme, predominant (ordi i blat), seguits per les oliveres, els ametllers i la vinya, la qual havia tingut gran importància abans de la crisi de la fil·loxera. La ramaderia i l'avicultura complementen l'economia.

Geografia 
 Llista de topònims de les Oluges (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc)

Demografia

Patrimoni i monuments 
 Sant Pere de Montfalcó Murallat
 Santa Maria de les Oluges

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'ajuntament
 Dades de la Generalitat sobre les Oluges
 Dades de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Dades generals de l'ajuntament 
 Pàgina de gent del municipi
Escut de les Oluges

L'escut oficial de les Oluges. té el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, una creu plena d'or. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 13 d'octubre de 1988.

La creu d'or sobre camper de sinople són les armes dels Oluja, senyors del castell del poble fins al .

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Segarra

Referències 

Oluges
Les Oluges
Els Plans de Sió

Els Plans de Sió és un municipi de la comarca de la Segarra, amb capital a les Pallargues. El 1985 va afegir l'article a l'anterior nom de Plans de Sió.

Geografia 
 Llista de topònims dels Plans de Sió (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc)

Demografia

Llocs d'interès 
 Castell de l'Aranyó
 Castell de Concabella
 Castell de Montcortès
 Castell de les Pallargues
 Castell de Ratera
 Sant Esteve de Pelagalls
 Museu de la Pagesia de Sisteró

Bibliografia

Referències

Vegeu també 
 Casa Aranyó

Enllaços externs 

 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Dades generals de l'ajuntament 
 Vista en el Google Maps de les entitats que formen el municipi

 
Viles closes de la Segarra
Escut dels Plans de Sió

L'escut oficial dels Plans de Sió té el següent blasonament:

Escut caironat partit: primer de sinople, tres palles d'or posades en pal i en barra i en banda; segon d'or. Un aranyó de sable. Per timbre una corona mural de poble.

Va ser aprovat el 6 de setembre de 1994. El municipi dels Plans de Sió es va formar el 1974 amb la unió de les Pallargues (la capital actual) i l'Aranyó. Les armes (les palles i l'aranyó) són parlants i fan referència als dos pobles esmentats.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Segarra

Referències 

Plans de Sio
Els Plans de Sió
Ribera d'Ondara

La Ribera d'Ondara és un municipi de la comarca de la Segarra.

Està situat al sud-est de Cervera. És un municipi de gran extensió, format per la unió dels termes de Sant Pere dels Arquells i de Sant Antolí i Vilanova el 1972. La capital del municipi és a Sant Antolí i Vilanova.

L'economia municipal compta amb els següents recursos: agricultura de secà (cereals, ametllers, oliveres), ramaderia porcina i d'aviram.

Geografia 
 Llista de topònims de Ribera d'Ondara (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Vegeu també 
 Alzinera de Can Gaspar
 Roure de Llindars

Referències

Enllaços externs 

 Ajuntament de Ribera d'Ondara
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Dades generals de l'ajuntament
Sanaüja

Sanaüja és una vila i municipi de la vall del riu Llobregós, als extrems de la Segarra. És un dels municipis que postula la nova comarca de l'Alta Segarra. Té una població de 462 habitants.

El clima és típicament mediterrani, amb els estius secs i calorosos, i els hiverns freds i humits. Encara que Sanaüja no és una vila gaire turística, està carregada d'elements històrics, com el castell, que data del , o el pont medieval, que trobem a l'entrada de la vila. Però segurament el més espectacular de tot són els antics portals situats al centre del nucli vell.

Forma part del terme l'antic llogaret de Puig-Arner ().

Geografia 
 Llista de topònims de Sanaüja (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets…; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc.)

Demografia

Dita sobre Sanaüja 
"Fer com els de Sanaüja, que es posen sota la pluja": anar sense paraigua mentre plou.

Nadius il·lustres 
 Francesc Andreví i Castellar (1786-1853) compositor i prevere.
 Joan Agell i Torrents (1809-1868) científic i cofundador de l'Ateneu Barcelonès.
 Joan Margarit i Cosarnau (1938) poeta, arquitecte i professor emèrit de la Universitat Politècnica de Catalunya.
 Jesús Farga i Muntó (1935-2011), empresari fundador de l'empresa de gelats Farga-Farggi i vicepresident del FC Barcelona.
 Joan Bullo i Roca (1540-1614), carmelità descalç, primer procurador general davant la Santa Seu. Avivà la reforma carmelitana a Catalunya i mantingué correspondència amb Teresa de Jesús. Per aquest motiu es portà a Sanaüja el braç incorrupte de la Santa l'any 1963

Galeria

Referències

Vegeu també 
 Llista de topònims de Sanaüja

Enllaços externs 

 Pàgina web del municipi
 Pàgina web de l'ajuntament
 Dades de la Generalitat sobre Sanaüja
 Dades de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Dades generals de l'ajuntament 

 
Viles closes de la Segarra
Símbols de Sanaüja

L'escut d'armes de Sanaüja (Segarra) té el següent blasonament oficial:
Escut caironat: d'argent, tres faixes viperades de gules. Per timbre una corona mural de vila.

Va ser aprovat el 23 d'octubre de 1997.

Heràldica 
Són les armes dels Sanaüja, senyors del castell de la vila, originari del .

Bandera 
La bandera oficial de Sanaüja és d'origen heràldic i té la següent descripció:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca, amb tres faixes viperades vermelles, de gruix 1/7 de l'alçada del drap, cadascuna amb sis dents a la part superior i mitja, cinc i mitja a la inferior.

Va ser aprovada el 23 de març de 1999 i publicada en el DOGC el 26 d'abril del mateix any amb el número 2875. Es va publicar una correcció d'errades el 8 de març de 2001 al DOGC número 3343.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Segarra

Referències 

Sanauja
Sanaüja
Símbols de Sant Guim de Freixenet

L'escut oficial de Sant Guim de Freixenet (Segarra) té el següent blasonament:
Escut caironat: d'or, un freixe fruitat de sinople, acompanyat a la punta d'un geminat en faixa de sable. Per timbre una corona mural de poble.

Va ser aprovat el 22 de setembre de 1989 i publicat en el DOGC l'11 d'octubre del mateix any amb el número 1205.

Heràldica 
El freixe és un senyal parlant al·lusiu al nom de "Freixenet". A sota hi ha la representació del ferrocarril, ja que el poble de Sant Guim de Freixenet va néixer a començament del segle XX al voltant de l'estació de tren de la línia Barcelona-Lleida.

Bandera 
La bandera oficial de Sant Guim de Freixenet és d'origen heràldic i té la següent descripció:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb el freixe verd centrat enmig del drap i dues estretes faixes negres a la base, tal com apareixen a l'escut.

Va ser aprovada en el Ple de l'Ajuntament el 23 d'agost de 1990 i publicada en el DOGC el 7 de setembre del mateix any amb el número 1340.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Segarra

Referències 

Sant Guim de Freixenet
Sant Guim de Freixenet
Escut de Sant Guim de la Plana

L'escut oficial de Sant Guim de la Plana té el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, vuit rodelles de sable, una abismada i set en orla rodona. Per timbre una corona mural de poble.

Va ser aprovat el 16 de juny de 1983 i publicat al DOGC el 27 de juliol del mateix any amb el número 348. Les vuit rodelles de sable sobre camper d'or ón les armes dels Sacirera, senyors del poble.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Segarra

Referències 

Sant Guim de la Plana
Sant Ramon

Sant Ramon és un municipi de la comarca de la Segarra. També rep el nom de l'Escorial de la Segarra. El poble i el municipi es crearen el 1940 de la fusió dels antics municipis de la Manresana i de Portell. El municipi de la Manresana englobava tres entitats de població: la Manresana, Gospí i Mont-ros, aquesta última actualment deshabitada. El municipi de Portell, englobava tres altres entitats de població: Portell, Viver i el barri de Sant Ramon, aquesta última situada dins el terme de Portell, al límit amb el de la Manresana, poble amb el qual formava pràcticament una conurbació. Amb la fusió dels antics municipis, la Manresana desaparegué com a poble, passant a ser juntament amb el barri de Sant Ramon, l'actual poble de Sant Ramon. Tot i això, actualment el poble encara conserva dues esglésies: l'església de Sant Jaume de la Manresana i la del convent de Sant Ramon de Portell i dos cementiris: el cementiri de la Manresana i, el cementiri de Sant Ramon.

Geografia 
 Llista de topònims de Sant Ramon (Orografia: muntanyes, serres, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc)

Demografia

Personatges cèlebres 
Ferran Roig Villalta (1906-1936), aviador militar nascut el 5 d'abriil de 1906 a La Manresana, a la casa coneguda com a Cal Melitó. Després de ser destinat a Tetuan el 1930, en esclatar la guerra civil es trobava a Barcelona i va participar en accions a la mateixa ciutat, després va passar a estar destinat a Aragó i posteriorment a Albacete, per acabar a Madrid.

Va morir en el setge de Madrid en ser abatut a Alcalá de Henares per les tropes feixistes el 16 de novembre del 1936. Fou ascendit a capità pòstumament el 31 de gener del 1938.

Política 
Convergència i Unió ha guanyat totes les eleccions municipals des de l'any 1987, ostentant l'alcaldia des d'aleshores.

Resultats electorals

Llocs d'interès 
 Convent de Sant Ramon de Portell, conjunt exemple de barroc religiós dels segles XVII i XVIII.
 Museu d'Exvots, a l'avinguda del Santuari,28.
 Església de Santa Maria de Viver a Viver de Segarra
 Sant Martí de Gospí
 Sant Cosme i Sant Damià de Gospí

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'ajuntament
 Dades de la Generalitat sobre Sant Ramon
 Sant Ramon al web de l'Àrea de Turisme del Consell Comarcal de la Segarra 

 
Viles closes de la Segarra
Tarroja de Segarra

Tarroja de Segarra és un municipi de la comarca de la Segarra. El terme municipal ocupa una extensió de 7,61 km², i es troba rodejat pels municipis de Torrefeta i Florejacs al Nord i pel de Cervera al Sud. La vila de Tarroja és el cap del municipi i l'únic nucli de població del terme. Està situat a la meitat septentrional del terme, a l'encreuament del riu Sió i el torrent de Valls.

El Poble de Tarroja 
El poble de Tarroja està situat a la riba dreta del Sió, una mica enlairat respecte la llera del riu, a 460 metres d'altitud. El nucli primigeni és format per l'antiga vila closa fortificada, quasi circular, on hi trobem al bell mig la plaça amb l'església neoclàssica de Sant Salvador, d'origen romànic. Dins del nucli encara es conserven els antics elements de la vila closa com diferents portals i carrers coberts. Altres indrets d'interès arquitectònic són la casa Tella i la casa Sileta.

Geografia 
 Llista de topònims de Tarroja de Segarra (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc)

Fills i filles il·lustres 
 Arnau de Torroja (?-1184), 9è Gran Mestre de l'Orde del Temple. Nascut a Solsona, posà a Torroja (avui, Tarroja) el seu castell.
 Cristòfor Colom (1436/1451-1506), navegant i almirall al servei dels Reis Catòlics. Va obrir el camí a la colonització d'Amèrica. No està demostrat.
 Antoni Capell i Boneu (1852-1922), batlle de Tarroja. Delegat a l'Assemblea de Manresa (1892).

Demografia 
Durant els segles  i  hi hagueren certes oscil·lacions en la població però amb una clara tendència a l'alça, arribant als 521 habitants l'any 1857. A partir del segon terç del  i fins a principis del segle XXI la població ha disminuït, arribant al mínim de 164 habitants l'any 2004.
Actualment (2018) la població es manté estable al voltant dels 180 habitants.

Política 
Des del 2011 Convergència governa el municipi, l'any 2019, fou nomenada alcaldessa Inmaculada Secanell Viladot prenent el relleu de María Lourdes Castellana Vilaró. Segons la legislació actual, el consistori està format per un ple de 5 regidors, els quals s'elegeixen en llistes obertes de fins a 5 candidats on els electors poden escollir fins a 4 candidats. Això pot provocar que la candidatura més votada no sigui la que tingui més regidors, en funció de com es reparteixin entre els candidats de les llistes. L'any 2015 la CUP guanyà en nombre de vots, no en va, Convergència obtingué més regidors i per tant, l'alcaldia.

Resultats a les eleccions municipals

Llocs destacats 
 Sant Julià de Tarroja de Segarra
 Capelleta de Sant Antoni de Tarroja de Segarra, al camí de Tarroja a la Cardosa.

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'ajuntament
 Dades de la Generalitat sobre Tarroja de Segarra
 Dades de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Dades generals de l'ajuntament 
 Pàgina d'habitants del municipi

 
Viles closes de la Segarra
Escut de Tarroja de Segarra

L'escut oficial de Tarroja de Segarra té el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, una torre de gules oberta acompanyada de dos cards de tres flors de gules. Per timbre, una corona mural de poble.

Va ser aprovat l'1 de juny de 1983. La torre roja és un senyal parlant referit al nom del poble, i està agafada de les armes del Tarroja (o Torroja), antics senyors del poble. Aquests es van emparentar amb els vescomtes de Cardona, que van esdevenir els nous senyors del lloc: els dos cards venen precisament de les armes parlants dels Cardona.

Bandera 

La bandera oficial de Tarroja de Segarra té la següent descripció:
Bandera de proporcions 2:3, groga, amb la torre vermella de porta i finestres grogues de l'escut, d'alçària 11/16 de la del drap i amplària ¼ de llargària del mateix drap, al centre; i amb els dos cards de tres flors vermells del mateix escut, cadascun de 5/16 de la del drap i amplària 1/6 de la llargària del mateix drap, equidistants de les voreres superior i inferior i posats dins el primer terç de la vora de l'asta, el primer, i a la mateixa distància de la del vol, el segon.

El Ple de l'Ajuntament del 4 de juny de 2010 va acordar l'aprovació inicial de la bandera del municipi, el qual fou publicat en el DOGC el 18 de juny del mateix any amb el número 5653. La bandera fou aprovada definitivament el 23 de desembre de 2010 i publicada en el DOGC el 17 de gener de l'any següent amb el número 5797.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes de la Segarra

Tarroja de Segarra
Tarroja de Segarra
Comarques gironines

Les Comarques Gironines és un dels vuit àmbits funcionals territorials de la Generalitat de Catalunya definits en el Pla territorial general de Catalunya. Té una població de 746.562 habitants.

Inclou les comarques a l'entorn de la ciutat de Girona: el Gironès, la Selva, el Pla de l'Estany, la Garrotxa, el Ripollès, l'Alt Empordà i el Baix Empordà. A vegades també s'empra el terme comarques gironines per a referir-se a la província de Girona: de fet, l'única diferència és que la província de Girona inclou també una part de la comarca de la Baixa Cerdanya i també els municipis d'Espinelves, Vidrà i Viladrau, pertanyents a la comarca d'Osona.

Les poblacions més importants són Girona, Figueres, Blanes i Lloret de Mar seguides d'Olot, Salt, Palafrugell, Sant Feliu de Guíxols, Roses, Palamós i Banyoles. L'economia és molt diversificada: agricultura, ramaderia, indústria, serveis (administratius, turístics de platja, turístics culturals, logístics), etc.

|}

Vegeu també 
 Associació Gironina de Teatre

Referències
Constant de Boltzmann

La constant de Boltzmann (k o kB) és la constant física que relaciona la temperatura i l'energia. S'anomena així pel físic austríac Ludwig Boltzmann, que va fer contribucions importants a la teoria de la mecànica estadística, en la qual kB té un paper crucial. El seu valor experimentalment determinat és (en unitats del SI):

i en altres unitats:

kB = 8,6173324(78) × 10–5 eV·K-1

kB = 1,3806488(13) × 10–16 erg·K-1

Les xifres entre parèntesis són la incertesa (desviació estàndard) en els darrers dos dígits del valor mesurat.

En principi la constant de Boltzmann és una constant física derivada, per tant el seu valor és determinat per altres constants físiques. Sigui com sigui, calcular la constant de Boltzmann des de primers principis és de lluny massa complex pels coneixements a l'ús.

La constant dels gasos R és simplement la constant de Boltzmann multiplicada pel Nombre d'Avogadro. La constant dels gasos és més útil quan es calculen nombres de partícules en mols.

Donat un sistema termodinàmic, a una temperatura absoluta T, la constant de Boltzmann defineix una energia E=kBT, que correspon, aproximadament, a la quantitat típica d'energia tèrmica portada per cada partícula microscòpica del sistema. Per exemple, un àtom en un gas ideal clàssic té una energia cinètica d'1,5 kBT. L'energia kBT associada a la temperatura d'una habitació, 300 K (27 °C, o 80 °F, és 4,14 × 10–21 J (25,9 meV).

Paper d'aquesta constant en l'entropia 
En mecànica estadística, la constant de Boltzmann apareix en l'equació que defineix l'entropia d'un sistema, S, en funció del logaritme natural d'Ω, que és el nombre d'estats microscòpics disponibles al sistema donades unes certes restriccions macroscòpiques (per exemple, energia total constant)

La constant de proporcionalitat kB és la constant de Boltzmann. Aquesta equació, que relaciona els detalls microscòpics del sistema (Ω) amb el seu estat macroscòpic (l'entropia S), és la idea central de la mecànica estadística.

Referències

Enllaços externs 
  (Molecular Constants)

Boltzmann, constant de
Mecànica estadística
Escut d'Alàs i Cerc

L'escut oficial d'Alàs i Cerc. té el següent blasonament:

Escut caironat truncat: primer de sinople, una església de sable; segon d'or, un trifoli de roure en perla amb 2 glans en xebró de sinople. Per timbre una corona mural de poble.

Va ser aprovat el 23 d'agost de 1993 i publicat en el DOGC el 3 de setembre del mateix any amb el número 1792. L'escut mostra una combinació d'elements dels dos antics municipis, que es van unir l'any 1970. Alàs és simbolitzat per Santa Maria de les Peces, una església romànica del , i Cerc per una branca de roure.

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Urgell

Alas i Cerc
Alàs i Cerc
Escut d'Arsèguel

L'escut oficial d'Arsèguel té el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, un mont de sinople movent de la punta, somat d'un castell obert de sable acostat i acompanyat al cap de tres cadells de sable. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 9 de juliol de 1993 i publicat al DOGC el 26 de juliol del mateix any dins el número 1775

Al , la noblesa del país estava dividida en dues faccions rivals, els Nyerros i els Cadells, que mantenien una lluita constant. Es diu que els Nyerros defensaven els drets dels senyors, mentre que els Cadells eren partidaris dels drets de camperols i ciutadans. El 1592, el rei espanyol Felip II va enviar l'exèrcit contra el castell d'Arsèguel, propietat de Joan Cadell, líder dels Cadells; el castell fou assetjat i destruït.

L'escut mostra l'antic castell d'Arsèguel dalt d'un turó (ara en ruïnes) i tres cadells de gos al voltant, un senyal parlant referit als esmentats senyors del castell.

Vegeu també 
 Escuts heràldics de l'Alt Urgell

Referències 

Arseguel
Arsèguel
Escut de Cabó

L'escut oficial de Cabó té el següent blasonament:

El seu blasonament és: Escut caironat: de sinople, un capó d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

Va ser aprovat el 20 de juny de 1988. Armes parlants: el capó fa referència tradicionalment al nom del poble.

Vegeu també 
 Escuts heràldics de l'Alt Urgell

Referències 

Cabo
Cabó
Escut de Cava

L'escut oficial de Cava té el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, un castell d'atzur obert sobremuntat d'una àncora de porpra. Per timbre una corona mural de poble.

Va ser aprovat el 2 de maig del 2000 i publicat al DOGC el 26 de maig del mateix any amb el número 3148.

El castell, present als segells municipals del poble des de 1789 fins a 1816, representa el castell de Cava, del , avui en ruïnes. L'àncora és un atribut de sant Climent, patró del poble; la figura del sant figurava a l'escut del municipi des de 1876.

Vegeu també 
 Escuts heràldics de l'Alt Urgell

Referències 

Cava
Cava (Alt Urgell)
Escut de Coll de Nargó

L'escut oficial de Coll de Nargó té el següent blasonament:

Escut caironat: d'argent, un coll de sinople movent de la punta sobremuntat d'una àncora de porpra i d'una ganxa de raier de d'atzur passades en sautor, l'àncora en banda per damunt de la ganxa en barra. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 25 d'octubre de 1985.

Armes parlants: el coll fa referència al nom del poble. L'àncora del damunt és el símbol de sant Climent, patró local, i la ganxa de raier al·ludeix al fet que Coll de Nargó ha estat un indret important per al transport de fusta Segre avall.

Vegeu també 
 Escuts heràldics de l'Alt Urgell

Referències 

Coll de Nargo
Coll de Nargó
Bandera d'Estamariu

La bandera oficial d'Estamariu (Alt Urgell) té la següent descripció:

Va ser aprovada el 8 de juny de 1995 i publicada al DOGC núm. 2066 el 23 de juny del mateix any. Està basada en l'escut de la localitat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Urgell
 Escut d'Estamariu

Referències 

Estamariu
Estamariu
Fígols i Alinyà

Fígols i Alinyà és un municipi de la comarca de l'Alt Urgell, amb capital a Fígols. En bona part es localitza a l'esquerra del Segre, a 24 km al sud de La Seu d'Urgell. Fígols d'Organyà (antigament conegut com a Fígols prop Voloriu) i Alinyà eren dues entitats independents fins a l'any 1972, quan es van unir i es va crear el municipi de Fígols i Alinyà.
El 2015 el municipi tenia 261 habitants, repartits entre els pobles de Fígols (cap de municipi), Alinyà, Canelles, l'Alzina d'Alinyà i Perles, a més dels llogarets de Llobera, Les Sorts, Forn, Romanius, Obac, Voloriu, Vall del Mig, Vall Baixa, Colldeboix, Caferna i el despoblat de Voltrera.

Geografia 
 Llista de topònims de Fígols i Alinyà (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Política

Alcaldes

Eleccions al Parlament de Catalunya del 2015

Demografia 

El primer cens és del 1975 després de la fusió d'Alinyà i de Fígols d'Organyà. Les dades anteriors són la suma dels antics municipis.

Indrets 
El barranc de Rocagelera és un barranc del terme municipal de Fígols i Alinyà, a l'Alt Urgell. S'origina al lloc de Gordiola, prop del Coll d'Ares que es troba entre els pobles de l'Alzina d'Alinyà, del terme de Fígols i Alinyà, i d'Ossera, del de la Vansa i Fórnols.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Urgell

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament 
 Dades generals de la Generalitat
 Dades de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Dades generals de la Diputació de Lleida 
 Dades generals del consell comarcal
Escut de Fígols i Alinyà

L'escut oficial de Fígols i Alinyà té el següent blasonament:

Escut caironat truncat: primer d'or, una figuera de sinople; segon de gules, una vall d'argent sobremuntada d'un card de tres flors d'or. Per timbre una corona mural de poble.

Referències

Vegeu també 
 Escuts heràldics de l'Alt Urgell

Figols i Alinya
Fígols i Alinyà
Escut de Montferrer i Castellbò

L'escut oficial de Montferrer i Castellbò té el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, un mont de sinople movent de la punta sobremuntat d'una ferradura de sable clavetejada d'argent. Per timbre, una corona mural de poble.

Va ser aprovat el 29 de gener de 1993. Armes parlants: tant el mont com la ferradura fan referència al topònim Montferrer.

Referències

Vegeu també 
 Escuts heràldics de l'Alt Urgell

Montferrer i Castellbo
Montferrer i Castellbò
Oliana

Oliana és una vila i municipi de Catalunya, situat a la part sud de la comarca de l'Alt Urgell, que s'estén entre l'esquerra del riu Segre, entre la serra de Turp i el congost dels Espluvins. Oliana és el segon municipi amb el major nombre d'habitants de l'Alt Urgell. El nucli antic és assentat dalt d'un turó, al marge esquerre de l'ampla vall i al peu mateix dels primers contraforts del Pirineu: el massís de Sant Honorat i les Serres de les Canals, d'Oliana, d'Aubenç i de Turp. La vila d'Oliana és travessada per la carretera C-14, que uneix (pel sud) amb Ponts i amb la Seu d'Urgell (pel nord).

La vila és coneguda pel fet d'acollir el pantà que porta el mateix nom.

Història 
La vall on està ubicat Oliana està habitada des de la prehistòria. El curs del riu Segre sempre ha estat una via natural de comunicació de la població. En molts indrets s'ha trobat restes d'antics pobladors, entre ells, una colònia romana que s'establí, probablement, a la rodalia de l'actual nucli d'El Castell.

Situació 
Oliana es troba al sud de la comarca de l'Alt Urgell. Limita amb la comarca del Solsonès a l'est. Al nord limita amb el municipi alturgellenc de Coll de Nargó, a l'oest amb Peramola i al sud amb Bassella.

Geografia 
 Llista de topònims d'Oliana (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Economia 
El principal motor econòmic de la població ha estat, durant els darrers anys, el fet d'acollir la seu central de la fàbrica d'electrodomèstics Taurus, que ha patrocinat la construcció de diverses infraestructures, com per exemple, el pavelló poliesportiu Francesc Betriu. D'altra banda, la proximitat amb Andorra també ha propiciat el creixement en sectors com el comerç i la restauració.

Política local

Demografia

Llocs d'interès 
 La Roca Plana
 Pou de Gel d'Oliana

Referències

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Urgell

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Pàgina web de l'oficina de Turisme d'Oliana "Camí del Pirineu"
 Informació de la vila via Altpirineu.org
 Dades generals des de la Generalitat
 Dades de l'Institut d'Estadística de Catalunya

 
Viles closes de l'Alt Urgell
Escut d'Oliana

L'escut oficial d'Oliana té el següent blasonament:

Escut caironat: d'or, una olivera de sinople amb un sautoret d'argent travessat al tronc. Per timbre una corona mural de vila.

Va ser aprovat el 13 de maig de 1991 i publicat al DOGC el 5 de juny del mateix any amb el número 1451. L'olivera és un senyal parlant que fa referència al nom de la vila. El sautor, o creu de Sant Andreu, és el símbol del patró d'Oliana.

Vegeu també 
 Escuts heràldics de l'Alt Urgell

Referències 

Oliana
Escut d'Organyà

L'escut oficial d'Organyà té el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, un orgue d'or. Per timbre una corona mural de vila.

Va ser aprovat el 26 de març de 1996. L'orgue és un senyal parlant tradicional de l'escut de la vila.

Bandera 

La bandera oficial d'Organyà (Alt Urgell) té la següent descripció:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, de color verd fosc amb l'orgue groc de l'escut d'alçada 6/12 de la del drap, al centre.

Va ser aprovada el 3 de febrer del 2003 i publicada al DOGC núm. 3824 el 18 de febrer del mateix any. Està basada en l'escut de la localitat.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Urgell
 Escuts heràldics de l'Alt Urgell

Referències 

Organya
Organyà
Escut de Peramola

L'escut oficial de Peramola té el següent blasonament:

Escut caironat: de gules, una mola d'argent. Per timbre una corona de baró.

Va ser aprovat el 6 d'agost de 1985. El castell local va ser el centre d'una baronia, originàriament pertanyent als Peramola. L'escut de la vila ha adoptat les armes parlants dels barons: una mola, o roda de molí.

Vegeu també 
 Escuts heràldics de l'Alt Urgell

Referències 

Peramola
Cultura de Peramola
El Pont de Bar

El Pont de Bar és una població i un municipi de la comarca de l'Alt Urgell, que fou anomenat Aristot i Toloriu fins al 1989. La capital del municipi és el Pont de Bar, un poble que fins al 1982 estava situat dins el congost del riu Segre però que els aiguats de 1982 van destruir, ara anomenat el Pont de Bar Vell; la nova població es va reconstruir una mica més avall del curs del Segre i a una altura superior.

El Pont de Bar Vell és un exemple de l'aprofitament de la terra amb el cultiu de la vinya. Les seves terrasses pujaven des de la ribera del Segre fins als pobles d'Aristot i Castellnou de Carcolze, encimbellats a la muntanya. Els bancals del Pont de Bar són, sense cap mena de dubte, un interessantíssim exemple de l'enginyeria popular aplicada a les activitats per a la subsistència.

Al Pont de Bar també es troba el Museu del vi de muntanya o Museu de la vinya i el vi del Pont de Bar ubicat a l'antic cortal de Cal Teixidoret, a l'entrada del nou poble (reconstruït després dels aiguats del 1982). A dalt s'exposa tot allò que fa referència al cultiu de la vinya, mentre que al pis de sota està dedicat a l'elaboració del vi.

Dins del terme de Pont de Bar, seguint un antic corriol, es troba també la capella romànica de Sant Joan de Soveig, la qual fou restaurada fa uns anys (falten dades), i més amunt Rocaviva, un laberint màgic, on hi ha centenars de roques treballades.

El nou Pont de Bar 

L'actual poble del Pont de Bar té 36 habitants i fou inaugurat per Jordi Pujol, aleshores president de la Generalitat de Catalunya, al juliol del 1988 sis anys més tard dels aiguats del 1982 que destruïren el Pont de Bar Vell. El nou nucli s'aixeca a mig quilòmetre, riu avall del Segre, del poble vell a l'indret del Solar del Gripó, en un turó.

Les obres d'urbanització del nou poble s'iniciaren al juny del 1985. Hom ha construït habitatges unifamiliars, una fonda, l'ajuntament, l'església, una plaça i una vaqueria.

Geografia 
 Llista de topònims del Pont de Bar (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia 

El primer cens és del 1970 després de la fusió d'Aristot i Toloriu. Les dades anteriors són la suma dels antics municipis.

Política

Referències

Vegeu també 
 Museu de la Vinya i el Vi de Muntanya
 Aiguats del 1982
 Vinya dels Pirineus
 Serrat de la Tuta (El Pont de Bar)

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament 
 Dades generals des de Lleida 
 Dades generals del municipi
 Dades generals des del consell comarcal
 Dades generals des de la Generalitat
 Dades de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Escut del Pont de Bar

L'escut oficial del Pont de Bar té el següent blasonament:

Escut caironat: de sinople, un pont de cinc ulls d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 10 de gener de 1996.

El pont és un senyal parlant que fa referència al nom del municipi. De fet, però, l'antic pont de Bar (del ) només tenia un arc, i se'l van endur els aiguats del Segre el novembre de 1982; els cinc arcs del pont que figuren a l'escut simbolitzen Aristot, els Banys de Sant Vicenç, Bar, Castellnou de Carcolze i Toloriu, els cinc pobles principals del municipi, creat el 1970 amb la unió dels d'Aristot i Toloriu.

Vegeu també 
 Escuts heràldics de l'Alt Urgell

Referències 

Pont de Bar
El Pont de Bar
Ribera d'Urgellet

Ribera d'Urgellet és un municipi de la comarca de l'Alt Urgell, amb capital a la vila del Pla de Sant Tirs. El 2019, l'alcaldessa és Josefina Lladós Torrent.

Geografia 
 Llista de topònims de Ribera d'Urgellet (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia 

El primer cens és del 1970 després de la creació del municipi per la unió d'Arfa, la Parròquia d'Hortó, el Pla de Sant Tirs i Tost. Les dades anteriors són la suma dels antics municipis.

Baridà 
Baridà és un enclavament de 5,64 km² del municipi de la Ribera d'Urgellet, enmig dels termes de Noves de Segre, Fígols i Alinyà i Cabó, als vessants orientals de la Serra d'Ares. Sota Can Baridà, avui en ruïnes, neix el torrent de Baridà, que desguassa al Segre per la dreta. S'hi pot trobar, vora el mas, la capella de Sant Carles, d'època moderna.

Vegeu també 
 Línia d'autobús.
 Roc de l'Àliga (la Vansa i Fórnols).
 Serra de Marigues.
 Central Tèrmica d'Adrall
 Castilló (Ribera d'Urgellet)

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament 
 Dades generals des de Lleida 
 Dades generals del municipi
 Dades generals des del consell comarcal
 Dades generals des de la Generalitat
 Dades de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Escut de Ribera d'Urgellet

L'escut oficial de Ribera d'Urgellet té el següent blasonament:

Escut caironat truncat: primer. de sinople; segon. escacat d'or i de sable; ressaltant sobre la partició una faixa ondada d'argent. Per timbre una corona mural de vila.

Història 
Va ser aprovat el 13 de març de 1991.

Municipi pirinenc creat el 1968 quan els anteriors d'Arfa, la Parròquia d'Hortó i Tost es van agregar al Pla de Sant Tirs, l'actual capital; tots aquests pobles estan situats a la vall del Segre, i pertanyien des de l'edat mitjana al comtat d'Urgell.

Les armes són parlants: mostren la ribera del Segre entre la primera partició de sinople (al·lusiva als boscos i camps del municipi) i la segona corresponent a les armes dels comtes d'Urgell.

Vegeu també 
 Escuts heràldics de l'Alt Urgell

Referències 

Ribera d'Urgellet
Ribera d'Urgellet
Bandera de Ribera d'Urgellet

La bandera oficial de Ribera d'Urgellet (Alt Urgell) té la següent descripció:

És una bandera heràldica pura, amb els mateixos símbols i la mateixa distribució que l'escut. El verd simbolitza els boscos i els prats del municipi. L'escacat d'Urgell és per l'antiga pertinença a aquest comtat, i la faixa recorda el nom del poble: la Ribera.

Està relacionada per l'escacat d'Urgell amb els símbols comarcals de l'Urgell, la Noguera, el Pla d'Urgell, i els municipis de Linyola i Olius, entre altres.

Va ser aprovada el 13 de març de 1991.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Urgell

Referències 

Ribera d'Urgellet
Ribera d'Urgellet
Escut de la Seu d'Urgell

L'escut de la Seu d'Urgell és un escut caironat que és utilitzat per l'Ajuntament de la Seu d'Urgell tot i que desobeeix la normativa oficial de la Generalitat de Catalunya i, que, per tant és utilitzat de forma oficiosa. L'escut té el següent blasonament:

Escut caironat d'atzur, una mare de Déu d'argent sobre un mur d'or. Decoració d'or no reglamentària al voltant de l'escut.

Característiques 
S'hi pot veure la Mare de Déu d'Urgell, patrona de la ciutat, asseguda amb l'infant Jesús damunt una muralla que representa la ciutat. En realitat, la població actual es va desenvolupar entorn de la catedral romànica de Santa Maria d'Urgell, consagrada l'any 839, que ha estat el centre del bisbat d'Urgell.

Vegeu també 
 Escuts heràldics de l'Alt Urgell

Enllaços externs 
Antic escut de la Seu d'Urgell

Referències 

Seu d'Urgell, la
La Seu d'Urgell
Escut de la Vansa i Fórnols

L'escut oficial de la Vansa i Fórnols té el següent blasonament:

Escut caironat partit: primer de sinople, una espasa d'or i un bàcul episcopal d'argent passats en sautor; segon d'or, una àncora de sable. Per timbre, una corona mural de poble.

Història 
Va ser aprovat el 16 de juny de 1983 i publicat en el DOGC el 22 de juliol del mateix any amb el número.

Escut compost, on es veuen les armes dels dos pobles principals del municipi, que van unir els respectius termes l'any 1973. Sorribes de la Vansa, capital municipal, és representada per una espasa i un bàcul episcopal, els atributs de sant Martí, soldat i bisbe, patró de la localitat; l'altra partició correspon a Fórnols de Cadí, simbolitzat per una àncora, l'atribut del patró del poble, sant Climent.

Referències

Vegeu també 
 Escuts heràldics de l'Alt Urgell

Vansa i Fornols
La Vansa i Fórnols
Escut de les Valls d'Aguilar

L'escut oficial de les Valls d'Aguilar té el següent blasonament:

Escut caironat: d'argent, una vall de sinople sobremuntada d'una àguila de sable. Per timbre una corona mural de poble.

Història 
Aprovat el 6 d'abril de 1999.

Les armes són parlants: tant la vall com l'àguila fan referència al nom del municipi, creat el 1972 amb la unió de Noves de Segre (la capital), Taús, la Guàrdia d'Ares i Castellàs.

Escuts municipals anteriors 
El municipi de les Valls d'Aguilar es formà el 1972, a partir de la unió de quatreantics municipis. Els escuts municipals anteriors a l'actualment vigent foren, per tant, els d'aquests quatre municipis desapareguts: Castellàs, la Guàrdia d'Ares, Noves de Segre i Taús.

Referències

Vegeu també 
 Escuts heràldics de l'Alt Urgell

Valls d'Aguilar
Les Valls d'Aguilar