alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Bandera de Colòmbia

La bandera de Colòmbia va ser adoptada oficialment el 26 de novembre del 1861 amb el disseny de tres franges horitzontals en els tons groc, blau i vermell. La franja groga té la mida de la blava i la vermella juntes. Es considera al general Francisco de Miranda com al creador de la composició cromàtica.

Descripció 
La bandera nacional de Colòmbia es un rectangle dividit en tres franges horitzontals amb el groc a la part superior ocupant la meitat de l'amplada de la bandera, blau al mig ocupant un quart de l'amplada i vermella avall, ocupant l'últim quart.

Colors 
Els colors oficials no estan establert per llei. El Comitè Olímpic colombià va aprovar els següents colors per als Jocs Olímpics d'estiu de Londres 2012:

Els tres colors es remunten al 1810 i tenen el seu origen en la lluita contra els espanyols, quan el general veneçolà Francisco de Miranda, va introduir una bandera groc-blau-vermella. Aquesta bandera simbolitza l'Oceà Atlàntic (blau), el terror espanyol (vermell) i el Nou Món (groc). Aquests mateixos colors eren l'any 1819 els colors de la república de la Gran Colòmbia fundada per Simón Bolívar, una federació de l'actual Colòmbia, Panamà, Veneçuela i l'Equador que el 1830 es va enfonsar. Des de llavors, Colòmbia, Veneçuela i Equador utilitzen la bandera de tres colors groc-blau-vermell, la bandera de Colòmbia és l'antiga bandera de la Gran Colòmbia.

Banderes històriques

Referències 

Banderes de Colòmbia
Colombia
Himne nacional de Colòmbia

Himno Nacional de la República de Colombia (Himne Nacional de la República de Colòmbia) és l'himne nacional de Colòmbia.

La lletra va ser escrita pel president Rafael Núñez i la música composta per Oreste Sindici. L'himne va ser tocat per primera vegada el 1887 i oficialment adoptat el 1920.

Lletra de l'himne de la República de Colòmbia 

Cor:

¡Oh gloria inmarcesible!¡Oh júbilo inmortal!
En surcos de doloresEl bien germina ya

I

Cesó la horrible nocheLa libertad sublime 
Derrama las auroras De su invencible luz. 
La humanidad entera, Que entre cadenas gime, 
Comprende las palabras Del que murió en la cruz

II

"Independencia" gritael mundo americano;
se baña en sangre de héroesla tierra de Colón.
Pero este gran principio:"el Rey no se soberano"
resuena y los que sufrenbendicen su pasión.

III

Del Orinoco el caucese colma de despojos;
de sangre y llanto un ríose mira allí correr.
En Bárbula no sabenlas almas ni los ojos
si admiración o espantosentir o padecer.

IV

A orillas del Caribehambriento un pueblo lucha
Horrores prefiriendoa pérfida salud.
¡Oh, sí! de Cartagenala abnegación es mucha,
y escombros de la muertedesprecia su virtud.

V

De Boyacá en los camposel genio de la gloria
con cada espiga un héroeinvicto coronó.
Soldados sin corazaganaron la victoria;
su varonil alientode escudo les sirvió.

VI

Bolívar cruza el Andeque riegan dos océanos,
espadas cual centellasfulguran en Junín.
Centauros indomablesdescienden a los llanos,
y empieza a presentirsede la epopeya el fin.

VII

La trompa victoriosaen Ayacucho truena,
que en cada triunfo crecesu formidable són.
En su expansivo empujela libertad se estrena,
del cielo americanoformando un pabellón.

VIII

La virgen sus cabellosarranca en agonía
y de su amor viudalos cuelga del ciprés.
Lamenta su esperanzaque cubre loza fría,
pero glorioso orgullocircunda su alba tez.

IX

La patria así se formatermópilas brotando;
constelación de cíclopessu noche iluminó.
La flor estremecidamortal el viento hallando,
debajo los laurelesseguridad buscó.

X

Mas no es completa gloriavencer en la batalla,
que el brazo que combatelo anima la verdad.
La independencia solael gran clamor no acalla;
si el sol alumbra a todos,justicia es libertad.

XI

Del hombre los derechosNariño predicando,
el alma de la luchaprofético enseñó.
Ricaurte en San Mateoen átomos volando,
"deber antes que vida"con llamas escribió.

Història 
L'himne colombià va ser escrit per en Rafael Núñez i musicat per l'italià Oreste Sindici.

L'himne data de l'any 1887, quan va ser compost per celebrar la independència de Cartagena, i va ser interpretat per primera vegada l'11 de novembre del mateix any, dia en què se celebra.

La cançó va adquirir gran popularitat i va ser ràpidament adoptada, encara que de manera espontània, com a l'himne nacional de Colòmbia.

La proclamació oficial va arribar en la forma de la llei 33 del 28 d'octubre de 1920, la qual legisla els símbols estatals.

Enllaços externs 

Versió amb lletra de l'himne a Youtube

Símbols de Colòmbia
Himnes nacionals
Composicions en do major
Obres del 1887
Mandriva Linux

La Mandriva Linux (anteriorment anomenada Mandrake o Mandrake Linux) fou una distribució comercial francesa sorgida l'any 1998 amb l'objectiu de fer arribar el Linux a l'usuari d'escriptori estàndard, amb pocs coneixements informàtics. És per això que disposava d'un procés d'instal·lació molt guiat, facilitant molt la feina a l'usuari, i reconeixia una gran quantitat de dispositius de maquinari. A més era compatible amb la distribució RedHat, ja que utilitzaven el mateix sistema d'empaquetar el programari. Aquest sistema s'anomena RPM.

El conjunt d'assistents i eines de Mandriva estaven traduïdes a més de 60 llengües, entre elles el català. De la traducció al català se n'encarregava Softcatalà, posteriorment la va dur a terme l'Albert Astals Cid i actualment el projecte està abandonat.

L'última versió del Mandriva va ser la versió de 2011. La majoria dels desenvolupadors de Mandriva Linux van passar a contribuir al projecte successor Mageia. A data de 2013 la web oficial de la distribució Mandriva ja no estava en línia.

Edicions 
Durant el període en què es desenvolupà Mandriva Linux, fou una de les distribucions més conegudes i estava disponible en sis versions diferents:

 Powerpack: versió DVD de pagament amb programari que no era el 100% lliure (gratuït i de codi obert), disponible en versió 32 i 64bits.
 ONE: versió autoexecutable des d'un CD, és gratuït però conté controladors no lliures, només disponible en 32bit.
 FREE: Versió DVD la qual el programari instal·lat és lliure (gratuït i de codi obert), només disponible en 32bit.
 FLASH: Versió que es ven conjuntament amb una memòria flash, pots dur el teu sistema Linux a qualsevol ordinador.

Per a empreses
 Enterprise Server 5: Servidor Linux per a professionals.
 Pulse 2: La solució de codi lliure (Open Source) per a la gestió d'infraestructura de TI heterogenis.

Versions 
Des de 2007, Mandriva es publicava en un cicle de 6 mesos, d'una forma semblant a Ubuntu i Fedora Core. La primera versió de l'any simplement rep el nom de l'any, mentre que la segona versió de l'any és coneguda com a Spring per tal de distingir-la de l'altra versió del mateix any.

Història

El canvi de nom: de Mandrake a Mandriva 
Mandrakesoft va anunciar en una nota de premsa el 31/3/2005 que comprava l'empresa de programari Conectiva. En una altra nota de premsa el 7/4/2005, l'empresa anunciava el seu canvi de nom i des d'aleshores s'anomena Mandriva.

Versions en desenvolupament 
L'arbre de desenvolupament de Mandriva era conegut com a Cooker. Aquest arbre era directament publicat com una versió nova estable.

Taula de versions

Referències

Enllaços externs 
 Mandrake a SoftCatalà  (Informació, obtenció, instal·lació, ...)
 Web Oficial de MandrivaLinux 
 Estat de la traducció al català 
 Elegir versió de mandriva  

Distribucions GNU/Linux basades en RPM
Joc d'atzar

Un joc d'atzar és un joc el resultat del qual està molt influenciat per un aparell aleatoritzador (per exemple daus, cartes, loteria o ruletes).

A la península Ibèrica són molt populars els jocs d'atzar. Un dels més populars és la loteria primitiva, en la qual s'han d'endevinar sis nombres de 49. Hi ha diferents varietats del mateix joc: la bonoloto, el Gordo de la primitiva, a part de l'esmentada. Aquest joc es promou per un organisme de l'Estat anomenat ONLAE. A Catalunya hi ha un joc similar: el 6-49.

El 2004 es va posar en marxa un joc similar, internacional, promogut per Anglaterra, França i Espanya: Euro Milions.

L'ONLAE també promou travesses basades en el pronòstic del resultat dels partits de futbol, i la loteria anomenada moderna, on els premis es donen a les butlletes que coincideixen amb un número tret d'un bombo.

L'ONCE promou un joc similar a la loteria moderna.

Vegeu també 
 Loteria
 Tómbola (joc d'atzar)
 Rifa
 Bingo

Enllaços externs 
 Plana de la ONLAE 
 Plana de l'ONCE

 
Jocs d'aposta
IU

IU: Unitat internacional de mesura, per exemple, en vitamines i medicaments
 IU: Acrònim de la formació política Izquierda Unida
Xochipilli

En la mitologia asteca Xochipilli ("príncep de les flors") o Macuilxochitl ("cinc flors") era el déu de l'amor, els jocs, la bellesa, la dansa, les flors, el blat de moro i les cançons. La seva muller era Mayahuel i la seva bessona era Xochiquetzal.

Referències

Enllaços externs 

Déus de la mitologia asteca
Metztli

Meztli, Metzti o Metzi (en náhuatl: metztli, ‘la lluna’ o ‘la lluna negra’‘mëtztli, lluna; tliltic, negre’). També nomenada Ixchel, en la mitología asteca es el nom donat al deu que es va convertir en la deessa de la lluna. En les cultures originàries d'Amèrica les deïtats nadiues eren vinculades a elements del entorn natural. La imatge de la deïtat superior era representada, en algunes ocasions, pel Sol. Mentre que la figura femenina, ho era per la Lluna. La relació dels noms no es estrany en las diferents cultures indígenes, a mes se li vinculava una mascota serp que en el seu estómac portava l'aigua del cel. D'acord amb els coneixements de la cultura maia, ja era conegut l'efecte gravitatori de la lluna i la seva influència sobre las marees a la terra. Metztli tenia la facultat de dominar l'aigua sobre el planeta a través de la serp, amb la qual enviava tempestes o inundacions. La seva figura representava també l'amor matern.

El calendari maia estava basat en les fases de la lluna. La seva influència era molt gran sobre la cultura, se li relacionava amb la mort pels efectes de les catàstrofes relacionades amb l'aigua. Però per altra banda, tenia un efecte benefactor per ser la patrona de la maternitat, i se li atribuïa l'invent de l'art del teixit. La seva figura era representada sempre amb una faldilla amb ossos creuats bordats, en representació de la mort pels seus càstigs aplicats als desastres naturals basats en l'aigua. Del seu nom es podria haver extret el lexema del qual derivaria Mèxic.

Referències 

Déus de la mitologia asteca
Mictlan

En la mitologia asteca Mictlan era la terra dels morts. Es divideix en les nou regions següents:

Itzcuintlan (Apanohuayan)
Tepetl Monamicyan
Itztepetl
Itzehecayan
Pancuecuetlacayan
Temiminaloyan
Teyollocualoyan
Itzmictlán Apochcalocan
Chicunahuapan (Mictlan)

Bibliografia 
 Susan Milbrath. University of Texas Press. Heaven and Earth in Ancient Mexico: Astronomy and Seasonal Cycles in the Codex Borgia (The Linda Schele Series in Maya and Pre-Columbian Studies), 2013.
 Bodo Spranz. Fondo de Cultura Económica México. Los Dioses en los Códices Mexicanos del Grupo Borgia: Una Investigación Iconográfica. María Martínez Peñaloza (Traducción), 1975.

Mitologia asteca
Llocs mitològics
Mictlancihuatl

En la mitologia asteca, Mictlancihuatl era una deessa asteca que, juntament amb el seu marit Mictlantecuhtli, regia els inferns.

Déus de la mitologia asteca
Mictlantecuhtli

En la mitologia asteca Mictlantecuhtli era el déu dels inferns. Juntament amb la seva muller Mictlancihuatl, regia el món subterrani. Exercien la seva sobirania sobre els "nou rius subterranis" i sobre les ànimes dels morts. Estava relacionat amb les aranyes i rat-penats.

Vegeu també 
 Santa Muerte

Enllaços externs 

 Mictlantecuhtli al Museo del Templo Mayor - YouTube

Déus de la mitologia asteca
Mixcóatl

En la mitologia asteca Mixcóatl era el déu asteca de les tempestes i de la caça. El seu nom significa "serp de núvols". El simbolitza la Via Làctia. En alguns indrets de Tlaxcala se'l coneix com a Camaxtli.

Referències

Enllaços externs 
 DIOS MIXCOATL: La Serpiente de la Nube. El Rey de la Guerra y la Caza Azteca

Déus de la mitologia asteca
Ullastrell

Ullastrell, també conegut localment com a Ustrell és un municipi de la comarca del Vallès Occidental de 7,72 km². A més del poble d'Ullastrell, situat al capdamunt d'un turó de 342 metres, cap administratiu del municipi, comprèn els nuclis de Ca n'Amat (a l'oest del terme), Can Cabassa (al Nord) i Can Palet, urbanitzacions construïdes durant la segona meitat del .

Entorn i Geografia 
 Llista de topònims d'Ullastrell (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

El terme s'estén a l'esquerra de la riera de Gaià, al límit amb el Baix Llobregat i limita amb els municipis de Viladecavalls i Terrassa al nord, a l'est amb Rubí, al sud amb Castellbisbal i a l'oest amb Abrera (Baix Llobregat). El territori és suaument ondulat, cobert en part de boscos, urbanitzacions i terres conreades de vinyes i fruiters amb torrents i fondalades que drenen vers la riera de Gaià i la de riera de Salzes, ambdós tributaris del Llobregat.

Història 

La denominació Ullastrello ja apareix en diversos documents del . La primera dada de població que es té constància és de l'any 1381, quan hi consten 14 focs (unes 65 persones). Durant l'edat mitjana i moderna, el terme era eminentment rural i format per masos dispersos, que en un primer moment estaven sota la jurisdicció de Sant Llorenç del Munt, mentre que a finals del  estava sota la jurisdicció dels Marquesos de Castellbell. L'economia tradicional del poble s'ha basat en el conreu de la fruita dolça i la vinya, l'elevat nombre de masies del terme (Can Cintet, Can Rodó, les Eres, Ca n'Amat, Can Palet, el Mas Castellar, Can Font…) donen una idea de la intensa activitat de la pagesia. Des del , la població del municipi ha crescut progressivament, un augment lligat a la formació del nucli urbà d'Ullastrell (a principis del ); però que la crisi de la viticultura, arran de la plaga de la fil·loxera, truncà i generà una forta emigració cap a les ciutats. L'any 1908 s'hi construí al bell mig del poble l'església modernista de Santa Maria, dissenyada per l'arquitecte Lluís Muncunill. El 19 de setembre del 2012, Ullastrell es proclama Territori Català Lliure.

Existeix una heliestació des de la qual es fan vols de vigilància i avís en prevenció d'incendis forestals.

Demografia

Administració

Referències

Vegeu també 
 Alzina de Ca n'Amat

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Rellinars

Rellinars és un municipi de la comarca del Vallès Occidental, al límit amb el Bages.

El sector oriental és accidentat pels contraforts occidentals de la serra de l'Obac, en els quals neix la riera de Rellinars, que aflueix al riu Llobregat per l'esquerra dins el terme de Castellbell i el Vilar. El 2019, l'alcaldessa és Marta Roqué.

Geografia 
 Llista de topònims de Rellinars (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Economia 
El sector forestal cobreix més de la meitat del terme. El conreu predominant és l'horta (tomàquets, mongetes i patates). La vinya havia estat el conreu bàsic però actualment només hi ha vinyes residuals. També foren importants les oliveres. Hi ha també cria de bestiar (porcs, conills i aviram). Té importància la funció de centre de segona residència i estiueig, sobretot de gent de Terrassa.

Demografia

Festa patronal 
La festa local se celebra el 8 d'abril.

Entitats 
 Amics dels gegants de Rellinars

Vegeu també 
 Alzina de Can Felip Neri
 Cal Pau (Rellinars)Cal Pau
 Castell de Bocs
 El Paller de Tot l'Any

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web oficial de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Ribera d'Ebre

La Ribera d'Ebre és una de les comarques de Catalunya, a les Terres de l'Ebre, i que s'estén a banda i banda del riu Ebre entre l'embassament de Riba-roja i Miravet. Pertany a la província de Tarragona i la seva capital és Móra d'Ebre.

Limita al nord amb el Segrià i les Garrigues, a l'est amb el Priorat i el Baix Camp, al sud amb el Baix Ebre i a l'oest amb la Terra Alta i la Matarranya.

Clima 
El clima a la Ribera d'Ebre és Mediterrani Litoral o Prelitoral Sud a la part meridional de la comarca i Mediterrani Continental Sec a la part septentrional. La distribució de la precipitació és irregular i amb un total anual escàs, sent una mica més abundant al sud (sud del Pas de l'Ase). L'estació més plujosa és la tardor i la menys plujosa l'estiu, amb un període àrid que comprèn els tres mesos. El règim tèrmic es caracteritza per estius calorosos i hiverns moderats més acusats a mesura que es puja en altura, excepte durant els freqüents episodis d'inversió tèrmica. El període lliure de glaçades comprèn els mesos de maig fins a octubre. Si bé són remarcables les abundants boires a l'hivern al voltant del riu Ebre.

Demografia

Política i govern

Informe Roca 
El Parlament de Catalunya va encarregar la revisió del mapa territorial a una comissió d'experts presidida per Miquel Roca amb la presència de quatre geògrafs. El gener del 2001 es va presentar l'Informe sobre la revisió del model d'organització territorial de Catalunya, conegut com l'Informe Roca. Aquest informe proposa diversos canvis per a la Ribera d'Ebre, que se situaria dins la vegueria de les Terres de l'Ebre.
 Agregacions municipals per no arribar a 250 habitants:
 Agregació de Margalef a la Bisbal de Falset, i canvi de nom del municipi resultant per La Bisbal i Margalef.
 Municipis d'altres comarques a la Ribera d'Ebre:
 Margalef i la Bisbal de Falset, del Priorat.

Referències

Vegeu també 

 Escuts i banderes de la Ribera d'Ebre
 Llista de monuments de la Ribera d'Ebre

Enllaços externs 

 Consell Comarcal de la Ribera d'Ebre
 Lariberadebre.cat - Portal d'Informació comarcal 
 Informació de la Generalitat de Catalunya
Agullana

Agullana és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà, a les Comarques Gironines, Catalunya. Forma part del Consorci Salines Bassegoda.

Geografia 
 Llista de topònims d'Agullana (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

El poble, situat a l'aiguabarreig del riu Guilla amb el torrent del Gou, és a 5 quilòmetres de la Jonquera i a 24 de Figueres. El terme municipal d'Agullana limita amb el Vallespir, la Jonquera, Campmany, Darnius i la Vajol. A més del nucli principal hi ha el de l'Estrada i unes 40 masies disperses. El territori d'Agullana s'estén per la zona occidental de la serra de l'Albera. A la part nord hi ha suredes i alzinars, amb presència de castanyers a les zones de més altura.

Demografia

Història 

El territori del municipi d'Agullana ja era habitat a la prehistòria. N'és reflex la presència de quatre monuments megalítics, dos dòlmens, dos menhirs i la Necròpoli de can Bec de Baix, que pertany a la cultura dels camps d'urnes i està datada entre els segles  i  aC. La primera referència documental d'Agullana es troba l'any 1019, amb el nom dAguliana, en un document en què el bisbe Pere Rotger cedeix l'Ecclesiam Sanctae Mariae de Aguliana a la Canònica de Girona.

Agullana va formar part dels dominis del vescomtat de Rocabertí. A mitjan  s'hi va començar a desenvolupar la indústria del suro. En el moment de màxima esplendor, a principis del , la vila comptava amb 40 fàbriques que s'hi dedicaven. Avui només en resta una. Mostra del desenvolupament d'Agullana a l'època és tota una sèrie d'edificis modernistes, obra gairebé tots de l'arquitecte Josep Azemar i Pont, com el xalet Parellada, la casa Estela, can Vidal, lescola, lasil Gomis o el cafè la Concòrdia.

Llocs d'interès 

Entre d'altres, a Agullana es pot visitar l'església de Santa Maria i la sala d'Exposicions de la Necròpoli de Can Bech de Baix.

Lesglésia de Santa Maria és un edifici de finals del  o començaments del XIII. L'esveltesa de la volta, les proporcions, l'estil i l'estructura dels capitells del portal són elements representatius de l'etapa final de l'art romànic a Catalunya. És un temple d'una sola nau, amb una volta lleugerament apuntada en una sola peça. L'absis semicircular, amb volta en forma d'ametlla, s'obre a la nau en un doble plec. Fan el paper de transsepte dues capelles laterals amb cintres en volta.

El coll de la Manrella, monument a Lluís Companys. Encara que se situï en el territori del municipi d'Agullana, aquest coll és a França.

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Empordà
 Suro del Mas Perxés

Referències

Bibliografia

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
L'Armentera

L'Armentera és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà, a les Comarques Gironines. El terme municipal té una extensió de 5,6 quilòmetres quadrats i és entre 2 i 7 metres d'altitud. El municipi limita al nord i a l'est amb Sant Pere Pescador, al sud amb Viladamat i Ventalló, i a l'oest amb Torroella de Fluvià.

Geografia 
 Llista de topònims de l'Armentera (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Llocs d'interès 
 El Molí de l'Armentera és un edifici del s. XVIII, notablement ben conservat. A l'interior hi resten bona part dels elements antics del molí; es poden veure les entrades i sortides de l'aigua, d'arcs de mig punt, també en bon estat.
 L'Església de Sant Martí. L'actual església parroquial de Sant Martí de l'Armentera és una construcció del s. XIX, d'estil neoclàssic. Hi ha escasses restes de l'edifici anterior, romànic (s. XII-XIII). S'hi conserven unes pintures de Joan B. Panyó que representen els quatre misteris del Rosari. Joan Carles Panyó i Figaró fou un pintor de finals del , precursor de l'anomenada Escola d'Olot.
 Edificis : Can Muñoz, Can Moret, Can Sellarès.
 El riu Fluvià. El municipi és a la plana al·luvial de la desembocadura del Fluvià.
 El parc natural dels Aiguamolls de l'Empordà. Situat a la franja costanera central de l'Alt Empordà. Formen part d'aquest parc els municipis de l'Armentera, Castelló d'Empúries, l'Escala, Palau-saverdera, Pau, Pedret i Marzà, Peralada, Roses i Sant Pere Pescador.

Història 
L'Armentera apareix citat per primer cop en un document de l'any 822, amb el nom d'Armentaria.

A la Guerra de Successió va ser ocupada per les tropes del duc de Noailles, el 1641.

El 1713 va ser atacada per les forces de Felip V d'Espanya.

Al  hi va haver greus inundacions per riuades del Fluvià.

El 1839 hi va tenir lloc una batalla de la primera guerra carlina.

El 1855 els habitants de l'Armentera van sofrir una epidèmia de còlera

El 8 de febrer del 1939 va ser ocupada per les tropes franquistes

Demografia

Personatges il·lustres 
 Alexandre Deulofeu i Torres (1903-1978) : polític i filòsof de la història català.
 Josep Masó Quer (1925-1991) : músic i compositor.
 Joan Bofill Grau (1930-1981), músic.
 Joan Saliner Duran (1902-1988), músic.

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Lloc web del Consell Comarcal de l'Alt Empordà 
 Lloc web de Joventut del Consell Comarcal de l'Alt Empordà 
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Armentera.cat Portal amb notícies i dades del municipi
Borrassà

Borrassà és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà, a les Comarques Gironines.

Geografia 
 Llista de topònims de Borrassà (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Vegeu també 
 Escuts i banderes de l'Alt Empordà

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Bàscara

Bàscara és un municipi, simbòlicament, de la República Catalana, a la comarca de l'Alt Empordà, a les Comarques Gironines. Està format per la vila de Bàscara i els pobles agregats de Calabuig i Orriols-Les Roques. La vila de Bàscara està situada a l'extrem sud de la comarca, a la vora dreta del Fluvià, dalt d'un turó, a 66 m sobre el nivell del mar. Manté restes de l'antiga muralla medieval i del castell episcopal. La primera referència escrita data del 817.

Geografia 
 Llista de topònims de Bàscara (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Bàscara es troba al cantó del riu Fluvià, i fins al 1940 no es va construir el pont definitiu que el travessa (carretera N-II). Fins llavors, el pas del riu es feia per un passallís, i també un xic més a l'est, en barca, a prop de l'anomenat Hostal de la Barca (ja a Pontós) i de l'ermita de Santa Anna de Pontós.

Demografia

Llocs d'interès 
 Muralles de Bàscara, al voltant del nucli històric, originades al , declarades Bé cultural d'interès nacional (BCIN).
 Castell de Bàscara o castell episcopal, obra popular dels segles  i , declarat BCIN.
 Castell de Calabuig, obra popular dels segles  i , declarat BCIN.
 Castell d'Orriols, obra renaixentista dels segles XVI-XVII, declarat BCIN.
 Església parroquial de Sant Iscle
 Priorat de Sant Nicolau, actualment Can Pagès (Calabuig)
 Església de Sant Feliu (Calabuig)
 El molí de Calabuig
 Castell-palau d'Orriols (segles XVI -XVIII)

Tradicions 

 El Mercat dels Tortells
 Festa Major, al novembre
 Festa d'estiu, a l'agost
 Festa municipal, el 19 d'abril
 El Pessebre Vivent de Bàscara, representat des del 1973
 Cursa Despertaferro, al setembre i al febrer

Fets rellevants 
 El 7 de maig de 2022 es va proclamar "territori alliberat" d'Espanya i municipi de la República Catalana. Fou un acte simbòlic.
 El 8 de maig de 2022 va patir un atac feixista al municipi.

Bibliografia 
 BOSCH PARER, C; EGEA CODINA, A. Mil anys de domini episcopal a Bàscara. Ajuntament de Bàscara, 2002
 RIERA i PAIRÓ, Albert, La Senyoria episcopal de Bàscara, IEE, 2003.
 RIERA i PAIRÓ, Albert, Bàscara, Quaderns de la Revista de Girona, Diputació de Girona, 2001.

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Associació de Municipis M.A.T. (AMMAT)
Cabanelles

Cabanelles és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà, a les comarques gironines. Forma part també de la subcomarca de l'Alta Garrotxa. Els pobles veïns són: a l'est Cistella, Lladó i Navata, al sud Crespià, a l'oest Beuda i Maià de Montcal, i al nord Albanyà, Sant Llorenç de la Muga i Terrades. Forma part del Consorci Salines Bassegoda.

Geografia 
 Llista de topònims de Cabanelles (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

 Muntanyes
 Puig de Mas Riera 211,1 m.  Compartit amb Crespià
 Puig d'Albanyà
 Puig del Mont
 Puig Morell
 Puig Morena
 Puig Pujau
 Puig del Suro

Demografia 

I els veïnats de Casamor, La Palma i La Cirera.

Llocs d'interès

Església de Santa Coloma 
És l'església parroquial del poble. Construïda el , es va reformar a fons a finals del , principis del XIII.
És un edifici d'una sola nau amb volta, sense arc tòric. L'absis semicircular s'obre directament a la nau. A la base de les voltes s'hi aprecia una motllura simple.

El portal té un llindar i un timpà coronats amb quatre arquivoltes simples característiques de la regió al .

Cel·la monàstica de Sant Cristòfol de l'Estela 
Dels segles X - XI.

Església de Sant Martí Sesserres 
Es tracta d'un edifici de la segona meitat del , molt simple, sense ornaments, de construcció barata. L'església està constituïda per una sola nau coberta d'una volta amb arc, però sense arc tòric.
El portal té una llinda i un timpà que han conservat llur estructura primitiva.

Església de Sant Martí de Queixàs 
Dels segles XI - XII.

Església de Sant Mateu de Vilademires 
Dels segles XII - XIII.

Església de Sant Miquel de la Cirera 
Del .

Església de Sant Miquel d'Espinavessa 
Del .

Santuari de la Mare de Déu del Mont 
Del terme de Bassegoda (Albanyà), però l'accés és per Cabanelles.

Referències

Vegeu també 
 Baronia de Torrà
 Castell de Biure (Queixàs)
 Puig Morell.

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Monestirs de Catalunya. Sant Romà de Casamor
 Web del Consorci Salines Bassegoda
Cabanes

Arquitectura:
 Cabanes, plural de cabana, tipus d'edifici.
 Toponímia:
 Cabanes (Alt Empordà), municipi de l'Alt Empordà 
 Cabanes (Plana Alta), municipi de la Plana Alta 
 Cabanes (Rosselló), poble de Sant Genís de Fontanes
 Prat de Cabanes-Torreblanca estreta franja de terreny d'aiguamolls i pantans formada per dipòsits quaternaris al municipi de Cabanes (Plana Alta) 
 Les Cabannes, municipi de l'Arieja
 Biografies:
 Mario Cabanes, jugador del F C Barcelona, vegeu Temporada 1933-1934 del FC Barcelona.
 Paco Cabanes Pastor, pilotari professional.
 José Cabanes, pilotari professional.

Vegeu també 
 Cabanas
 Corbera de les Cabanes
Cistella

Cistella és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà.

Fills il·lustres 
 Josep Mª. Albert Arnau (1897-1987), music i eclesiàstic.

Geografia 
 Llista de topònims de Cistella (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Llocs d'interès 

 Santa Maria de Cistella és el temple parroquial. La seva façana és del , però la resta del temple va ser reconstruïda al .
 L'Església de Sant Martí, edifici del , reconstruït.
 El Castell de Vilarig, al poble de Vilarig, declarat bé cultural d'interès nacional.
 El Santuari de Nostra Senyora de Vida, edifici del  a 1 km als afores del poble.

Referències

Enllaços externs 
 Pàgina web de l'Ajuntament
 Comunitat virtual de veïns de Cistella 
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Web del Consorci Salines Bassegoda
 Pàgina oficial del C.F. Cistella
Darnius

Darnius és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà. Destaca per la producció de suro i per la ramaderia. Temps ençà la vinya fou important, però amb el temps els boscos de suro han anat prenent les antigues feixes de vinya.

Geografia 
 Llista de topònims de Darnius (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Història 
Darnius pertanyia al comtat de Besalú. Se l'esmenta l'any 983, encara que ben segur que existia força abans d'aquesta data. L'església, dedicada a Santa Maria, ja s'esmenta a la fi del . És un poble de Sagrera, creat al voltant de l'edifici eclesiàstic. L'1 de març de 2013 el municipi va declarar-se territori català, lliure i sobirà.

Edificis 
L'església de Santa Maria, del , és un bonic exemple de l'arquitectura del romànic tardà, molt semblant a les de Maçanet de Cabrenys i Agullana. Té una nau única, coberta amb una volta de mig punt lleugerament apuntada. L'absis, semicircular, s'obre a la nau amb un doble plec en gradació. Acaba amb una volta ametllada. El portal té un timpà decorat amb un crismó (del qual neixen vint-i-vuit rajos) i dos estels de vuit puntes.

Entre els molins destaquen Mas Cros, Molí d'en Palau i Mas Segalars.

La masia de Can Massot, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

Demografia

Referències

Vegeu també 
 Castell de Mont-roig
 Plàtana Grossa d'en Massot

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Lloc web del Consorci Salines Bassegoda
 Lloc web del Consell Comarcal de l'Alt Empordà
 Lloc web de Joventut del Consell Comarcal de l'Alt Empordà 
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Article: Darnius és en realitat la vila de Darnils, on Pere el Gran hi va fer estada amb els almogàvers
El Far d'Empordà

El Far d'Empordà és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà.

Està situat a uns 3 km de la ciutat de Figueres.

Apareix esmentat per primer cop l'any 844.

Geografia 
 Llista de topònims del Far d'Empordà (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia 

L'any 1515 va incorporar l'Oliva, anomenat aleshores com les Olives.

Llocs d'interès 
 El Mas dels Avalls 
 Mas Vidal 
 Mas Soms
 Mas de la Gruta està a 29,5 m.
 El Molí d'en Grau en ruïnes.
 Església de Sant Martí del Far

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Garriguella

Garriguella és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà, situat a la falda de la Serra de l'Albera. Des de 2015, l'alcaldessa és Isabel Teixidor Damm.

Geografia 
 Llista de topònims de Garriguella (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

El punt més alt del terme és el puig de Sant Silvestre (304 m), a la serra de la Baga d'en Ferran. El paisatge queda definit per les pinedes, les alzines sureres i els camps de cultiu de secà amb cereals, oliveres i vinya. Juntament amb l'elaboració de vins i licors són la base de la seva economia.

Entre altres hi ha el Puig de la Mala Veïna, una muntanya de 100 metres.

Demografia

Llocs d'interès 
 Restes de la Torre de Mala Veïna, antiga torre de defensa declarada bé cultural d'interès nacional.
 Església parroquial de Santa Eulàlia de Noves. Dels segles XVIII i . Conserva restes d'un antic temple preromànic del , que havia pertangut al monestir de Sant Pere de Roda.
 Centre de Reproducció de Tortugues de l'Albera (al costat del Santuari de la Mare de Déu del Camp)
 Can Garriga (turisme rural)
 Masia de n'Hortús. Segle XVI. Arquitectura popular.
 Molí de Vent. Segle XVIII.
 Santuari de la Mare de Déu del Camp. Antic priorat
 Cooperativa Agrícola de Garriguella.
 Molí d'oli Masetplana

Referències

Bibliografia 
 Volum 2 (2005), El meu país, tots els pobles, viles i ciutats de Catalunya, Barcelona, Edicions 62. .

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Monestirs de Catalunya. Santa Maria del Camp
Lledó d'Empordà

Lladó  () o Lledó (), oficialment i impròpiament anomenat Lladó, és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà.

Geografia 
 Llista de topònims de Lladó (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc.).

Història 
La primera documentació del lloc de Lledó es troba en l'acta de dotació, per part del comte-bisbe Miró, d'unes vinyes i terres del terme de Lucduno al monestir de Sant Pere de Rodes l'any 977.

L'any 1089 es restaura el culte i la vida monàstica a Santa Maria de Lladó al voltant del que es crea la vida del poble.

Nucli antic 
El nucli antic de Lledó d'Empordà és un conjunt monumental inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Els edificis més emblemàtics del nucli antic són el monestir de Santa Maria de Lladó, l'església de Sant Feliu i l'edifici de l'ajuntament, a més dels diferents casals d'època moderna.

Està situat al bell mig del nucli urbà de la població, al voltant de l'església de Santa Maria i de les restes conservades de l'antiga canònica. L'urbanisme d'aquesta zona presenta diverses places i carrers estrets, disposats en pendent. En origen aquestes vies eren empedrades i actualment han estat arranjades. També hi ha algunes travessies consistents en passadissos coberts per voltes de canó i rebaixades que comuniquen el nucli. Les cases que conformen el nucli, determinades per les restes de la canònica, són rectangulars, amb les cobertes de teula de dues vessants i distribuïdes en planta baixa, pis i golfes. Majoritàriament, les obertures són rectangulars i presenten els emmarcaments bastits amb carreus de pedra, amb les llindes planes. Bona part d'aquests edificis presenten trams del parament d'origen medieval. Les construccions són bastides en pedra sense treballar de diverses mides, disposades irregularment i lligades amb abundant morter de calç.

Demografia

Activitat d'interès 
Des de 1995 s'organitza la Fira del Formatge Artesà de Lledó, que s'ha convertit en un dels referents més importants de Catalunya en aquesta temàtica. La fira s'ubica entorn de l'església de Santa Maria de Lladó i la seva canònica i hi participen entre 5000 i 10000 persones.

Lledonencs il·lustres 
 Joaquim Tremoleda
 Marià Llavanera
 Montserrat Vayreda i Trullol, que jeu enterrada al cementiri del poble
 Moisès Sidrach

Referències

Enllaços externs 

 Web de l'ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya

 
Patrimoni monumental de Lladó
Masarac

Masarac és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà. Situat en un terreny pla amb relleus suaus. No supera els 200 metres d'altura. El travessa el riu Anyet. S'hi conreen majoritàriament cereals, vinya i oliveres, i aquesta és la base econòmica del municipi, juntament amb les granges porcines.

Geografia 
 Llista de topònims de Masarac (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Llocs d'interès 
 Església de Sant Martí de Masarac. Preromànica dels segles - amb reformes posteriors, especialment al . Consta d'una nau i un absis trapezoïdal. Només les parets de la nau i l'extrem de l'absis són originals.
 Monestir de Santa Maria de l'Om. (Segles XI-).
 Restes del castell de Vilarnadal.
 Serrat de Sant Martí (Masarac).

Referències

Bibliografia 
 El meu país, tots els pobles, viles i ciutats de Catalunya, volum 2 (2005), Barcelona, Edicions 62.

Enllaços externs 

 Lloc web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Rabós

Rabós és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà. En el seu terme hi ha el monestir de Sant Quirze de Colera, dins del Paratge Natural d'Interès Nacional de l'Albera.

Conegut també popularment amb el nom de Rabós de l'Empordà, és un terme accidentat sobretot a la zona nord, on es troba la Serra de l'Albera. El paisatge és rural, amb molta presència de sureres. El poble està prop del riu Orlina, segons va apuntar en el  el geògraf Pere Gil i Estalella, el nom d'aquest riu es devia al fet que, segles enrere, la seva sorra contenia partícules d'or.

Segueix sent un municipi dedicat a l'agricultura, però les vinyes que havien estat majoritàries en el seu cultiu, han anat decaient a partir de la plaga de la fil·loxera, que les va assolar l'any 1860. La seva demografia a partir de llavors ha anat decreixent.

Actualment, a la legislatura (2015-2019), l'alcaldessa és Dominica Montiel Puig.

Geografia 
 Llista de topònims de Rabós (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Fills il·lustres 
 Carles Bech Pastra, (n. 1871), músic i pedagog musical.

Símbols 
L'escut oficial de Rabós té el següent blasonament: Escut caironat: d'argent, 2 palmes de sinople passades en sautor que ressalten sobre un bàcul d'abat de sable en pal. Per timbre una corona mural de poble. Va ser aprovat el 3 d'octubre de 1989 i publicat al DOGC el 16 del mateix mes amb el número 1207. Les palmes encreuades són l'atribut del màrtir sant Julià, patró del poble, i el bàcul d'abat fa referència al monestir de Sant Quirze de Colera, situat al municipi, els abats del qual van fundar la localitat i en foren els propietaris.

Indrets d'interès 

 Paratge Natural d'Interès Nacional de l'Albera
 Església parroquial de Sant Julià de Rabós. Romànica amb la data de 1313 en la porta de ponent.
 Església de Santa Maria de Colera Segle XII
 Església de Sant Romà de Delfià Segle XI
 Santuari de Sant Quirc i Santa Julita Segle XIX
 Monuments megalítiques:
 Menhir del Mas Roquer
 Dolmen de la Coma de Felis
 Dolmen de les Comes Llobes dels Pils
 Dolmen del Solar d'en Gibert
 Dolmen de Dofines
 Monestir de Sant Quirze de Colera. Segle X
 Les Orelles de la Mula.

Demografia

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 megalitisme a l'Albera
Palau-saverdera

Palau-saverdera és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà. Actualment, a la legislatura (2019-2023), l'alcaldessa és Isabel Maria Cortada Soler.

Església de Sant Joan 

L'església s'esmenta per primer cop en un document de l'any 1070 en què s'especifica que havia estat donada al monestir de Santa Maria de Roses. Està formada per tres naus i tres absis. L'absis central té forma semicircular. Els altres dos són més irregulars. Són les úniques parts de l'església de decoració llombarda.

A l'interior de l'absis principal, sobre una cornisa bisellada, hi ha un fris de doble arcada entre lesenes. A l'exterior, aquesta comporta tres sèries de dobles arcades entre lesenes, mentre les absidioles no en comporten més que dues. Estan cobertes per una volta de quart d'esfera i s'obren sobre les naus a un plec que marca la graduació. La nau central està coberta per una volta de ple arc lleugerament sobrepassada.

Les naus laterals estan dividides en quatre travesses per uns arcs tòrics amb voltes de diferents tipologies.

Geografia 
 Llista de topònims de Palau-saverdera (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Bibliografia 
 Àngel Roig i Turró, "Inventari del castell de Palau-saverdera (1411)", Annals de l'Institut d'Estudis Empordanesos, 37 (2004), 415-418.

Referències

Vegeu també 
 Casa al carrer Roses, 13

Enllaços externs 

 Ajuntament de Palau-Saverdera
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Piscina Municipal "La Fresca"
Pedret i Marzà

Pedret i Marzà és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà, amb capital a Marzà. Des de 2023, l'alcaldessa és Xènia Ijsselstein Berta.

Geografia 
 Llista de topònims de Pedret i Marzà (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Els dos nuclis que formen Pedret i Marzà estan separats entre si per 1 quilòmetre de distància, Pedret està més dispersat, mentre Marzà té un conjunt de cases al voltant d'una plaça, amb restes del que va ser fortalesa medieval.

Està regat per la riera de Pedret, afluent de la Muga.

La ramaderia, especialment la porcina és la base de la seva economia juntament amb el cultiu de secà.

Monuments d'interès 
 Restes del castell de Marzà.
 Muralles i torre de guaita.
 Església de Sant Esteve, romànica del .
 Església parroquial de Sant Isidre i Sant Antoni. De construcció recent fou beneïda l'any 1968.

Demografia 

El primer cens és del 1936 amb 185 habitants, després de la desagregació de l'antic municipi de Vilanova de la Muga, avui incorporat a Peralada.

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Pontós

Pontós és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà.

Geografia 
 Llista de topònims de Pontós (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

El seu terme municipal està en la confluència del riu Fluvià amb les rieres de Pontós, Santa Anna i d'Àlguema.

El poble, situat en una petita vall, té cultius de regadiu i secà, i ramaderia. Indústries agropecuàries.

Història 
El jaciment arqueològic del Mas Castellar de Pontós és un dels més fructífers dels últims temps en les terres de l'Empordà. S'han trobat importants peces dels segles VI aC i II aC, un poblat ibèric i una vil·la romana.

A Pontós es va lliurar la batalla de Pontós l'11 de juny de 1795, on els espanyols, acompanyats de sometent i miquelets catalans, van derrotar l'exèrcit francès.

Demografia

Llocs d'interès 
 Església de San Martí. Segle XVIII
 Església de Sant Emeteri (Medir) i Sant Celoni. Romànic Segle XII
 Ermita de Santa Anna de Pontós. Segle XVI-XVII
 Santuari de Nostra Senyora de Lorda. En ruïnes 
 Jaciment arqueològic del Mas Castellar
 Casa de can calet
 Castell de Pontós
 Torre de l'Àngel
 Can Faras

Bibliografia 
 Volum 3 (2005), El Meu País, tots els pobles, viles i ciutats de Catalunya, Barcelona, Edicions 62.

Referències

Vegeu també 
 Ivó Vinuesa Rocher

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Ordis

Ordis és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà. Actualment, a la legislatura (2019-2023), l'alcaldessa és Anna Maria Torrentà Costa.

Geografia 
 Llista de topònims d'Ordis (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Riumors

Riumors és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà.

El terme s'estén per la plana de l'Empordà, entre els cursos dels rius Fluvià i Muga. Antigament hi havia estanys i aiguamolls que, entre els segles  i , van ser dessecats per guanyar terres de cultiu.

Al municipi destaca l'església de Sant Mamet, amb dades des de l'any 1019, que es va consagrar el 1150, per la qual cosa es creu que ja llavors hi va haver una reconstrucció. La gran inundació de l'any 1421 va arrasar el poble. Van reconstruir l'església el  o , aprofitant elements de l'anterior. El resultat és una església d'una sola nau, que més tard va tornar a ser reformada i fortificada.

En algunes cases i masies s'hi pot veure, a les façanes, plafons de ceràmica amb al·lusions als serveis que qui les habitaven tenien amb la casa Xammar, marquesos de Riumors, senyors del lloc juntament amb el monestir de Sant Pere de Rodes.

Geografia 
 Llista de topònims de Riumors (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Referències

Bibliografia 
El meu país: tots els pobles, viles i ciutats de Catalunya. Vol. 3 (2005). Barcelona: Edicions 62. .

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Pau (Alt Empordà)

Pau és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà.

S'estén al costat de la conca del riu Muga, pels vessants meridionals de la serra de Rodes. La part més accidentada s'inclou dins del Parc Natural del Cap de Creus. La part més plana pertany al Parc Natural dels Aiguamolls de l'Empordà.

Els cultius són d'oliveres i de vinya. És dins de la zona vitivinícola de l'Empordà.

Els monuments megalítics que es conserven en la zona dolmètica de la serra de Rodes demostren que la seva història es remunta a molts milers d'anys enrere. El terme va pertànyer al monestir de Sant Pere de Rodes, durant l'edat mitjana.

Geografia 
 Llista de topònims de Pau (Empordà) (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Llocs d'interès 
 Església de Sant Martí. Romànic dels segles -. En destaca la façana, amb una portada formada per cinc arquivoltes de mig punt. Les columnes sobre els quals descansen tenen capitells de tipus vegetal i zoomòrfic.
 Cal Marquès. Segle XVII-. Emplaçat sobre l'antic castell de Pau.
 Estany de Vilaüt. Lloc de niuada i de passada d'aus.
 Dolmen de la Burnaua 
 Dolmen del coll del bosc de la Margalla 
 Dolmen de la Creu Blanca
 Col·lecció d'Eines Salvador Comas.

Demografia

Imatges de l'església

Bibliografia 
Volum 3 (2005), El meu país, tots el pobles, viles i ciutats de Catalunya Barcelona: Edicions 62.

Referències

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Patrimoni històric i artístic de Pau