alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Satanisme

El satanisme és l'adoració de Satanàs o l'ús del seu arquetip com a font d'inspiració per a la vida. Com que Satanàs ve de l'hebreu shatan, que significa enemic o temptador, i a les religions monoteistes derivades de la jueva és l'antagonista de Déu i l'encarnació del mal, car d'això se'n deriva que històricament hi hagués la tendència d'anomenar satanisme a qualsevol altre culte que diferís d'aquests, que fos una supervivència de cultes pagans, o que fregués l'heretgia. De fet el terme apareix per primer cop al llibre "A confutation of a booke (by Bp. Jewel) entitled An apologie of the Church of England", de Thomas Harding (1565), referint-se als ensenyaments de Luter.

Com a fantasia és freqüent entre els adolescents, ja que es fa una identificació entre l'autoritat paterna i la figura de Déu. Per tant, en un joc de rebel·lia, s'identifiquen amb l'antagonista de Déu.

Com a inversió desafiant dels valors de la moral i de la fe dominant i de gust per les coses prohibides o pecaminoses és una actitud que trobem sovint al romanticisme més proper a The Satanic School. Apareix sobretot a l'obra de Byron i Mary Shelley, però també a la de Charles Baudelaire, Fiódor Dostoievski i André Gide. Una derivació actual des del punt de vista estètic d'aquest tipus de sensibilitat la podem trobar a algunes branques de la música, bàsicament en el gènere del Black Metal i d'altres variants de la música heavy.

Hi ha gent que considera que la bruixeria és un tipus de satanisme, ja que fa referència a l'adoració i el pacte amb el Diable. La pràctica d'aquest pacte hipotèticament es concretava en el tracte sexual entre bruixes i bruixots amb el diable, així com la celebració de la missa negra.

Satanisme actual 
Modernament s'ha constituït el satanisme com una religió amb el seu llibre la Bíblia satànica escrita per Anton LaVey, i una organització interna pròpia i estructurada.

El satanisme de LaVey no venera Satan en el sentit teistic, sinó que juga el paper d'un adversari per a credos espirituals, defensant el darwinisme social, l'hedonisme, l'Objectivisme Randià, la filosofia Nietzscheana i l'ateisme. El satanisme de LaVey té caràcter simbòlic i és utilitzat per altres satanistes per referir-se als seguidors del fundador de l'Església de Satan Anton Szandor LaVey i successors com Peter H. Gilmore. l'ús prudent de la paraula que Satanisme, segons un lloc web, atribueix a un "grup religiós petit que es troba inconnex amb qualsevol altra fe, i els membres del qual se senten lliures de satisfer els seus impulsos responsablement, exhibir bondat per als seus amics i atacar els seus enemics.

Referències

Enllaços externs 
 Discover Satanism

Religions
Sectes
Subespècie

Una subespècie és un conjunt de poblacions d'una espècie que tenen caràcters en comú, ocupen únicament una part de la distribució de l'espècie i presenten diferències morfològiques respecte a altres poblacions de la mateixa espècie, generalment degudes a un aïllament geogràfic. Es tracta de la categoria taxonòmica immediatament inferior a l'espècie.

Les distribucions de dues o més subespècies sovint es toquen o se superposen i en aquests llocs es produeix una certa hibridació, amb producció de descendents si fa o no fa fèrtils.

Nomenclatura 
La subespècie s'anomena amb un nom trinomial, a diferència de l'espècie, que rep un nom binomial. El nom està format per tres mots, el binomi específic seguit de l'epítet subespecífic. Per exemple, l'espècie Homo sapiens té actualment dues subespècies que s'anomenen afegint una paraula a continuació del binomi:

 Homo sapiens idaltu, és a dir, Homo sapiens subespècie idaltu
 Homo sapiens sapiens, és a dir, Homo sapiens subespècie sapiens

Segons el Codi Internacional de Nomenclatura Zoològica, la subespècie és la categoria taxonòmica inferior i no se n'admet cap de més baixa, com ara varietat, raça, etc.

Referències

Bibliografia 
 

Categories taxonòmiques
Sol de mitjanit

El sol de mitjanit és un fenomen que es produeix en certes parts del planeta (entre els cercles polars i el pol corresponent), consistent en què el sol no es pon en tota la nit, durant uns dies o mesos al voltant del solstici d'estiu.

L'explicació està en la inclinació de la Terra. La Terra, com un més dels altres planetes, es mou tot seguint una òrbita el·líptica al voltant del Sol, el qual està en un dels seus focus (moviment de translació). El pla de l'òrbita s'anomena eclíptica, i si l'estenem vers l'infinit cap l'esfera celeste, talla les constel·lacions anomenades zodiacals, que són sobre les que veuríem projectat el Sol durant l'any si aquest no ens enlluernés. En no ser l'òrbita una circumferència, hi haurà un moment en què la distància al Sol serà màxima (afeli) i un altre en què en serà mínima (periheli).

L'afeli coincideix amb l'estiu a l'hemisferi nord (hivern en el sud) de la Terra i el periheli amb l'estiu a l'hemisferi sud (hivern en el nord). L'afeli i el periheli no són, però, els responsables de les estacions de l'any.

L'eix de rotació de la Terra no és perpendicular al pla de translació (eclíptica), i està inclinat uns 23°. Aquest fet, normal en tots els planetes del sistema solar, dona lloc a unes estacions climàtiques ben diferenciades, al sol de mitjanit, les nits polars d'alguns mesos i al fet que l'estel polar ens marqui el nord.

Si ens imaginem en el pol nord i suposem que el nostre planeta no està inclinat 23°, podem comprendre que veuríem, sempre, el sol just a l'horitzó. No tindríem ni dies ni nits, però sempre crepuscle. La inclinació de 23° de l'eix de rotació comporta que el Sol pugui assolir en el pol una alçada màxima de 23° quan la inclinació aboca l'hemisferi nord vers el nostre estel, i que durant una temporada desapareguin les nits.

Simètricament, també es dona el cas contrari. I a més a més, quan en un dels pols passa una cosa, en l'altre pol passa el contrari. Però, a part dels pols, tot això també afecta la resta del planeta, establint diferents pautes d'insolació de la superfície, diferents alçades màximes del sol, diferents durades del dia durant l'any, en què s'inclouen les anomenades nits blanques a Escòcia o a Rússia, per exemple, i que el sol només surti i es pongui exactament per l'est i l'oest els dies de l'equinocci.

En països com Noruega o Islàndia i en les latituds superiors al cercle polar àrtic, el sol no es pon durant els dies anteriors i posteriors al solstici d'estiu.

Vegeu també 
 Terra del sol de mitjanit.
 Nit polar.

Fenòmens astronòmics
Regions polars
Sauròpsids

Els sauròpsids (Sauropsida) són un dels dos grans llinatges de vertebrats amniotes que inclou les aus, tots els rèptils actuals i molts dels rèptils extints. El nom significa 'cara de llangardaix' i no inclou els mamífers ni els seus avantpassats «reptilians» (Synapsida), l'altre gran llinatge d'amniotes.

Classificació 
 Classe Sauropsida
 Subclasse †Parareptilia
 Subclasse Eureptilia
 Ordre Testudinata (tortugues)
Infraclasse Lepidosauromorpha
Ordre Rhynchocephalia (tuatara)
Ordre Squamata (llangardaixos, serps)
 Infraclasse Archosauromorpha
Ordre Crocodilia (cocodrils)
Ordre Saurischia (aus i nombroses formes fòssils)

Filogènesi 
Segons la sistemàtica cladística, els rèptils, en el sentit de la taxonomia linneana tradicional, són parafilètics, com es pot comprovar en el cladograma següent, basat en Vertebrate Paleontology i molt simplificat:

Els sinàpsids, que inclouen els actuals mamífers i una gran quantitat de formes fòssils relacionades amb ells i coneguts com a "rèptils" mamiferoides, queden fora del concepte de sauròpsid, que esdevé sinònim de rèptil en sentit estricte, que inclouen només els anàpsids i els diàpsids. Les aus queden dins el clade Dinosauria junt als tiranosures i formes afins; cal destacar que el grup actual més proper filogenèticament a les aus són els cocodrils.

Referències

Enllaços externs 

 Segells de rèptils com plànols de distribució .
SNAP

LSNAP és un telescopi en òrbita del Projecte Supernoves i Cosmologia. Sonda de les Supernoves i l'Acceleració, creat com a iniciativa conjunta de la NASA i el Departament d'Energia dels Estats Units. El telescopi SNAP tindrà una càmera òptica d'1 grau quadrat de camp de visió, i una petita càmera en l'infraroig proper. Un espectrògraf podrà descompondre la llum de les supernoves des del seu color ultraviolat proper fins a l'infraroig proper. Un dels objectius d'SNAP és usar les supernoves de tipus Ia com a marcadors de l'expansió de l'univers, i analitzar com l'energia fosca ajuda a frenar el creixement de les galàxies.

Referències 

Observatoris espacials
Sentit (percepció)

Els sentits són les funcions fisiològiques per les quals els éssers vius perceben l'estat del seu propi cos, del seu entorn i les seves característiques. Són els equivalents biològics als sensors de les màquines per a introduir-les-hi els inputs.

Els animals tenen òrgans especialitzats per a aquestes funcions. Alguns poden ser, per exemple, l'electrocepció o capacitat de detectar camps elèctrics (present en els ocells), la magnetocepció o capacitat de detectar camps magnètics (present en els taurons) i l'ecolocació (radar) o capacitat d'orientar-se i desplaçar-se tot emetent sons, i rebent-ne i interpretant-ne l'eco (com poden fer els ratpenats).

En el cas particular dels humans, s'hi reconeix tradicionalment la vista (als ulls), l'oïda (a l'orella mitjana i interna, després de la recepció sonora mitjançant l'orella externa), l'olfacte (a la pituïtària, al final dels conductes nasals), el gust (a la llengua) i el tacte (als terminals nerviosos de la pell, sobre els quals uns valors extrems d'estimulació poden produir dolor o pruïja). Actualment, es consideren sentits també els següents: la termocepció, que percep la temperatura dels cossos; l'equilibri; la propiocepció, que percep el mateix cos amb les diferents parts i que permet situar-se al món físic.

Sistemes orgànics associats als sentits 
En el cos humà i altres espècies es poden estudiar els sentits des d'un punt de vista biològic, per sistemes, com per exemple el sistema auditiu, el sistema gustatiu, el sistema olfactiu, el sistema sensorial, el sistema somatosensorial o el sistema visual.

Sisè sentit 

Col·loquialment es parla del "sisè sentit" com a sinònim d'intuïció, si bé no es pot considerar un sentit perquè no correspon a cap òrgan.

En Ramon Llull va considerar que el sisè sentit era la facultat per la qual es conceptualitzaven i s'anomenaven els éssers que eren percebuts per tots els altres sentits. D'aquesta facultat en va dir "afat".
Sureny fosc

El sureny (o siureny) o siuró fosc o cep negre (Boletus aereus, del llatí boletus: bolet) és un bolet de la classe dels basidiomicets i comestible, molt semblant al cep d'estiu (Boletus reticulatus) i al cep (Boletus edulis), amb el qual sovint es confon.

Descripció 
Capell primer hemisfèric i després convex-aplanat de color castany clar o ocraci (més clar que el cep) de tonalitat força variable. La superfície és viscosa i presenta rugositats. Peu gros, de 5-15 x 4-10 cm, ple i dur, obès al principi, després inflat i finalment cilíndric, amb la base atenuada. És de color bru ocraci, sempre més clar que el barret. La carn és blanquinosa.

Hàbitat 
Fong micorrizogen que viu en boscos tèrmics de planifolis, associat bàsicament amb suros, alzines i castanyers, en sòls secs i silícics. Fructifica, de forma primerenca, a l'estiu i a principis de la tardor. Es troba a la terra baixa, on és més comú, i a la muntanya mitjana. En anys favorables, abunda molt a les suredes litorals.

Gastronomia 
Es pot menjar cru en amanides, assecat, cuit i en oli.

Perill de confusió 
Del mateix gènere que el mataparent (Boletus satanas), tòxic.

Referències 

Boletus
Bolets comestibles
Supersimetria

La supersimetria (coneguda pel mot creuat anglès SUSY) és una simetria que transforma els bosons en fermions, i viceversa. En les teories supersimètriques, cada fermió fonamental té un company supersimètric (o supercompany) bosònic i cada bosó fonamental té un supercompany fermiònic.

La supersimetria fou proposada per primera vegada el 1973 per Julius Wess i Bruno Zumino. Abans, a finals dels anys 60, l'àlgebra supersimètrica ja havia estat proposada pels teòrics soviètics Gol'fand i Likhtman, però aquests no la van aplicar directament als problemes de la física de partícules.

La primera versió supersimètrica realista del model estàndard fou proposada el 1981 per Howard Georgi i Savas Dimopoulos i s'anomena model estàndard supersimètric mínim (denotat per les seues sigles en anglés MSSM). Fou proposat per resoldre el problema de la jerarquia de gauge que té el model estàndard quan és encastat en un marc teòric que té altes escales d'energia. El model estàndard supersimètric mínim prediu supercompanys amb energies entre 100 GeV i 1 TeV, i unificació de les constants d'acoblament electromagnètica, feble i forta a l'escala de GUT (10¹⁶ GeV). Un altre aspecte interessant de la teoria és que aporta noves partícules pesants estables (WIMP, com el neutralí) amb característiques similars a les esperades per a explicar la matèria fosca.

Fins a la data, no existeix cap prova experimental que demostri que la supersimetria és una simetria de la natura. La recerca actual directa de senyals de SUSY té lloc a l'accelerador LHC del CERN, en col·lisions de protons a energies que no s'havien assolit mai abans.

Vegeu també 
 Llista de partícules supersimètriques.

Referències
Llengües samoiedes

Les llengües samoiedes són una família de llengües parlada als dos vessants dels Urals, a la part més septentrional d'Euràsia. S'ha estimat els seus parlants en unes 30.000 persones. Conjuntament amb les llengües finoúgriques conformen les llengües uralianes.

Etimologia 
El terme samoiede es deriva del terme rus samoied (самоед) per a alguns pobles indígenes de Sibèria. De vegades, es considera despectiu perquè la seva etimologia s'ha interpretat com la procedent de Rússia: Samo-ied: "el que es menja ell mateix". És per això que alguns etnòlegs en suggereixen l'ús de la paraula samodeic. Altres interpretacions, però, suggereixen que samoied prové de l'expressió same-edne, que significa la terra dels pobles samis.

Distribució geogràfica 
El territori samoied s'estén des del mar Blanc fins al mar de Laptev, al llarg de les costes àrtiques de la Rússia europea, incloent-hi el sud de Nova Zembla, la península de Iamal, les boques del riu Obi i del riu Ienissei fins a la península de Taimir en l'extrem nord de Sibèria. Els seus veïns parlen llengües úgriques transuràliques i les llengües pèrmiques fineses cis-uràliques al sud, però estan separats dels finesos bàltics per russos a l'oest. Al nord limiten amb el poble turquès iacut.

Una ciutat samoieda considerable va sorgir a Mangazeia al , que va créixer sobre la base del comerç i fou destruïda al començament del .

Subdivisions 
Les llengües i els grups ètnics respectius es divideixen tradicionalment en taigà, tundra, i els grups de muntanya, i englobats en els grups del nord i del sud,

 Samoied septentrional
 Nganassan (Tavgy, Tavgi, Tawgi, Samoied Tawgi)
 Enets–Nenets
 Enets (Ienets, samoied del Iénissei)
 †Iurats, parla de transició entre Enets i Iurac
 Iurac (Nenets), dividit en dos dialectes:
 Iurac del bosc
 Iurac de la tundra

 Samoiede meridional 
 Selkup / Taiga (Samoied ostiac), dividit en els dialectes:
 Taz Selkup
 Tym Selkup
 Ket Selkup
 Sayan / Samoied de la Muntanya
 †Kamassià (Kamas)
 †Mator (Motor, Taigi, Karagas) 

Tanmateix, Janhunen proposà el 1998 una nova divisió per les divergències del nganassan i el mator amb la branca Enets–Nenets–Iurats i Kamas–Selkup 

 Nganassan
 †Mator
 Grup samoièdic
 Enets–Nenets
 Enets (Yenets, Samoied del Iènissei)
 †Iurats
 Iurac (Nenet)
 Iurac del bosc
 Iurac de la tundra
 Kamas–Selkup
 †Kamassià (Kamas)
 Selkup (Samoied ostiac)
 Taz Selkup
 Tym Selkup
 Ket Selkup

Referències

Bibliografia 
 Janhunen, Juha 1998. Samoyedic. In: Daniel Abondolo (ed.), The Uralic Languages, pp. 457–479. London / New York: Routledge.

Llengües uralianes
Sugaar

Sugaar o Maju és el consort de la Gran Deessa basca Mari. Té, tanmateix, un paper molt més fosc, lligat al tro i la tempesta. L'etimologia suggerida per a «Sugaar» és suge (serp) + ar (mascle): serp mascle, drac. També s'explica per su (foc) + gar (flama): flama del foc. L'etimologia de «Maju» és desconeguda.

Una llegenda biscaïna el vincula a l'origen mitològic del llinatge dels senyors de Biscaia. Segons aquesta llegenda, una princesa escocesa refugiada a Mundaka (la Princesa de Mundaka mitològica) va tenir un encontre eròtic amb Sugaar, d'on naixeria Jaun Zuria, primer senyor mitològic (no històric) de Biscaia.

Referències

Enllaços externs 
 Sugaar. Mitología de Vasconia 

Personatges de la mitologia basca
Dracs
Déus del tro
Superfície cònica

Una superfície cònica és una superfície il·limitada formada per la unió de les rectes que passen per un punt fix, anomenat vèrtex, i per cada un dels punts d'una corba fixa, anomenada directriu, que no conté el vèrtex. Cada una d'aquestes línies rectes s'anomena generatriu de la superfície. En general, una superfície cònica consisteix en dues meitats il·limitades idèntiques i simètriques unides pel vèrtex. Una superfície cilíndrica es pot imaginar com un cas particular de superfície cònica amb el vèrtex a l'infinit, és a dir, amb les generatrius paral·leles.

El cos sòlid anomenat con es forma quan una superfície cònica que tingui una circumferència per directriu es talla amb un pla que talla totes les generatrius. S'anomena base del con la figura plana que delimita l'extrem del con, i eix del con a la recta que uneix el vèrtex amb el centre de la base. La base serà un cercle o una el·lipse segons si el pla secant era perpendicular o oblic respecte l'eix del con.

Quan l'eix és perpendicular a la base, i per tant la base és un cercle, la figura s'anomena con recte, i es pot imaginar com el cos format per la revolució d'un triangle rectangle sobre un dels seus catets com a eix de revolució.

Referències 

Superfícies quàdriques
Tir esportiu

Els esports de tir són un grup col·lectiu d'activitats esportives competitives i recreatives que impliquen proves d'exactitud, precisió i velocitat en el tir; s'utilitzen diversos tipus d'armes de foc a distància, referides principalment a les armes de foc i pistoles d'aire, en formes com pistoles, rifles i escopetes.

Història als Jocs Olímpics 
El campió francès de tir esportiu i fundador dels Jocs Olímpics moderns, Pierre de Coubertin, va participar en moltes d'aquestes primeres competicions. Aquest fet va contribuir a la inclusió de cinc esdeveniments de tir als Jocs Olímpics d'Estiu de 1896. Al llarg dels anys, les normatives i les competicions han canviat diverses vegades per mantenir-se al dia amb la tecnologia i els estàndards socials. Antigament, els objectius del trets tenien formes d'humans o d'animals, però actualment tenen una forma circular per evitar associar aquest esport amb la violència. Al mateix temps, s’han eliminat alguns esdeveniments i se n’han afegit de nous. Els Jocs Olímpics d'Estiu del 2004 van incloure tres disciplines de tir (rifle, pistola i escopeta) on els atletes van competir per 51 medalles en 10 proves masculines i 7 de femenines.

Als Jocs Olímpics, l'esport de tir sempre ha tingut la distinció de concedir les primeres medalles dels Jocs. A nivell internacional, la Federació Internacional de Tir Esportiu (ISSF) supervisa tots els esdeveniments de tir olímpic de tot el món, mentre que els òrgans nacionals de govern (NGB) administren l'esport a cada país.

Havent establert originalment el tir com a esport organitzat als Estats Units d'Amèrica, l'Associació Nacional del Rifle va ser escollida per administrar la participació dels Estats Units en els jocs olímpics. L'ANR va gestionar i va donar suport financer a esports de tir internacionals i convencionals (és a dir, partits nacionals) durant més de 100 anys fins a la formació de l'associació USA Shooting.

Referències
Tir amb arc

El tir amb arc és un esport olímpic que consisteix en el llançament de sagetes amb un arc per encertar una diana situada a diferents distàncies. Es pot practicar en:

 Torneigs de tandes de tirs des de diferents distàncies a dianes fixes (la mida de les dianes pot ser d'aproximadament 122, 80 i 40 cm, per exemple).
 Torneigs en circuit sobre blancs diferents.
 Torneigs sobre dianes amb formes (per exemple d'animals).

Tipus d'arcs 
Poden existir molts tipus d'arcs: 
 Arc recorbat: els utilitzats als Jocs Olímpics, que es caracteritzen per la curvatura de les pales. Amb aquesta classe d'arc es pot competir en diferents modalitats, depenent del nombre d'accessoris que hi incorporem.
 Arc de politges.
 Arc llarg (Longbow).

La distància de canya és la distància entre la corda i el punt en què cadascuna de les pales encaixen amb el cos de l'arc, mesurada amb l'arc encordat.

Categories

Olímpica 
La categoria olímpica es practica a una distància de 70 m amb dianes de 122 cm de diàmetre. N'hi ha dues modalitats (ambdues amb categories masculina i femenina): individual i per equips (de 3 membres).

Modalitat de bosc 
N'existeix una modalitat molt estesa però poc coneguda pel públic general, que és la modalitat de bosc. Es practica a l'aire lliure, en boscos, i es dispara contra dianes que representen animals, que poden tenir el format de 2D (fotografies) o de 3D (dianes de mida real en 3 dimensions que representen els animals).

Modalitat de bosc 3D 
En 3D –i també en 2D– les distàncies de tir són desconegudes, i es tiren dues sagetes per diana (segons el reglament RFETA), o una sageta amb reglament el 3Di. La varietat de possibles tirs és molt alta comparada amb el tir olímpic, que sempre és des d'una distància coneguda i en pla: en la modalitat de bosc 3D influeix el terreny amb els seus desnivells, la climatologia –la calor, el fred, el vent, els reflexos de la llum o fins i tot la pluja–, el tipus de bosc (molt dens, molt obert...).

N'hi ha les modalitats següents: amb arc recte (longbow, amb sagetes de fusta, on el tir és instintiu), amb arc recorbat (amb sageta de fusta o d'alumini, també fent tir instintiu), amb arc clàssic (recorbat, que admet fletxa de carboni i en què el tir es fa usant referències per apuntar, tot i que no s'hi admet el visor), amb arc mecànic (arc de politges, amb fletxa d'alumini o de carboni, sense visor, usant referències per apuntar) i amb arc lliure (qualsevol tipus d'arc, fletxa, visor o elements accessoris que es considerin oportuns, sempre que no siguin elèctrics o electrònics).

La modalitat d'arc lliure tira des de la piqueta vermella (a una distància màxima de 45 m), mentre que la resta ho fa des de la piqueta blava (a una distància màxima de 35 m). Les categories infantils ho fan des de la piqueta blanca (a una distància màxima de 25 m).

A Catalunya és una modalitat molt estesa i es disposa de bastants camps de tir per practicar-lo.

Enllaços externs 
 FITA, Federació Internacional de Tir amb Arc  
 FCB, Federació Catalana de Tir amb Arc
 Arc3

Vegeu també 

 Buirac
Tir i arrossegament

El tir i arrossegament (o també tir i arrastre) és un esport que consisteix en la cursa d'un cavall carregat amb un carro ple de sacs. L'esport és tradicional i autòcton de molts pobles del País Valencià i de les Terres de l'Ebre en Catalunya.

Normalment, les competicions es desenvolupen sobre una pista de sorra, al llarg de la qual s'han de fer tres parades obligatòries. La càrrega de sacs sol ser de dues vegades el pes de la cavalleria. Cada cavall és guiat per un sol carreter i no es permet cap ajuda durant la cursa, exceptuant la de l'àrbitre, que acompanya el trajecte del carro, verifica que es fan les parades reglamentàries i controla el temps. Aquell cavall que trigue menys temps a passar la pista és el guanyador.

Per tal d'afavorir la competitivitat i les oportunitats de guanyar, les cavalleries es distribueixen en diverses categories segons el seu pes (0-120 kg; 120-220 kg; 220-320 kg; 320-420 kg; 420-520 kg; 520-fins al límit).

Les curses també inclouen proves de dues, tres, i quatre cavalleries que estiren del mateix carro, cadascuna guiada per un carreter per cavall i on la coordinació d'animals i carreters ofereix un espectacle ple de força.

Referències 

Esports individuals
Esports eqüestres
Traumatologia

Lortopèdia i la traumatologia és l'especialitat mèdica que s'ocupa de les ferides i danys causats per accidents o violència sobre les persones, i els mitjans mèdics i quirúrgics per al restabliment de la forma i de la funció de les extremitats, la columna vertebral i les seves estructures associades. Etimològicament, el terme traumatologia deriva del grec; procedeix de la suma de dos components d'aquesta llengua: “trauma”, que pot traduir-se com a “ferida”, i “logia”, que és equivalent a “ciència”, “discurs” o “tractat”.

Entre els grans traumatòlegs catalans hi ha el doctor Josep Trueta i Raspall (1897-1977), creador d'un mètode per al tractament de les ferides de guerra que va reduir la gran quantitat de ferits que desenvolupaven gangrena.

Referències

Vegeu també 

 Ortopèdia (especialitat mèdica)
Teris

Els teris (Theria), són una subclasse de mamífers que comprèn la majoria de mamífers actuals (marsupials i placentaris), exceptuant l'ordre dels monotremes (mamífers que ponen ous). Es creu que aparegueren durant el Cretaci fa uns 120 milions d'anys.

Es caracteritzen pel fet que l'embrió es desenvolupa totalment o parcialment dins l'úter de la mare nodrint-se d'aquesta mitjançant un òrgan especialitzat, la placenta, rudimentària en els marsupials. És per això que se'ls considera vivípars.

No tenen cloaca (és a dir que tenen separades les obertures anal i urogenital), les glàndules mamàries tenen mugró, els ous són molt petits i l'orella sol tenir pavelló auricular. Tenen dues dentadures: la de llet i la definitiva. Es divideixen en metateris i euteris. Abans també incloïen els pantoteris, actualment considerats un tàxon invàlid.

Filogènesi 
Les relacions filogenètiques del teris son, segons Tree of Life Web Project, les següents:

Referències
Tro

El tro és el so provocat per l'escalfament i expansió sobtats de l'aire al voltant d'un llamp i que es produeix després del llampec durant una tempesta. En aquest procés l'aire arriba a més de 43.000 graus Celsius, cosa que fa que s'expandeixi ràpidament i en refredar-se torni a contraure's.

Com que el so i la llum viatgen a velocitats diferents a través de l'atmosfera, es pot mesurar el lapse de temps entre tots dos per fer una estimació de la distància a la qual s'ha produït el llamp. La velocitat del so  a l'aire és aproximadament d'uns 340 m/s, mentre que la velocitat de la llum és tan ràpida que el llamp es veu al cap de només uns quants microsegons d'haver-se originat l'esdeveniment; així, doncs, es pot calcular la distància a la qual s'ha produït un llamp a raó d'un kilòmetre per cada de 3 segons de temps que passa entre que es veu el llamp i se sent el tro.

És l'ona de xoc causada per un llamp quan aquest escalfa instantàniament l'aire que l'envolta a més de 43.000 graus Celsius. Aquest aire supercalent s'expandeix molt ràpidament i en refredar-se es torna a contraure. Aquesta ràpida expansió i contracció genera ones de xoc que són les que fan el soroll que coneixem com a tro.

Cultura popular 
Moltes cultures tenien una divinitat per al tro, com el Thor nòrdic. A vegades estava associada a la dels llamps, com el Zeus grec. Els asteques veneraven Xolotl com a causant del tro. Totes aquestes pensaven que el déu causava el tro fent un soroll amb un objecte especial, com un plateret o un martell.

Hom diu que El bon Déu arrossega els mobles quan trona.

Referències 

Tempesta
Balcó del Mediterrani

El Balcó del Mediterrani és un penya-segat de 23 m de desnivell que hi ha a l'extrem de tocant a mar de la Rambla Nova de Tarragona, protegit per una bonica barana de ferro. Al davant hi ha el monument al navegant català Roger de Llúria. Des del balcó hi ha una magnífica vista sobre el mar, el port, l'estació del tren, l'Amfiteatre, la platja i la punta del Miracle, i una part de la ciutat. Els tarragonins, quan passegen per la Rambla, diuen que van "a tocar ferro" al Balcó.

Referències 

Geografia de Tarragona
Patrimoni monumental de Tarragona
Tom-tom

El tom-tom és un instrument musical de percussió membranòfon, consistent en un tambor cilíndric més ample que la caixa, que forma part de la bateria. Col·loquialment també s'anomenen timbales, tot i que aquesta denominació pot provocar confusions amb les timbales de l'orquestra clàssica. Es fabriquen en diferents diàmetres, normalment 10, 12, 14 i 18 polzades (angleses), i el seu número i distribució pot variar segons les preferències del percussionista. Els petits se solen muntar damunt del bombo, i el més gros sobre uns peus propis. Aquest tom-tom més gran s'anomena també goliat.

Referències 

Instruments de percussió
Instruments membranòfons
Charles Lewis Tiffany

Charles Lewis Tiffany (Killingly, Connecticut, 1812 - Yonkers, Nova York, 1902), fou un empresari estatunidenc que va fundar la joieria Tiffany's & Co., que segueix sent, actualment, la joieria més prestigiosa, exclusiva i famosa del món.

Charles Lewis Tiffany va néixer en un poble de Connecticut (EUA) el 15 de febrer del 1812. L'any 1837 es va traslladar a Nova York.

Amb un amic seu, John Young i un capital de 1000 dòlars que li havien deixat, va obrir una petita tenda al sud de Broadway on venia articles de papereria, paraigües, vaixella... una mica de tot. El primer dia van tancar caixa amb uns guanys de 4,98 dòlars.

L'any 1858 Tiffany va obtenir un sobrant d'un tipus de cable. Va tallar aquest material en peces i va fer uns souvenirs que van tenir un èxit inesperat. Des d'aquell moment el negoci va començar a prosperar.

Durant la Guerra Civil va fabricar espases i medalles, i el capital va seguir augmentant. Quan es va acabar la guerra, Tiffany es va especialitzar en el comerç d'objectes d'or, plata i pedres precioses i va començar a tenir entre els seus clients els milionaris més famosos del país. Quan va morir el 18 de febrer del 1902 va deixar als seus hereus un llegat de 35 milions de dòlars i un negoci de renom mundial.

La joieria es va fer cada vegada més exclusiva, i l'any 1940 es va establir en una cantonada de la Cinquena Avinguda de Nova York. Hi ha una novel·la de l'escriptor nord-americà Truman Capote (1924-1984) que es titula: Breakfast at Tiffany's (1958), i es va fer una pel·lícula amb el mateix títol protagonitzada per l'actriu Audrey Hepburn.

Els tallers de Tiffany van crear joies per a la reina Victòria, el xa de Pèrsia i el tsar de Rússia. Van elaborar l'incomparable fermall que Richard Burton va regalar a Liz Taylor i també a Tiffany's va ser on Madonna es va comprar la seva luxosa vaixella. Actualment, Tiffany's té sucursals a Europa i al Japó.

Cavallers de la Legió d'Honor
Empresaris de Connecticut
Morts a l'estat de Nova York
Joiers
Tona

Tona (unitat), unitat de massa 
 Toponímia: 
 Tona (Osona), poble i municipi de la comarca d'Osona (Catalunya)
 Tona (Colòmbia), poble de la província de Santander (Colòmbia)
Toses

Toses és un municipi català del Ripollès, està situat a l'extrem nord-oest de la regió de l'Alt Ter. El municipi comprèn els pobles de Toses, Fornells de la Muntanya, Dòrria i Nevà.

Geografia 
 Llista de topònims de Toses (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

Demografia

Llocs d'interès 
 Museu del Pastor de Fornells de la Muntanya.

Altres llocs (toponímia) 
Anyella, pla d’ orogr.; Arques, les indr.; Baguet, font hidr.; Baguet, pla orogr.; Baldric de Dalt, Can edif.; Bassa, pla de la cim; Beç, roc del cim; Bernat, bosc del indr.; Bona, coll de la orogr., Bordà, collet de orogr.; Borda, costa orogr.; Cargol, túnel del com.; Casilla, plans de la orogr.; Castellar, coll de orogr.; Castelló, pla de orogr.; Clots, font dels hidr.; Cogomells edif.; Cogulló, bosc del indr.; Cogulló, el cim; Colladetes, les orogr.; Creu de Meians, coll de la orogr.; Coma Morera, cim de cim; Creueta, coll de la orogr.; Creueta, la cim; Creueta, pins de la indr.; Deveses, les indr.; Dòrria, bosc de indr.; Dòrria, coma de orogr.; Dòrria, puig de cim; Emperadora, l’ cim; Eugues, corral de les indr.; Fenal, pla de orogr.; Ferri, font hidr.; Fontetes de Castellar, collet de les orogr.; Forcants, clot de orogr.; Formigueres, font de les hidr.; Fou, clot de la orogr.; Ginebrar, cap del cim; Ginebrar, el orogr.; Ginebrar, plans del orogr.; Gorrablanc, pla de orogr.; Guilleteres, les orogr.; Hospital, clot de l’ orogr.; Huguet, costes de l’ orogr.; Malesa, la orogr.; Meians, muntanya de serra; Moixera, la cim; Montgrony, serra de serra; Morer, Can edif.; Morer, tossal del cim; Muntanya de Nevà, plans de la orogr.; Nevà, plans de orogr.; Orri de Dalt, pla de l’ orogr.; Palmes, serra de les serra; Palós, el edif.; Palós, muntanya de serra; Paravent, serrat del cim; Pedró, collada del orogr.;Picada, Pedra cim; Pla de Pujalts, cim de cim; Plana Rodona, font de la hidr.; Polella, la edif.; Remoló, coll del orogr.; Roig, coll orogr.; Rovira de Dalt indr.; Salines, pla de les orogr.; Sant Salvador, collet de orogr.; Serra, la serra; Tallades, les orogr.; Toses, castell de edif. hist.; Toses, collada de orogr; Toses, túnel de com.; Tossal, el cim; Tussa, la cim; Vell, pas del indr.

Referències

Vegeu també 
 La Pleta Roja

Enllaços externs 

 Pàgina web de l'Ajuntament
 Pàgina web de Toses
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
T

La T és la vintena lletra de l'alfabet català i setzena de les consonants. El seu nom és te.

Prové de la lletra Tâw que era última de l'alfabet semític oriental i de l'hebreu. D'aquestes llengües va passar al grec Tαυ (Tau), després a l'etrusc i després al llatí, sempre amb el so de /t/.

Fonètica 
En català representa l'oclusiva alveolar sorda. Amb la ics forma el dígraf tx que representa el so palatal africat (dutxa). Amb la g fa el dígraf tg que representa el so // menys en els dialectes apitxats que sona com tx

Significats de T 
 Bioquímica: en majúscula és el símbol de la timina i de la treonina.
 Física: en minúscula és el símbol del temps i en Majúscula de la tesla. Pot designar també la temperatura
 Lingüística: és la segona lletra més comuna de l'anglès i la lletra per la qual comencen més paraules en aquest idioma
 Química: en majúscula és el símbol del Triti.
 SI: en majúscula símbol de tera.

Símbols derivats o relacionats 

Lletres de l'alfabet llatí
Trencadís

El trencadís és una mena de mosaic format per trossos irregulars de ceràmica, marbre o vidre, generalment de disseny abstracte, típic de l'arquitectura modernista.

Els arquitectes del modernisme van ser molt proclius en l'ús de les rajoles ceràmiques, però Antoni Gaudí va proposar uns sistemes fins aleshores inèdits. Josep Maria Jujol i Gibert va ser l'encarregat d'aplicar-les i qui li va donar la personalitat característica.

Utilitzava peces de rebuig de la fàbrica Pujol i Bausis, emplaçada a Esplugues de Llobregat, i també trossos de plats i tasses de cafè de pisa blanca d'altres manufactures d'Espanya. També va utilitzar rajoles de ceràmica i el mosaic amb la tècnica de l'opus tessellatum.

Per tal d'aconseguir cromatisme, es va decidir a utilitzar ceràmica esmaltada que ofereix colors vius i aprofita la superfície llisa i polida i alhora la superfície tridimensional de la seva arquitectura per causar el màxim efecte de brillantor a l'incidir-hi la llum.

La tècnica va ser utilitzada per primera vegada per al picador de l'entrada de la finca Güell de l'avinguda de Pedralbes on l'arquitectura sinuosa convertí en necessitat trencar rajoles on no n'hi podia haver de senceres.

En trossejar les rajoles que ja tenien la seva pròpia decoració i fer una nova composició sense res a veure amb els dibuixos de les peces senceres i que a més a més barreja amb fragments de diferents peces, s'aconsegueix efectes visuals peculiars i distintius de la tècnica.

Referències 

Arquitectura modernista catalana
Construcció
Mosaics
Tècnica escultòrica
Tc

Química: Símbol del tecneci.
 Medicina: Abreujatura de tomografia computada.
 Dret:Tribunal Constitucional d'Espanya
 Política:Tierra Comunera
 Informàtica: Tecnologies del coneixement
Te (desambiguació)

Te, o t, lletra de l'alfabet llatí
 Te, planta amb nom científic Camellia sinensis i la seva infusió obtinguda de les seves fulles;
 Te, beguda obtinguda d'infusionar les fulles de l'esmentada planta.
 Te qualsevol infusió
 Te turc, varietat de la beguda de te;
 Te matxa, té verd utilitzat al Japó
 Altres espècies, no relacionades amb aquesta, anomenades arbres del te :
 Qualsevol espècie del gènere Leptospermum, de la família de les mirtàcies, també anomenats leptospermos ;
 Qualsevol espècie del gènere Melaleuca, de la família de les mirtàcies, també anomenats cayeputí, dels quals s'obté l'oli de l'arbre de te;
 Kunzea ericoides, de la família de les mirtàcies, també anomenada kanuka
 Te bord
 Te de roca
 Rutes
 La ruta del te i els cavalls, entre la Xina i Tibet
 Ruta de Sibèria entre la Xina i Europa, també anomenada: Ruta del te 
 Lingüística: nom que rep la lletra T, t.
 te clític pronom feble en la gramàtica catalana, 
 Te, símbol de l'element químic anomenat tel·luri.
Ta

Tàntal
 Teraany, mesura astronòmica que equival a 1012 anys
 Codi ISO per al tàmil
 Tā, lletra de l'alfabet àrab
 ṯā, lletra de l'alfabet àrab
 TA, Traducció automàtica
Tl

Tal·li, element químic.
 Datació amb termoluminescència (TL), tècnica analítica dedicada a la datació de materials orgànics i imorgànics.
 Terra Lliure, grup armat independentista català
Teoria

Una teoria és un model de la realitat, usat per a racionalitzar, explicar i predir fenòmens. Cal no confondre teoria amb teorema. De vegades es presenta oposada a la pràctica i ambdues poden ser complementàries, no necessàriament excloents.

Mètode científic 
D'acord amb el mètode científic, una teoria ha de poder ser comprovada per l'experimentació o l'observació. Si els fets prevists per una teoria no poden ser verificats, o apareixen nous fets no prevists en una teoria, seguint sempre els principis del mètode científic, s'ha de canviar la teoria, canviant alguns dels seus postulats o proposicions, o afegint-ne de nous.

S'utilitza el terme conjectura per a referir-se a una suposició que no està suportada per cap observació, o experiment. En canvi, una hipòtesi té el suport dels experiments, o de l'observació.

Una teoria vàlida es distingeix pel fet que té una lògica interna, és a dir, un teorema no contradiu els altres teoremes, de manera que tot el conjunt és coherent segons les regles de la lògica. A més, les teories vàlides solen permetre de fer prediccions sobre fenòmens físics en un àmbit científic determinat. En general, se solen preferir les teories que són més simples i elegants des d'un punt de vista matemàtic (vegeu: el principi de la navalla d'Occam), i les que es poden aplicar a un ventall de fenòmens més ampli.

Matemàtiques 
En matemàtica, es considera que és un conjunt de proposicions relacionades lògicament. En lògica matemàtica, una teoria és un conjunt d'axiomes i tots els teoremes que se'n poden derivar. El teorema d'incompletesa de Gödel diu que cap teoria consistent, amb un nombre finit d'axiomes, no pot contenir totes les proposicions vertaderes. D'una teoria T es diu que és decidible si existeix un algorisme que determina si qualsevol proposició donada és o no un teorema de T. Per exemple, la teoria de grups abelians és decidible, mentre que la teoria de conjunts és indecidible.

Vegeu també 

 Incommensurabilitat
Tipus biològic

En biologia, un tipus és un exemplar (espècimen) (o en alguns casos un grup d'exemplars) d'un organisme al qual el nom científic d'aquest organisme està formalment associat. En altres paraules, un tipus és un exemple que serveix per ancorar o centralitzar les característiques definidores d'aquest tàxon particular. En un ús més antic (abans de 1900 a la botànica), un tipus era un tàxon i no un espècimen.

Un tàxon és una agrupació científica de organismes amb altres organismes semblants, un conjunt que inclou alguns organismes i exclou altres, a partir d'una descripció detallada (per exemple, una descripció d'espècie) i sobre la provisió de material de tipus, que normalment està disponible per als científics per al seu examen en una important col·lecció de recerca del museu o institució similar.

Un neotip és un espècimen posteriorment seleccionat per servir com a espècie de tipus únic quan s'ha perdut o destruït un holotip original o on l'autor original mai va citar un espècimen

Cada nínxol ecològic està ocupat per un determinat tipus biològic.

Malgrat això, la noció de tipus biològic apareix sovint deslligada d'una penetració ecològica, i sol ser una classificació dels organismes atenent a característiques que semblen importants i que tenen un notable paper anatòmic i fisiològic.

Més que estar destinades a explicar el funcionament de l'ecosistema (no expliquen les relacions i interaccions dels organismes amb el medi físic i altres espècies que hi habiten, encara que indiquin adaptacions en harmonia amb el medi ambient), volen servir per a diferenciar i contraposar les adaptacions que condueixen a convergències i analogies entre grups no emparentats, de les homologies degudes a un origen comú evolutiu.

Referències 

Ecologia
Tamaricetum canariensis vicietosum

En fitosociologia, Tamaricetum canariensis vicietosum és una associació vegetal caracteritzada per l'omnipresència del tamariu (Tamarix canariensis). Es troba a les Balears en ambients salabrosos, més o menys inundats i propers a mar, i a la península fins i tot a la ribera de grans rius (descrita per Bolós a l'Ebre, a Flix) i vora embassaments. Altres tamarius acompanyants: sónT. anglica (a la península i Mallorca) i T. africana (a la península i Balears)

Bibliografia 
 Oriol de Bolòs (1967); Comunidades vegetales de las comarca próximas al litoral situadas entre los rios Llobregat i Segura.; Mem. R. Acad. Ciénc. Art. Barc., 38(1)

Fitosociologia
Tm

Tm, símbol del tuli, element químic de la taula periòdica amb un nombre atòmic de 69.
 ™ de l'anglès trademark, marca registrada.
 .tm, domini de primer nivell pertanyent al Turkmenistan.
 Tm, símbol de la tona mètrica.

Vegeu també 
 TM Racing, fabricant de motocicletes italià
Tyto balearica

Tyto balearica és una òliba gegant extinta, que va viure a Europa Occidental durant el Miocè superior, Pliocè i el Plistocè. Pesava uns 3 kg i feia més de 150 cm d'envergadura.

Descobriment 
Aquesta espècie va ser descrita el 1980. En un primer moment es va pensar que era endèmica de les Gimnèsies, i que podria tractar-se d'un cas de gegantisme insular. Més tard se'n van trobar restes a la península Ibèrica i al sud de França, així com a Sardenya, Còrsega i la península Itàlica.

Història evolutiva 
Es tracta d'una espècie relacionada amb l'òliba actual (Tyto alba). Probablement es va diferenciar com a espècie a la península Ibèrica o a les illes de la Mediterrània occidental. Es coneix una espècie d'òliba anterior a T. balearica, del Miocè mitjà, denominada Tyto sanctialbani, de la mida d'una òliba actual. Aquesta espècie va ser reemplaçada, durant el Miocè superior, per T. balearica.

Durant gran part de la seva història com a espècie, va ser l'únic rapinyaire nocturn present en la seva àrea de distribució, fet que indicaria que va ocupar un nínxol ecològic amb notable eficiència. Tanmateix, sembla que la major part de les seves poblacions desaparegueren cap finals del Pliocè. En aquest moment va produir l'evolució cap a un clima més humit al sud-oest d'Europa. Aquest canvi afavoriria l'expansió dels ecosistemes forestals, en detriment dels espais oberts que havien predominat durant l'etapa anterior. És possible que T. balearica resistís aquests canvis refugiant-se a les zones costaneres i a les illes però, tot i així, no va poder evitar l'extinció. Els darrers registres d'aquesta espècie corresponen al Plistocè mitjà de Còrsega.

Referències 

Ocells del Miocè
Ocells del Pliocè
Ocells del Plistocè
balearica
Triangle Hivernal

El triangle hivernal és una asterisme extremadament brillant, format de tres estels.

Composició 
Els tres estels són: 

 Sírius, formant part de la constel·lació del Ca Major, l'astre més lluminós de l'esfera celeste;
 Proció, pertanyent al Ca Menor;
 Betelgeuse, representant un muscle d'Orió.

Característiques 
Com subratllat del nom, és fàcilment reconéixer-lo al cel hivernal, en contraproposició al Triangle d'estiu. Es presenta com un triangle gairebé perfectament equilàter, amb el vèrtex cap a sud (Sírius) i travessat per la feble Via Làctia hivernal. El triangle hivernal conté al seu interior la constel·lació de l'Unicorn, mentre al nord s'evidencia el gran rectangle d'estels pertanyents als Bessons. Sírius i Proció són dos dels estels més propers al Sol, Betelgeuse és en canvi un supergegant vermell distant centenar d'anys llum.

Cal assenyalar que de les regions temperades situades a l'hemisferi sud de vegades es coneix l'asterisme com a “Triangle d'estiu”, ja que les estacions s'inverteixen.

Referències 

Asterismes
Timina

La timina és un component dels àcids nucleics. És una de les bases nitrogenades de la classe pirimidínica juntament amb l'uracil i la citosina. És present en l'ADN (però no en l'ARN) i en el codi genètic i es representa amb la lletra T majúscula. La timina habitualment s'aparella amb l'adenina i quan ho fa sempre ho és mitjançant dos ponts d'hidrogen, la qual cosa dona poca estabilitat a la cadena i en facilita la desnaturalització i la formació d'estructures com la caixa TATA. El seu nucleòsid s'anomena timidina.

En l'ADN no hi ha timina, sinó una altra base que fa una funció equivalent (que només es troba en l'ADN) anomenada uracil (U). Les altres tres bases (adenina, guanina i citosina) es troben indistintament en l'ADN i l'ARN.

La seva fórmula és C₅H₆N₂O₂.

Referències

Bibliografia

Vegeu també 

 Timidilat
 UDP-N-acetilglucosamina

Bases nitrogenades
Tarragoní

Un habitant de Tarragona.
 Un habitant del Tarragonès.
 Un habitant de la província de Tarragona.
 Un dels subdialectes de la llengua catalana que forma part del dialecte central. Vegeu Català tarragoní.
Treball

Economia:
 Treball (economia), un dels factors de producció en l'economia clàssica.
 Física:
 Treball (física), en la mecànica newtoniana, és una mesura d'energia.
 Treball elèctric, treball en un camp elèctric.
 Treball (termodinàmica), treball en termodinàmica.
 Política:
Treball (PSUC) publicació periòdica del PSUC i posteriorment d'ICV.
Tera-

Tera (símbol T) és un prefix del Sistema Internacional que indica un factor de 1012, o 1.000.000.000.000, és a dir, un bilió. Confirmat el 1960, prové del grec τέρας, téras, que significa monstre. A més tan sols li falta una lletra per a la paraula grega tetra que significa quatre que ens dona el valor 10004.

Per exemple;
1 teràmetre = 1 Tm = 1012 metres
1 teragram = 1 Tg = 1012 grams
1 terasegon = 1 Ts = 1012 segons

En informàtica tera pot referir-se a 1.000.000.000.000, si bé ha estat freqüent utilitzar-lo per indicar 1.099.511.627.776 (10244 o 240), especialment quan prefixa el terme byte, obtenint terabyte. Per resoldre aquesta ambigüitat, s'ha proposat el terme tebibyte per al valor 240 bytes.

Prefixos del SI