Terrorisme

El mot terrorisme s'utilitza per a definir un tipus d'utilització de la violència de manera sistemàtica i sovint indiscriminada per aconseguir objectius polítics, condicionar el comportament de la societat civil o aclarir comptes per decisions preses i irreversibles. Les accions terroristes poden consistir en atemptats contra béns o persones, segrestos, repressió, tortura, etc. El significat de terrorisme, tot i que és un concepte que va canviar al llarg del temps, avui dia porta associat el concepte condemnable.

El primer problema amb què es troben els organismes supranacionals, com l'Organització de les Nacions Unides o la Unió Europea és la dificultat per trobar una definició per la paraula, ja que qualsevol proposta troba la desaprovació d'un o altre grup d'estats, segons la seva problemàtica concreta. En els Estats Units, per exemple, es parla de "terrorisme" únicament quan un atac és contra ells però mai quan són els atacants amb la mateixa acció (vegeu: Sinònims de "guerra"). Altres denominacions d'una possible acció terrorista són les d'acció preventiva, lluita armada o operació militar.

Per això, la utilització del terme terrorisme sol ser polèmica. Molts dels grups considerats habitualment com a terroristes s'autodefineixen com a exèrcits, grups d'alliberament popular, etc. D'altra banda, molts governs, sobretot dictadures, utilitzen el terme terrorisme o terrorista per atacar i desprestigiar organitzacions o persones contràries al govern o la seva ideologia.

De vegades també s'utilitza el terme terrorisme d'estat en casos de violacions flagrants dels drets humans per part del govern d'un estat, sobretot en el cas de la utilització de grups paramilitars o forces irregulars en la persecució de determinats grups ètnics, socials, religiosos o ideològics.

La presència de dones al terrorisme no és cap novetat, senyala Kerry Lay a la seua dissertació.

Definicions

Acadèmiques 
El Diccionari de l'Institut d'Estudis Catalans en la versió en línia defineix el terme «terrorisme» com:

El Gran Diccionari de la Llengua Catalana d'Enciclòpedia Catalana en la seva versió en línia el defineix com:

El Diccionari català-valencià-balear en la seva versió en línia defineix «terrorisme» com:

L'investigador Luis de la Corte Ibáñez explica al seu llibre com hi ha molts periodistes i polítics a més d'alguns analistes i ciutadans que creuen que el terme "terrorisme" és avaluatiu solament útil per a condemnar. Açò deixa el terme subjecte a un caràcter relatiu que fa que un fenomen siga avaluat com a terrorista mentre que per a d'altres siga un lluitador per la llibertat. L'investigador rebutja aquest. Aquest terme ha sigut utilitzat demagògicament per a desqualificar l'acció feta per adversaris, sense atendre a criteris objectius que li donen un valor informatiu més enllà de l'avaluatiu. Per no entrar en controvèrsia en l'ús del terme l'agència de premsa Reuters i el diari Chicago Tribune decidiren no utilitzar-lo.

Tenint en compte açò es defineix de manera científica el terme terrorisme com a l'acció seqüencial intencionadament violenta de caràcter religiós o polític sobre persones no armades que pretén i aconsegueix infundir propaganda (és a dir, expressar i propagar uns missatges polítics o religiosos) a través del terror.

Nacions Unides 
Malgrat que les Nacions Unides reconegueren la conveniència d'un consens en la definició de terrorisme mai s'ha aconseguit fruit de la impossibilitat d'aconseguir una definició rigorosa que no inclogui les accions terroristes dels estats. El primer intent de definició es produí l'any 1937 quan encara era la Societat de Nacions:

La resolució 51/210, «Mesures per eliminar el terrorisme internacional», adoptada en la 88 Assemblea Plenària, del 17 de desembre de 1996, proclama en el punt I.2 que l'Assemblea General de les Nacions Unides:

En un informe a l'ONU l'especialista A.P Schmid proposà prendre com a punt de partida el concepte de crim de guerra, considerat que si la seva definició s'escampa al temps de pau s'arriba a una definició funcional més grans dels actes de terrorisme com els «equivalents en temps de pau als crims de guerra».

En la sèrie de definicions explorades una de les més recents ha estat la formulada l'1 de desembre de 2004 inclosa a l'Informe final del Grup d'experts d'Alt Nivell sobre les Amenaces, els Desafiament i els Canvis, nomenats pel Secretari General de les Nacions Unides:

A més a més el que s'ha d'escrit com un consens acadèmic, acord entre els especialistes, que segons la formulació de Schmid (1988) es pot expressar així:

Història 
El mot "terrorisme" era utilitzat originalment per a descriure les accions del jacobinisme durant el "Regnat del Terror" a la Revolució Francesa. "El terror no és més que la justícia prompta, severa, inflexible" va dir el líder Maximilien Robespierre. El 1795 Edmund Burke va denunciar el jacobinisme per liderar "milers d'aquests infernals anomenats terroristes".

El gener del 1858 l'italià Felice Orsini va intentar assassinar l'emperador francès Napoleó III, deixant caure tres bombes. Van morir 8 persones i 142 van ser ferides. L'incident va tenir un paper crucial com a inspiració pel desenvolupament dels primers grups terroristes russos. El rus Sergey Nechayev es va definir a ell mateix com a "terrorista", un dels primers exemples de l'ús del terme en el significat modern.

Món antic 
El primer exemple registrat a la història de terrorisme fou el terrorisme fanàtic religiós dels sicarii, una facció dels zelotes, que durant la dècada de 60 i 70 del segle I d.C. va portar a fruïció els seus actes. Els sicarii feien els seus atacs generalment per sorpresa amb la sica degollant legionaris romans, jueus que consideraven traïdors, i apòstates durant el dia i solien fer-ho quan hi havia molta gent; entre la qual després de l'assassinat escapaven.

Edat mitjana 
Entre els segles XI i  una banda d'assassins ismaïlites, coneguts com els assassins mataven els seus objectius (croats cristians i sunnites) de manera sistemàtica i per sorpresa, disfressats de cristians o estrangers. Moltes vegades en les seues missions morien sense por a la mort, ja que creien que la mort durant els seus atacs els portaria directament al paradís.

Segle  

Conspiració de la pólvora El 5 de novembre de 1605 un grup de conspiradors, liderats per Guy Fawkes, van intentar destruir el Parlament anglès a la Cerimònia d'obertura del Parlament detonant una gran quantitat de pólvora; col·locada de manera secreta a sota l'edifici. L'objectiu era matar el Rei Jaume I i els membres de les dues cambres del Parlament. En l'anarquia del moment els conspiradors volien fer un cop d'estat i restaurar la fe catòlica a Anglaterra. Tanmateix, la conspiració fou traïda i després frustrada. Aquest intent encara es recorda anualment a Anglaterra amb focs d'artifici i grans fogueres el 5 de novembre de cada any.

Els objectius dels conspiradors són comparats freqüentment als dels terroristes moderns, encara que això també es qüestiona.

Thugs
Des del  fins al XIX van actuar a l'Índia els thugs, els adoradors de la deessa Kali que assassinaven ofegant amb les pròpies mans com a ritual.

Segle  
Fills de la Llibertat Els Fills de la Llibertat (Sons of Liberty) van ser una organització secreta oposada a les Lleis Britàniques a les colònies, que va cometre diversos atacs, el més famós dels quals fou la Festa del te de Boston.

Regnat del Terror El Regnat del Terror (5 de setembre de 1793 – 28 de juliol de 1794 1794) o, simplement, el Terror (en francès la Terreur) va ser un període d'uns onze mesos durant la Revolució Francesa; quan les lluites entre els rivals havien conduït a la radicalització mútua que tingué un caràcter violent amb les execucions en massa amb guillotina.

El balanç de víctimes durant el Regnat del Terror es xifra en uns 40.000 morts aproximadament. De la gent condemnada pels tribunals revolucionaris, un 8% foren aristòcrates, un 6% clergues, un 14% de classe mitjana, i un 70% treballadors o pagesos acusats d'acumulació, deserció, rebel·lió, i altres crims.

Segle XXI 

En els atemptats de l'11 de setembre del 2001, dinou atacants afiliats a al-Qaeda van segrestar quatre avions comercials de passatgers i en van fer estavellar dos al World Trade Center i un al Pentàgon. Com a resultat dels atacs, les Torres Bessones del World Trade Center es van ensorrar. Sense incloure els segrestadors, al voltant de 3.000 persones van morir durant els atacs, i van causar canvis dràstics en els protocols de seguretat dels Estats Units, així com una represàlia a nivell global contra els culpables de l'atemptat anomenada "guerra contra el terrorisme".

Tipus de terrorisme

Terrorisme individual 
El terrorisme individual és una pràctica espontània, encara que amb base social, que va ser desenvolupada principalment a finals del  i principis del . Aquest terrorisme va ser practicat per militants anarquistes. Els atemptats comesos per aquests militants tenien com a objectius personalitats de l'àmbit polític, militar o econòmic, normalment com represàlies contra la repressió o els assassinats de camarades.

La idea era que una vegada suprimits els responsables d'aquesta repressió, aquesta desapareixeria perquè els possibles repressors futurs tindrien por de ser assassinats.

Terrorisme organitzat 
El terrorisme organitzat és aquell que és practicat per un grup de persones que no representen a cap govern. En els anys 1960 i 1970, va destacar el terrorisme de caràcter comunista a l'antiga Unió Soviètica i a Sud-àfrica per exemple.

Terrorisme d'estat 

El terrorisme d'Estat consisteix en la utilització, per part d'un Govern, de mètodes il·legítims orientats a induir la por en una població civil determinada a assolir els seus objectius socials, polítics o militars, o fomentar comportaments que d'altra manera no es produirien.

El concepte de terrorisme d'estat és molt controvertit. Les accions militars perpetrades per estats durant una guerra no són habitualment considerades terrorisme, encara que impliquin una xifra de morts civils considerables. El president del Comitè contra el Terrorisme de les Nacions Unides manifestà que el Comitè ha estat disponible en les dotze reunions internacionals sobre el tema.

Ciberterrorisme 
Cada cop més, les xarxes informàtiques influeixen en l'activitat tant de la població com de l'estat, i en la seva possible degradació per «atacs cibernètics» ha donat peu a imaginar la creació d'un possible "ciberterrorisme".

L'abril de 2007, el trasllat d'una estàtua a la capital d'Estònia Tallinn va provocar un aixecament d'un miler de joves rusoparlants. L'aixecament va continuar al llarg del mes de maig amb continus atacs per denegació de servei als principals llocs webs de l'administració estoniana, de bancs, i de diaris estonians de manera versemblant; ocasionats per pirates informàtics al servei del govern rus. Moscou desmentí qualsevol implicació del govern o del Servei Federal de Seguretat de la Federació Russa.

La confrontació entre l'Índia i el Pakistan regularment es trasllada a la xarxa des de 2001 i es duu a terme a través de la difusió de virus informàtics i de la fallida de llocs webs de les parts confrontades.

El National Center for Digital Intrusion Response (NCDIR) fou un organisme creat per l'FBI l'any 2007 amb un pressupost anual de tres milions de dòlars que pretén tractar el problema de la cibercriminalitat. La fita principal és protegir la ciberinfraestructura dels Estats Units.

El 9-N (el 9 de novembre de 2014) webs de la Generalitat de Catalunya van patir atacs diversos atacs informàtics que segons el president Mas van arribar a posar en perill fins i tot historials clínics de pacients i receptes electròniques.

Causes 
L'explicació dels actes terroristes mitjançant les hipòtesis deterministes han sigut refutades. Açò ha deixat que la imputació de la responsabilitat quede en la voluntat del terrorista.

S'ha parlat de causes profundes, les quals solen ser les explicacions donades per les persones d'idees polítiques progressistes. Les causes profundes que han sigut pensades són: l'opressió, la pobresa, les humiliacions i els conflictes polítics.

Altra no causa demostrada és que les conviccions polítiques o religioses de caràcter justificador d'actes terroristes no són suficients per a fer d'un simpatitzant a un agent terrorista.

Aspectes psicològics del terrorisme 
La complexitat del fenomen terrorista impedeix la seva aprehensió des d'una única concepció psicològica. D'altra banda, la bibliografia especialitzada presenta un excés de teories davant el nombre d'estudis empírics realitzats, en part degut a la dificultat d'accedir a la psicologia dels terroristes per analitzar-la.

Hi ha, però, diversos estudis de referència sobre el tema, entre ells, destaquen els següents:
 Entre el 1979 i el 1981 es va realitzar una investigació encarregada pel Ministeri de l'Interior d'Alemanya que pretenia aprofundir en la biografia de persones sospitoses de terrorisme (la majoria d'extrema esquerra, i uns quants d'extrema dreta). A més de la consulta d'expedients, es van realitzar múltiples entrevistes amb terroristes empresonats. De la investigació es va deduir el perfil d'un professional del terrorisme sobre la base d'una concreta evolució psicològica: situació inicial d'opressió (social i/o familiar); vida a la clandestinitat on es desenvolupava un contramodel de la seva vida anterior; desenvolupament d'una dicotomia amic-enemic que desemboca en una pèrdua del sentit de la realitat.
 Martha Crenshaw (basant-se en testimonis autobiogràfics d'exmembres i membres de l'IRA, OAP, etc.), Marc Sagem (sobretot l'anomenada "Yihad"), Khapta Akhmedova i Ariel Merari (sobre l'entorn social i familiars dels terroristes), Eyad El-Sarraj (sobre el terrorisme suïcida), Brian Barber (sobretot joves de la Franza de Gaza), Anne Speckhard (a través del testimoni d'ostatges de terroristes); Jerrold Post, Nicholas Argo i Yoram Schweizer (a partir de testimonis recollits en presons israelianes i palestines); i Nasr Hassam (a partir d'entrevistes amb membres de Hamas i Yihad)

Repressió del terrorisme 
Les formes i les eines per a combatre les persones i les organitzacions a les quals un estat qualifica de terroristes o potencialment terroristes, han estat i són objecte de discussió. En alguns casos s'ha sostingut que la repressió del terrorisme s'ha de fer seguint els procediments legals, respectant els drets humans de les persones i preservant el sistema democràtic, però en altres casos l'estat ha recorregut a procediments il·legals, forces parapolicials i paramilitars, autorització de la tortura, suspensió dels drets humans i fins i tot instal·lació de dictadures. Entre els procediments per reprimir el terrorisme, també s'ha sostingut la necessitat de segrestar i suprimir la identitat dels fills de les persones als quals l'estat imputa ser terroristes. En aquest últim sentit, la jutgessa argentina Delia Pons va expressar en 1978 a l'Associació Abuelas de Plaza de Mayo, la doctrina jurídica que sostenia en matèria de fills de persones qualificades com a terroristes per l'estat:

Entre les experiències internacionals més destacades per reprimir accions qualificades, segons els estats implicats, com a terroristes es troben les que van realitzar els governs militars argentí i xilè en la dècada de 1970, el govern italià davant les Brigades Roges, el govern espanyol davant l'ETA i el govern dels Estats Units en l'anomenada Guerra contra el terrorisme. Les pràctiques, tàctiques i estratègies de governs, exèrcits i altres grups especialitzats contra el terrorisme, es denomina contraterrorisme.

Responsables 

Els actes terroristes poden ser duts a terme per individus, grups o estats. Segons algunes definicions, agents estatals clandestins o semiclandestins també poden dur a terme accions terroristes fora del marc d'un estat de guerra. Tanmateix, la imatge més habitual del terrorisme és la de cèl·lules petites i sigiloses, molt motivades per servir una causa concreta. Moltes de les operacions més mortals de temps recents, com ara els atemptats de l'11 de setembre, les bombes del metro de Londres i els atemptats de Bali del 2002 foren planejades i executades per un grup estret, format per bons amics, membres d'una família i altres xarxes socials fortes. Aquests grups van aprofitar el flux lluire d'informacions i l'ús de telecomunicacions eficients per reeixir allà on altres havien fracassat. Al llarg dels anys, molta gent ha intentat trobar un perfil terrorista per provar d'explicar les accions d'aquests individus a través de la seva psicologia i les seves circumstàncies socials. Altres, com Roderick Hindery, han provat de discernir perfils en les tàctiques de propaganda utilitzades pels terroristes. Algunes organitzacions de seguretat designen aquests grups com a "agents no estatals violents".

S'ha descobert que els terroristes semblen, vesteixen i es comporten com una persona normal, fins que executin la missió que se'ls ha assignat. L'anàlisi de perfils terroristes basada en trets de personalitat, físics o sociològics no sembla particularment útil. La descripció física i etològica del terrorista podria descriure gairebé qualsevol persona normal.

Terrorisme patrocinat per l'estat 

"Terrorisme patrocinat per l'estat" és un terme utilitzat de manera vaga per descriure el terrorisme patrocinat per estats nació. Com en el cas del terrorisme, la definició precisa del terme i la identificació d'exemples concrets són un tema d'intensa controvèrsia política. En general, s'associa el terrorisme patrocinat per l'estat amb cossos paramilitars. Sovint és utilitzat en combinació amb el terrorisme d'estat, és a dir, el terrorisme dut a terme per estats nació.

Organitzacions terroristes cèlebres

Països Catalans 
 La Reixa - (1904)
 Bandera Negra
 Los Solidarios - (1922)
 ORMICA - (1927 (?))
 Nosaltres Sols! - (1931)
 MIL - (1971)
 OLLA - (1972-1973)
 Terra Lliure - (1978)
 Escamots Autònoms d'Alliberament-
(1994)

Món 
 AAA - Triple A
 Al-Qaida
 ASALA
 Autodefensas Unidas de Colombia
 Avanguardia Nazionale
 Bandera Negra
 Brigades Roges
 CJGA
 ETA
 GAL
 Hezbollah
 IRA
 Irgun
 Moviment de Resistència Afrikaner
 Ordine Nuovo
 PKK
 Secta dels assassins
 Setembre Negre
 Stern
 Ulster Defence Association/Ulster Freedom Fighters
 Ulster Volunteer Force

Vegeu també 
 Hamàs
 Al-Qaida
 Brigades Roges
 Euskadi Ta Askatasuna
 Estat Islàmic de l'Iraq i el Llevant
 Atemptat de Madrid de l'11 de març de 2004
 Atemptat (Llista d'atemptats més destacats)
 Matança d'Atocha
 Operació de falsa ensenya
 Guerra contra el terrorisme

Referències

Bibliografia 
 Bockstette, Carsten: "Jihadist Terrorist Use of Strategic Communication Management Techniques"  George C. Marshall Center for European Security Studies Occasional Paper Series, Volum 20, desembre del 2008, ISSN 1863-6039, pàg. 1-28 
 Christian Buder, "Die Todesstrafe, Tabu und Terror", VDM-Verlag, Saarbrücken, 2008, 
 
 Köchler, Hans (ed.), Terrorism and National Liberation. Proceedings of the International Conference on the Question of Terrorism. Frankfurt/Berna/Nova York: Peter Lang, 1988, 
 Köchler, Hans. Manila Lectures 2002. Terrorism and the Quest for a Just World Order. Quezon City (Manila): FSJ Book World, 2002, 
 Laqueur, Walter. No End to War - Terrorism in the 21st century, Nova York, 2003, 
 Lerner, Brenda Wilmoth & K. Lee Lerner, eds. Terrorism : essential primary sources. Thomson Gale, 2006.  Library of Congress. Jefferson or Adams Bldg General or Area Studies Reading Rms LC Control Number: 2005024002.
 Lewis, Jeff, Language Wars: The Role of Media and Culture in Global Terror and Political Violence, Pluto Books, Londres, 2005.
 Lieberman, David M. Sorting the revolutionary from the terrorist: The delicate application of the "Political Offense" exception in U.S. extradition case , Stanford Law Review, volum 59, número 1, 2006, pàg. 181-211
 Sunga, Lyal S., US Anti-Terrorism Policy and Asia’s Options, a Johannen, Smith and Gomez, (eds.) September 11 & Political Freedoms: Asian Perspectives (Select) (2002) 242-264.
 Arno Tausch, 'Against Islamophobia. Quantitative analyses of global terrorism, world political cycles and center periphery structures' Hauppauge, N.Y.: Nova Science Publishers (for info: https://www.novapublishers.com/catalog/), 2007
 Sean K. Anderson and Stephen Sloan. Historical Dictionary of Terrorism, Second Edition. Scarecrow 2002. I
 Charles Tilly, Terror, Terrorism, Terrorists a Sociological Theory (2004) 22, 5-13 versió en línia

Enllaços externs 

 Atemptats perpetrats a Catalunya i grups armats responsables