alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Mitologia hotentot

La mitologia hotentot està formada per les creences i històries tradicionals sobre els déus i els herois dels hotentots (khoikhois), un grup ètnic del sud de l'Àfrica.

El déu suprem dels hotentots s'anomena Gamab, un déu del cel i el destí. Dispara fletxes des dels cels cap als mortals tot matant-los.

Tsui (també Tsui'goab) és un déu màgic de la pluja i la tempesta. Gunab és un déu malvat.

Un dels més famosos herois dels hotentots era Heitsi-eibib (o també simplement Heitsi), descendent d'una vaca i l'herba màgica que menjava. Era un caçador llegendari, mag i guerrer, que amb gran valentia va matar el Ga-gorib. També era un déu la vida la mort i la resurrecció, morint i reviscolant-se ell mateix en nombroses ocasions; la seva tomba està localitzada a molts de llocs d'Àfrica. És adorat com a déu de la caça.

Ga-gorib és un mostre llegendari que seia al costat d'un profund forat al camp i desafiava als transeünts que li llançaven roques. Les roques li rebotaven i mataven els que passaven, que queien al forat. Heitsi-eibib va distreure a Ga-gorib i va picar-lo per sota l'orella amb una pedra i va caure dins el forat. En una versió alternativa, Heitsi-eibib fou empaitat al voltant del forat fins que va relliscar i hi va caure dintre. Finalment va poder escapar i va fer caure Ga-gorib dins del forat.

Un altre monstre es diu Hai-uri, una criatura saltadora amb només una extremitat al seu cos (un braç, una cama, etc.). Menja humans. Encara un altre home és Aigamuxa, una criatura que mata a les dunes que té els ulls a la punta de les seves potes i les han d'aixecar enlaire per veure per on van.

Hotentot
Cristianisme ortodox

El cristianisme ortodox, com a branca del cristianisme, està integrat per les tradicions relacionades amb la filosofia oriental, en oposició a les tradicions occidentals, representades pel catolicisme i la majoria d'esglésies protestants. El cristianisme ortodox es pot dividir en:
 L'Església Ortodoxa, també anomenada "Església Ortodoxa Grega": el cos cristià els adherents del qual estan localitzats a Europa Oriental i a l'Orient Mitjà, amb una presència creixent en el món occidental, i el qual es va conformar com una entitat independent després del Gran Cisma d'Orient (1054). Diu ser l'església cristiana original fundada per Jesucrist i els apòstols, i basa el seu llinatge en la successió apostòlica. Les característiques de l'ortodòxia oriental inclouen la Litúrgia Divina, els Misteris, una organització basada en jurisdiccions autònomes, i l'èmfasi en la preservació de la tradició, la qual és apostòlica en naturalesa. Inclou les jurisdiccions grega i russa entre d'altres.
 Les Esglésies ortodoxes orientals: es refereix a les esglésies de tradicions que mantenen només la doctrina dels primeres tres concilis ecumènics (el Primer Concili de Nicea, el Primer Concili de Constantinoble i el Concili d'Efes) i va rebutjar les definicions dogmàtiques del Concili de Calcedònia (451). També són anomenades Esglésies Orientals, i inclouen l'Església Apostòlica Armènia, l'Església Ortodoxa Siríaca, l'Església Ortodoxa Copta entre d'altres.

Filològicament, però, el significat de cristianisme "ortodox" (del grec orto, "correcte" i doxia, "doctrina"), típicament es refereix a l'observació teològica o doctrinal correcta de la religió cristiana, determinada per un cos supervisor, en oposició a "heterodòxia" ("altre ensenyament"), o a "heretgia".

Convé observar que aquestes dues branques del cristianisme romanen separades des de l'any 451, uns sis segles abans que l'Església Ortodoxa i la Catòlica se separessin. Per això, des del seu punt de vista no té gaire sentit agrupar-les, malgrat que de vegades es faci des del punt de vista del cristianisme occidental.

Referències

Vegeu també 
 Cristianisme oriental
 Església Ortodoxa
Dret públic

El Dret Públic és el conjunt de branques del Dret caracteritzades pel fet que hi intervé l'Estat com a ens dotat d'imperium. Són exemples de disciplines jurídiques incloses dins el concepte genèric de Dret Públic el Dret Penal, el Dret Constitucional, el Dret Financer i Tributari o el Dret Administratiu.

Regula les relacions entre l'Estat i els ciutadans.

La característica del dret públic és que els seus mandats no estan subjectes a l'autonomia de la voluntat que poguessin exercir les parts, és a dir, «no» poden ser modificats per les parts en ús legítim de la seva autonomia de la voluntat. Són mandats «irrenunciables i obligatoris», en virtut de ser manats en una relació de subordinació per l'Estat (en exercici legítim del principi d'imperi). La justificació és que han de ser acatats per tota la població.

També s'ha definit el dret públic com la part de l'ordenament jurídic que regula les relacions de supra ordenació i de subordinació entre el Estat i els particulars i les relacions de suprasubordinació, de subordinació i de coordinació dels òrgans i divisions funcionals de l'Estat entre si. El dret públic és dut a terme a través de les normes que el conformen.

Referències
Mitologia bushongo

La Mitologia bushongo són les creences religioses del poble africà dels Bushongo, un grup ètnic de prop del Riu Congo i les àries que l'envolten.

El déu suprem de la mitologia bushongo s'anomena Bumba, el qual va vomitar el sol, la lluna, la terra, les plantes, els animals i en acabat la humanitat. Bomazi és el déu ancestre dels Bushongo.

Bibliografia 
 Torday, E. "Bushongo Mythology". Folklore, Vol. 22 N1, pp.v 41-47. Folklore Enterprises Ltd.

Bushongo
Mac OS clàssic

El Mac OS (Macintosh Operating System) és un sistema operatiu creat per Apple Computer ('ordinador poma' en anglès) per a ordinadors Apple Macintosh. Destaca per la seva estabilitat, potència gràfica i facilitat d'ús.

El Mac OS va ser el primer sistema operatiu comercial que incloïa interfície gràfica d'usuari. Aquesta primera versió va sortir amb el Macintosh 128k l'any 1984. L'equip del Macintosh estava format principalment per Bill Atkinson, Jef Raskin i Andy Hertzfeld.

Tot i que actualment s'acostuma a anomenar el sistema operatiu amb el nom genèric de Mac OS no es va començar a utilitzar aquest nom fins a la versió 7.6 cap als anys 90 (antigament s'anomenava Sistema x.x).

Versions 
Inicialment el sistema operatiu dels Apple Macintosh estava format de dues aplicacions: el "sistema" i el Finder, cadascuna de les quals amb el seu propi número de versió. El Sistema 7.5.1 va ser el primer a incloure l'actual logo de Mac OS.

Fins a l'arribada dels Macs basats en processadors PowerPC G3, una part significativa del sistema estava emmagatzemada a la Memòria ROM de la placa mare. El propòsit inicial d'això era el d'evitar d'utilitzar el poc espai que oferien els disquets d'aquella època per suportar el sistema operatiu. Tot i així, només hi ha un model de Mac que pot arrencar exclusivament a partir de la ROM: el Macintosh Classic de 1991. Aquesta arquitectura també va ajudar que exclusivament els ordinadors fabricats per Apple (o amb el seu permís) poguessin funcionar amb Mac OS.

Podem distingir dues grans famílies de sistemes operatius en el Mac OS:

 El Mac OS clàssic: la família que inclou totes les versions del sistema operatiu des de la primera versió que es venia amb el primer Macintosh l'any 1984 fins al Mac OS 9 que va sortir l'any 2001.

 El Mac OS X (pel nombre romà 10): la família que no és descendent directe del Mac OS clàssic, sinó del sistema operatiu NextStep, un sistema operatiu basat en BSD Unix, tot i que conserva la majoria de funcionalitats del Mac OS 9.

Curiosament es tracta d'un UNIX complet, aprovat per The Open Group, empresa propietària de UNIX. La X del Mac Os, a part d'indicar la versió (que és 10), té relació amb el fet que tots els sistemes operatius basats en UNIX acaben amb X, (Linux, Minix, Ultrix, IRIX, etc.). A més, cadascuna d'aquestes versions té el sobrenom d'un felí diferent. Abans del seu llançament, la versió 10.0 tenia com a nom de projecte intern Apple Cheetah (guepard), de la mateixa manera que la versió 10.1 va rebre el sobrenom de Puma. La versió 10.2, Jaguar; i d'aquesta versió en endavant s'han seguit fent públics aquests sobrenoms: Panther (pantera), el de la versió 10.3; Tiger (Tigre), el de la 10.4; Leopard (lleopard), el de la 10.5; Snow Leopard ('pantera de les neus'), el de la 10.6; Lion (lleó), el de la 10.7; i Mountain Lion ("lleó de la muntanya", altre nom del puma), el de la 10.8. Apple té també registrats els noms de Lynx (linx) i Cougar (puma) pel seu futur ús.

Gràfic de la línia del temps

Mac OS en català 
Apple havia traduït algunes versions del Mac OS al català, als anys 1990, abans del Mac OS 9.

Vegeu també 
 HFS (Apple)
 HFS Plus

Referències
Mitologia dinka

La mitologia dinka és el conjunt de mites del poble dinka.

El déu suprem creador en la mitologia dinka és Juok (també anomenat Jok, Juong, Dyok); és present en tota la creació i controla el destí de cada humà, planta i animal de la Terra. El terme "Jok" també fa referència a un grup d'esperits ancestrals.

Denka és el déu celestial de la pluja i la fertilitat. La seva mare és Abuk, la deessa patrona de la jardineria i totes les dones, presentada per una serp.

Nyalitch és un déu celestial de la pluja i governant dels esperits.

Cultura del Sudan
Mitologia africana
Mitologia lotuko

Els lotuko són un grup ètnic del Sudan.

El déu suprem és Ajok; generalment és benevolent però pot ser encoleritzat. Un cop va respondre a les pregàries d'una dona per a la resurrecció del seu fill. El seu marit, tanmateix, s'enfadà i va tornar a matar-lo. Ajok es va disgustar i des de llavors mai més ha tornat a ressuscitar a ningú i la mort s'ha fet permanent.

Referències

Enllaços externs 
 Lotuko (Otuho) 

Iotuko
Mitologia guaraní

La mitologia guaraní és aquella dels guaranís, una tribu de Sud-amèrica que es troben al Paraguai i al Perú. És de transmissió completament oral, fet que explica la varietat entre les concepcions dels déus d'una zona a una altra.

Jurupari, era una deessa molt important que només els homes podien adorar. Les dones que d'alguna forma coneixien alguna cosa d'aquests ritual eren assassinades. Abaangui era un deu que es va tallar el nas, que va esdevenir la Lluna. El Pombero, o "pomberito", és un elf luxuriós. La Caá-yari, era la propietària o àvia de la Yerba Mate, una esplendorosa deessa rossa, a la que entregaven la seva ànima els homes del "yerbal" per tal d'obtenir els seus favors i el rendiment del seu treball.

Bibliografia 
 Colman, Narciso R. (Rosicrán): Ñande Ypy Kuéra ("Nuestros antepasados"), 1929. versió online 
 Colombres, Adolfo (1986): Seres sobrenaturales de la cultura popular Argentina, Biblioteca de Cultura Popular. Buenos Aires: Ediciones del Sol.
 González Torres, Dionisio M. (1995): Folclore del Paraguay, Asunción, Paraguay.
 Pasteknik, Elsa Leonor (1996): Misiones y sus leyendas, 3ª ed., Buenos Aires: Plus Ultra.

Vegeu també 

 Ka'a Póra
 Jasy Jatere, criatura de la mitologia guaraní
Col·lectiu Lambda de Lesbianes, Gais i Transsexuals

Lambda - col·lectiu de Lesbianes, Gais, Bisexuals i Transsexuals és una associació privada que treballa en la defensa dels drets de lesbianes, gais, bisexuals i transsexuals al País Valencià.

Un grup d'activistes, el Moviment d'Alliberament Gai del País Valencià (MAG-PV) ja va existir anteriorment a València, però va dissoldre's el 1986, el mateix any de la creació del Col·lectiu, amb divisions a Alacant i Castelló de la Plana.

La situació de discriminació legal i marginació social de la comunitat LGBT no havia aturat, però la forma d'activisme va canviar. El Col·lectiu continua actuant contra l'homofòbia, lluita pels drets iguals, condueix campanyes d'informació i d'educació sobre la identitat sexual i la prevenció de malalties de transmissió sexual i suport altres associacions i persones individuals. Té una secció d'assumptes religiosos i un col·lectiu de cristians homosexuals.

El 1990 va crear-se el grup Positiu al si del col·lectiu, junts amb els Gais Positius de la Coordinadora Gai-Lesbiana de Catalunya, el Gay Hotsa de Bilbo i el Cogam de Madrid per a llançar un nou moviment de suport als seropositius gais que volia tenir compte de llur especificitat, tot i reconèixer que la sida pot tocar tothom i no es restringeix a grups a riscs.

Cada any, des del 1995 organitza els Premis 28 de juny, anomenats des de l'any 2002, Premis Margarida Borràs, atorgats a persones o entitats que van distingir-se en la defensa dels drets o la millora de la situació de la comunitat LGBT. El 2011 el premi va ser atorgat a Rubén Sancho, per la seua trajectòria en defensa de la igualtat, a la Coordinadora d'Associacions de Lluita contra la sida de la Comunitat Valenciana i a Mónica Oltra i Sebastián Fontana, advocats defensors dels drets de lesbianes, gais, transsexuals i bisexuals.

El Col·lectiu Lambda és membre de la Federació Estatal de Lesbianes, Gais, Transsexuals i Bisexuals (FELGTB), l'Associació Internacional de Gais i Lesbianes (ILGA) des del 1999, la Coordinadora d'Associacions de Lluita contra el VIH-SIDA de la Comunitat Valenciana (CALCSICOVA), la Coordinadora Estatal de VIH-SIDA (CESIDA), la Plataforma Feminista del País Valencià, les Comunitats Cristianes Populars de València, el corrent Som Església i Xarxes Cristianes, la Plataforma de Voluntariat Social del País Valencià, el Consell de la Joventut de València, el Fòrum Social de València i el Consell de la Ciutadania del País Valencià. A més, té signat un conveni de col·laboració amb la Conselleria de Benestar Social, el Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana (CJCV), Comissions Obreres del País Valencià (CCOO-PV),la Unió General de Treballadors del País Valencià (UGT-PV). Intersindical Valenciana i la Confederació General del Treball (CGT).

Referències

Enllaços externs 
 Web del Col·lectiu Lambda
 Plana de l'Ajuntament de València sobre el Col·lectiu Lambda

Organitzacions LGBT
Associacions del País Valencià
Pirimidina

La pirimidina és un compost orgànic, semblant al benzè, però amb un anell heterocíclic: dos àtoms de nitrogen substitueixen al carboni a les posicions 1 i 3. Els derivats de la pirimidina s'anomenen pirimidines o derivats pirimidínics. 

Tres de les bases dels àcids nucleics (citosina (C), timina (T) i uracil (U), són derivats pirimidínics. A l'ADN, aquestes tres bases formen ponts d'hidrogen amb les seves purines complementàries.

Les altres dues bases; adenina (A) i guanina (G), són derivats purínics.
 Purina Pirimidina
 A T
 G C

A l'ARN, la complementària de l'adenina (A) és l'uracil (U), en lloc de la timina (T) 
 Purina Pirimidina
 A U
 G C

Referències 

Bases nitrogenades
Adroa

En la mitologia lugbara Adroa és un déu que té dos aspectes: un de bo i un de malèfic. És el creador del paradís i de la Terra i s'apareix a aquells que han de morir. Adroa es representa com un home alt, blanc amb només mig cos -un ull, un braç, una cama i una orella.

Referències 

Déus de la creació
El Fangar

El Fangar (popularment es Fangar) és una possessió del terme de Manacor situada al sud-est de Son Macià, tocant al terme de Felanitx. És la més gran del terme de Manacor i una de les més extenses de Mallorca. A partir del  pertangué a la família Trullols, que a partir del  ostentaren el títol de Marquès de la Torre del Fangar; a començament del  la va comprar la família Bonnín, i al  l'ha comprat una societat alemanya, a la qual pertany actualment. Una gran part de la finca està catalogada com a ANEI.

Referències 

Geografia de Manacor
Possessions de Mallorca
Espais d'interès natural
Abel

Abel (; ) és el segon fill d'Adam i Eva, segons el Gènesi, capítol quart. Fou assassinat pel seu germà Caín. En el Nou Testament se'l considera «símbol de la innocència, màrtir de la seua fe i de la seua justícia».

Biografia 
Abel fou el segon fill que nasqué a Adam i Eva després de l'expulsió del Jardí de l'Edèn. Passaren els anys i el germà gran, Caín, es dedicà a l'agricultura mentre que Abel es dedicà a la ramaderia. Un dia van decidir fer una ofrena a Déu, Caín va oferir els primers fruits de la seva collita i Abel va oferir els millors animals del seu ramat. Déu va preferir l'ofrena d'Abel, i Caín, en veure's rebutjat, va tenir gelosia i va matar el seu germà.

Déu va maleir Caín i el va condemnar que la terra no li donés fruits de manera que es veiés obligat a errar, motiu pel qual es va allunyar de la casa dels seus pares per establir-se al país de Nod, a l'est de l'Edèn. Déu va posar-li una marca a Caín per advertir que qui el matés ho pagaria amb un càstig set vegades més penós.

Abel en l'islam 
La tradició islàmica també relata una història similar a l'Alcorà. Segons la tradició islàmica, Hàbil (Abel) també fou el segon fill d'Adam i Hawwà (Eva) i, com el seu germà gran Qàbil, va tenir una germana bessona, Lubadà. Adam havia previst el matrimoni de Qàbil amb la germana bessona de Qàbil i el d'aquest amb la germana bessona del primer, però Qàbil no va voler obeir la voluntat del seu pare. Arran d'aquest fet, quan els dos germans van fer la seva ofrena a Déu, aquest va rebutjar la de Qàbil. Això va provocar una baralla entre els dos germans, durant la qual el més gran va assassinar el petit. Aleshores Qàbil, en veure que els animals es reunien al voltant del cadàver del seu germà, va amagar el cos en un sac i durant un any el va dur a coll. Un dia, va veure dos corbs que es barallaven i com el més fort matava l'altre i després, amb les potes i el bec, feia un forat a terra i l'hi enterrava. Aleshores Qàbil va entendre el missatge de Déu que calia donar sepultura als morts i va excavar una tomba per al seu germà.

Altres visions 
Els historiadors i especialistes bíblics interpreten la història de Caín i Abel com un relat simbòlic d'una antiga tribu nòmada que es deia Caín. Els membres d'aquesta tribu portaven unes característiques marques tatuades i tenien fama de ferotges per les cruels venjances contra qui havia mort algú de la seva tribu.

Una altra explicació que donen els teòlegs, és que aquesta història de fratricidi serviria per il·lustrar les primitives creences nòmades, que amb el temps es van anar filtrant en el pensament religiós, segons les quals criar ramats, principal ocupació de moltes tribus nòmades, agradava més els déus que l'agricultura. Per això, el sacrifici d'Abel va ser acceptat, però el de Caín no.

Òpera 
El compositor napolità Errico Sansone, va compondre una òpera en cinc actes sobre aquest personatge, Abel.

Abel en l'art

Referències 

Personatges del Gènesi
Profetes de l'islam
Profetes de la Tanakh
Sants de l'Antic Testament
País de Nod

El País de Nod és el nom d'una terra a l'est de l'Edèn on s'establí Caín després de matar el seu germà Abel segons el Gènesi (capítol 4, verset 16). El mot "Nod" significa "preguntant-se." És on amb la seva dona va tenir Hanoc i hi va fundar una ciutat amb el mateix nom.

Referències 

Llocs del Gènesi
Hanoc

En el llibre del Gènesi, el nom d'Hanoc està lligat a tres personatges diferents:
 Hanoc, fill de Caín
 Hanoc, fill de Madian
 Hanoc, fill de Rubèn
Irad

En el Gènesi capítol quart, Irad (en hebreu
תנ"ך בן-חֲנוֹךְ Erad ben Hănōk i en àrab عبارت بن إدريس Erad ibn Akhanukh) és el fill d'Hanoc i net de Caín que fou pare de Mehuiael. En el Llibre de Moisès, de l'Església de Jesucrist dels Sants dels Darrers Dies, Irad és assassinat pel seu besnet Lèmec per haver divulgat un pacte que Lèmec havia conclòs amb Satanàs.

Segons una tradició apòcrifa jueva, el seu rebesnet Tubal va assassinar per error Caín, l'avi d'Irad i fill malvat d'Adam, el primer home. Quan Tubal va dir-li-ho al seu pare Lèmec, aquest el va matar a ell. Aleshores, la terra va esberlar-se i va engolir Irad, el seu fill Mehuiael i el seu net Metuixael.

Referències 

Personatges del Gènesi
Mehuiael

En el Gènesi capítol quart Mehuiael ('colpit per Déu') és el fill d'Irad i, per tant, besnet de Caín. Va ser el pare de Metuixael.

Segons una tradició apòcrifa jueva, un besnet seu anomenat Tubal-Caín va assassinar per error Caín, el fill malvat d'Adam. Quan va dir-li-ho al seu pare Lèmec, aquest el va matar a ell. Aleshores, la terra va esberlar-se i va engolir la família de Mehuiael; el mateix Mehuiael, el seu fill Metuixael i el seu pare Irad.

Referències 

Personatges del Gènesi
Metuixael

En el Gènesi, capítol quart, Metuixael és un descendent de Caín. El seu pare es deia Mehuiael i el seu fill fou Lèmec.

Segons una tradició apòcrifa jueva, un net seu anomenat Tubal-Caín va assassinar per error Caín, el fill malvat d'Adam. Quan va dir-li-ho al seu pare Lèmec, aquest el va matar a ell. Aleshores, la terra va esberlar-se i va engolir Metuixael, el seu pare Mehuiael i el seu avi Irad.

Referències 

Personatges del Gènesi
Lèmec

Lèmec és, segons el Gènesi el fill de Metuixael, descendent de Caín. Tingué dues dones: la primera, Adà, amb qui engendrà Jabal i Jubal; i la segona Sil·là, amb qui engendrà Tubal-Caín i Naamà.

Segons la tradició jueva, Lèmec va assassinar el seu fill Tubal-Caín després que aquest confessés haver matat Caín (el fill malvat d'Adam) per accident. Aleshores, Jahvè va maleir-lo set vegades més durament que al mateix Caín; a més, la terra va esberlar-se i va engolir el seu pare Metuixael, el seu avi Mehuiael i el seu besavi Irad.

Referències 

Personatges del Gènesi
Adà

En el Gènesi, apareixen dues dones anomenades Adà (en hebreu עָדָה Ādāh):
 Adà, primera muller de Lèmec amb qui engendrà Jabal i Jubal.
 Adà, també fou una hitita, filla d'Elcon, amb qui es casà Esaú i tingueren el seu fill Elifaz, rei d'Edom.
Sil·là

Sil·là (en hebreu צִלָּה Tselah) era, segons el Gènesi, la segona muller de Lèmec amb qui engendrà Tubal-Caín i Naamà.

Referències 

Personatges del Gènesi
Tubal-Caín

En la Bíblia, Tubal (en hebreu תּוּבַל בן-לֶמֶך Tuval ben Lemech) va ser qui va matar Caín, el primer fill dels primers humans: Adam i Eva. Per això és sovint conegut com a Tubal-Caín.

Família 
Segons el llibre del Gènesi, capítol quart, Tubal era fill de Lèmec i la seva segona dona Sil·là. La seva germana es deia Naamà i tenia com a germanastres a Jabal (el primer home que conduïa ramats de bestiar) i Jubal (el primer que va tocar el fabiol i la cítara), fills del seu pare amb la seva primera esposa, Adà. Tots plegats eren descendents de Caín, el primogènit d'Adam.

Tubal era conegut per ser forjador d'estris de coure i ferro.

Assassinat de Caín 
Segons la Bíblia, un avantpassat de Tubal anomenat Caín va ser maleït pel Déu Jahvè per haver matat el seu germà Abel. Jahvè el va condemnar a fugir del país dels seus pares Adam i Eva i a vagar errant sense que trobés cap terreny que li donés fruits per subsistir. Déu, a més, va posar-li una marca a Caín per advertir que qui el matés ho pagaria amb un càstig set vegades més penós.

El judaisme apòcrif explica com Tubal -molts anys després de l'assassinat d'Abel- estava cuidant els ramats del seu pare Lèmec. Desconfiat, Tubal va explicar-li al seu pare que estava angoixat perquè creia que algú els voldria robar animals. L'ancià Lèmec estava gairebé cec però va agafar unes fletxes i una fona i pedres i va acompanyar el seu fill Tubal al camp a cuidar dels ramats.

Aleshores, el seu avantpassat Caín va arribar a visitar-los i les esposes de Lèmec van dir-li que els homes eren al camp, amb els ramats. Quan Caín s'acostava a la zona, Tubal i Lèmec van veure una silueta que s'acostava i van témer que fos una bèstia o un lladre de bestiar. Aleshores, Tubal i Lèmec van disparar les seves armes i aquell cos va caure a l'instant a terra. Tot seguit, pare i fill van aproximar-se al cadàver de l'animal però van observar incrèduls que havien matat el seu avantpassat Caín.

Fou llavors quan Lèmec -enfurismat- va assassinar a cops el seu fill Tubal. Però aleshores, la maledicció de Jahvè va caure sobre Lèmec; la terra va esberlar-se i va engolir el seu pare Metuixael, el seu avi Mehuiael i el seu besavi Irad.

Referències 

Personatges del Gènesi
Naamà

Naamà (en hebreu נַעֲמָה בת-לֶמֶך Na'amah bat Lemech), en el capítol quart del Gènesi, era la filla que Lèmec havia tingut amb la seva segona dona Sil·là i era germana de Tubal-Caín. També era germanastra de Jabal i Jubal, fills d'Adà. Era descendent de Caín, fill d'Adam.

Gordon Wenham apunta que «no està clar el motiu pel qual [Naamà] és esmentada específicament», mentre que R. R. Wilson suggereix que el narrador simplement volia oferir una genealogia equilibrada explicant que les dues mullers de Lèmec van tenir dos fills cadascuna.

Segons la mitologia jueva, després de l'expulsió del Jardí de l'Edèn, Adam es va enemistar amb Eva i va dormir sol durant 130 anys. En aquest temps, Naamà sovintejava l'alcova d'Adam juntament amb Lilit, la seva primera esposa. Va mantenir relacions amb Adam, de les quals van néixer Asmodeu i altres dimonis.

Referències 

Personatges del Gènesi
Jabal

Al llibre del Gènesi, capítol quart, Jabal (; ) és el fill que Lèmec va tenir amb la seva primera dona Adà i germà de Jubal. També era germanastre de Tubal-Caín i Naamà, fills de Sil·là.

Se'l considera pare de la gent que viu en tendes i dels pastors nòmades. El teòleg britànic Gordon Wenham sosté que aquest vers significa que Jabal va ser el «pare» de l'estil de vida beduí.

Referències 

Personatges del Gènesi
Jubal

Al llibre del Gènesi, capítol quart, Jubal () és el fill de Lèmec amb la seva primera dona Adà i germana de Jabal. També era germanastre de Tubal-Caín i Naamà, fills de Sil·là.

Se'l considera pare dels que toquen la cítara i el flabiol.

Referències 

Personatges del Gènesi
Enoix

Enoix (; ) és un personatge del Gènesi, fill de Set i net d'Adam i Eva.

Era fill de Set, tercer fill d'Adam i Eva, nascut després de la mort de Caín. Segons el Gènesi, en aquella època es va començar a invocar Déu amb el nom de el «Senyor». Segons Easton, l'afirmació també podria significar que els homes va començar a anomenar-se amb el nom del senyor, per distingir-se dels idòlatres, o com a indicador d'una revifalla espiritual. També s'afirma que Set tenia 105 anys en el moment del naixement. El nom d'Enoix significa «home», que es va repetint en altres llibres bíblics i que existeix també en llengua aramea.

D'acord amb el Gènesi, quan tenia 90 anys, Enoix va engendrar Quenan, i després encara va viure fins als 815 anys i va tenir altres fills i filles. Finalment va morir als 905 anys. Els acadèmics han vinculat de forma simple i arbitrària els descendents d'Enoix de la secta dels caïnites, però les sèries de noms difereixen molt.

Segons l'Evangeli de Lluc, Jesús de Natzaret era descendent d'Enoix.

Referències 

Creadors de sistemes d'escriptura
Personatges del Gènesi
Quenan

En el llibre del Gènesi, capítol cinquè, Quenan (en hebreu קֵינָן בן-אֱנוֹשׁ Qênān ben Ĕnôš i en àrab قینان بن انوش Kaynan ibn Anoush), també anomenat Kainan o Keinan, és fill d'Enoix, net de Set i besnet d'Adam i Eva.

Quenan va ser pare de Mahalalel quan tenia setanta anys, vivint després vuit-cents quaranta anys més i engendrant altres fills i filles fins que va morir a l'edat de nou-cents deu anys.

Referències

Vegeu també 
 El Mite de la longevitat

Personatges del Gènesi
Mahalalel

Mahalalel (en hebreu מהללאל בן-קֵינָן Mahălal'ēl ben Qênān i en àrab مهللئیل بن قینان Mahlaleel ibn Qaynan) és un personatge del capítol 5 del Gènesi, fill de Quenan, net d'Enoix i besnet de Set, tercer fill d'Adam i Eva.

Segons la genealogia del Gènesi, va ser fill de Quenan, que el va engendrar quan tenia 70 anys, que encara va viure 840 anys més. Per tant, era net d'Enoix, besnet de Set i rebesnet d'Adam i Eva. Per la seva banda, Mahalalel va engendrar Jèred quan tenia 65 anys. Després del naixement del seu fill, va viure molts més anys, va tenir altres fills i filles i, finalment, va morir amb 895 anys.

Referències 

Personatges del Gènesi
Jèred

En el Gènesi capítol cinquè Jèred (en hebreu ירד בן-מהללאל Yared ben Mahălal'ēl i en àrab یارد بن مهللئیل Aded ibn Mahlaleel) és fill de Mahalalel i net de Quenan.

Segons l'apòcrif Llibre dels Jubileus, la seva dona es deia Baraka. Jèred va ser pare d'Henoc als cent seixanta-dos anys, vivint després vuit-cents anys més engendrant altres fills i filles fins que va morir a l'edat de nou-cents seixanta-dos anys, esdevenint la segona persona més longeva de la Bíblia, només superat pel seu net Matusalem que va viure un total de 969 anys.

Referències 

Personatges del Gènesi
Henoc

Al llibre del Gènesi capítol cinquè Henoc (; , tot i que és més conegut pel nom que adoptà com a profeta: Idrís) és fill de Jèred i net de Mahalalel. Un besnét seu va ser Noè.

Va ser pare de Matusalem als seixanta-cinc anys, i després va viure tres-cents anys més engendrant altres fills i filles fins que va morir a l'edat de tres-cents seixanta-cinc anys.

En el Nou Testament i en les tradicions jueves s'afirma que Henoc no va morir, sinó que va ascendir directament al cel. Per aquest motiu, Henoc va tenir una vida terrenal de «només» 365 anys, mentre que totes les altres generacions des d'Adam a Noè vivien entre vuit i nou-cents anys.

Segons una tradició apòcrifa jueva, un dia es va presentar a la fi del món (lloc on residia Henoc) el seu fill Matusalem. Li va explicar que li acabava de néixer un net que tenia els cabells i la pell blanca com la neu i els ulls tan clars que semblava que brillaven. Henoc li va posar al nadó el nom de Noè (que significa descans o consol) i va predir que durant la seva vida es produiria un cataclisme d'àmbit mundial, el diluvi universal.

El Llibre d'Henoc 

El Llibre d'Henoc és un text apòcrif atribuït a Henoc, tot i que en l'actualitat es creu que va ser redactat per diversos autors jueus entre els segles II aC i I.

El llibre narra l'ascensió d'Henoc al cel, com és nomenat cap dels àngels i instal·lat a la dreta del tron de Jahvè.

Henoc, el profeta Idrís 
Segons l'islam, Henoc va ser el primer profeta (tret d'Adam), ja que en el seu temps començà a haver-hi gent que dubtava si Déu era un veritable déu, perquè no entenien com els podia deixar vivint amb dificultats a la Terra i no permetre'ls entrar al Jardí de l'Edèn del que tant en sentien a parlar de boca del patriarca Adam. Sembla que degut a aquest allunyament home-divinitat, Déu va castigar la humanitat amb una sequera molt important, fins que Idrís va pregar-li que s'aturés i Déu va fer tornar a ploure.

Idrís va dissenyar i inventar multitud d'artefactes que van potenciar les habilitats i coneixements de la humanitat: l'escriptura, les matemàtiques, l'astronomia, etc. Pels musulmans, anys després de la seva ascensió al Cel, Henoc va tornar a la Terra a Gizeh (Egipte) on va ensenyar molts dels seus coneixements a les multituds.

A lAlcorà se l'anomena en quatre versets:

 (…) i menciono Idrís al Llibre; de veritat que ell era un home de bé, un profeta. I Nosaltres el vam ascendir al Cel.

 (…) i Ismael, i Idrís, i Dhu-l-Kifl. Tots eren homes bons. I els vam portar a la nostra gràcia. Ells estaven entre els homes rectes.

La tradició musulmana conta també que Idrís va ser un dels profetes amb qui pogué parlar Mahoma en un viatge al cel.

Referències

Vegeu també 
 El Mite de la longevitat

Personatges del Gènesi
Profetes de l'islam
Profetes de la Tanakh
Matusalem

En el Gènesi capítol cinquè, Matusalem (; ) és el fill del profeta Henoc i la persona més longeva de tota la iconografia mundial.

Va ser pare de Lèmec als cent vuitanta-set anys. Segons una tradició apòcrifa jueva, Lèmec va tenir un fill que va néixer amb els cabells i la pell blanca com la neu i els ulls tan clars que semblava que brillaven. Quan Matusalem va veure el nounat, va viatjar fins a la fi del món per parlar amb el seu pare Henoc, qui li va posar al nadó el nom de Noè (que significa descans o consol) i va predir que durant la seva vida es produiria un cataclisme d'àmbit mundial, el diluvi universal.

Durant els set-cents vuitanta-dos anys més que va viure va engendrar altres fills i filles amb la seva esposa Edna (font apòcrifa) fins que va morir a l'edat de nou-cents seixanta-nou anys.

Signe de vellesa 
De tot el llinatge de descendència registrat a la Bíblia des d'Adam fins a Jesús, Matusalem és qui tingué una vida més llarga; és per això que en la cultura popular és sovint utilitzat com a exemple de vellesa.

Els intèrprets bíblics asseguren que es pot entendre al text que va morir un any després de l'arribada del Diluvi universal. Els defensors del creacionisme, que propugnen una lectura literal de la Bíblia, fins i tot han intentat explicar científicament aquesta edat avançada: abans del diluvi uns núvols de vapor (dels quals sortiria l'aigua) envoltaven la Terra i protegien els seus habitants de la llum ultraviolada i dels efectes de l'envelliment, encara que no han tingut en compte els altres factors de deteriorament que existeixen a part del sol.[Referència?]

Referències

Vegeu també 
El Mite de la longevitat

Personatges del Gènesi
Cam

Al Gènesi, capítol desè, Cam (; ) és el fill de Noè i pare de Cuix, Misraim, Put i Canaan.

Va sobreviure al Diluvi universal gràcies a l'Arca de Noè, on Déu digué a Noè que hi dugués la seva esposa, els seus fills i llurs esposes. Segons algunes tradicions, la seva dona es deia Ne'elatama'uk, Na'eltama'uk, Nahalath o Zedkat Nabu. Tradicionalment es considera que Cam i els seus descendents poblaren l'actual Àfrica.

Fou maleït pel seu pare a què el seu fill Canaan fos esclau de Sem i Jàfet (els seus germans), per haver-lo vist despullat quan estava begut.

Al  va sorgir la teoria racista i pro-esclavatge que els fills de Cam van ser ennegrits de pell per Déu per recordar permanentment el pecat que havia comès Cam en veure nu el seu pare.

Referències 

Personatges del Gènesi
Ramà

Ramà és un personatge bíblic. Era fill de Cuix i pare de Sabà i Dedan, tal com s'explica al Gènesi i al Primer llibre de les Cròniques.

En el lament d'Ezequiel per la ruïna de Tir  la tribu de Ramà és mencionada, juntament amb la de Sabà, com un poble mercader que proveïa els habitants de Tir de perfums de primera qualitat, or i tota mena de pedres precioses.

El poble de Ramà se situa a la península d'Aràbia, al golf Pèrsic.

Referències 

Personatges del Gènesi
Dedan

Llista de personatges bíblics#Dedan
 Dedan (Aràbia), capital dels dedanites vers el segle VI aC, i probable centre del regne de Lihyan al 
 Principat de Dedan a l'Índia
Havilà

En el Gènesi, capítol desè, Havilà són dos personatges diferents:
 El primer és Havilà, un fill Cuix, net de Cam i besnet de Noè.
 El següent que apareix és un dels nombrosos fills de Joctan
Misraim

En el Gènesi del capítol desè Misraim o Mixraïm (en hebreu מִצְרַיִם בן-חָם Misrāyim ben Hām i en àrab مصر بن حام Misr ibn Xam) és el fill de Cam i antecessor dels ludites, els anamites, els lehabites, els naftuahïtes, els patrosites, els casluahites i els caftorites.

Referències

Vegeu també 
 Mizrahim

Personatges del Gènesi
Anam

Segons el Gènesi, els anamites o anam són un grup de descendents de Misraim, fill de Cam i net de Noè.

Tot fa indicar que serien descendents d'un fill de Misraim anomenat Anam, però la Bíblia no esmenta el seu nom.

Els anamites se'ls identifica amb una tribu d'Egipte. Un text del regnat de Sargon II d'Assíria (722 aC - 705 aC) anomena els egipcis com Anami.

Gènesi
Lehab

Segons el Gènesi, els lehab o lehabites són un grup de descendents de Misraim, fill de Cam i net de Noè.

Tot fa indicar que serien descendents d'un fill de Misraim anomenat Lehab, però la Bíblia no esmenta el seu nom.

Els lehabites se'ls identifica com els antecessors dels libis.

Referències 

Gènesi
Patrós

Segons el Gènesi, els patrós o patrosites són un grup de descendents de Misraim, fill de Cam i net de Noè.

Tot fa indicar que serien descendents d'un fill de Misraim anomenat Patrós, però la Bíblia no esmenta el seu nom.

Se'ls identifica com una tribu de Tebes (Alt Egipte), ja que el mot egipci Pa-to-ris significa "del sud".

Referències 

Gènesi
Caftor

Caftor és una localitat mencionada a la Bíblia i en literatura relacionada que es refereix als descendents de Misraim, als qui anomena caftorites, i dels quals provenen els filisteus.

Concretament se'n parla al , a  i a les Antiguitats judaiques de Flavi Josep. També se'n troben referències a les inscripcions antigues de l'antic Egipte, Mari (Mesopotàmia) i Ugarit. Les fonts tradicionals hebreus situen la localitat en una regió de Pelúsion i d'altres fonts la situen a Cilícia, Xipre o Creta. Totes les fonts relacionen el poble amb els invasors Filisteus.

Referències 

Gènesi
Canaan

Canaan (cananeu: כנען, hebreu (dialecte cananeu meridional): כְּנַעַן, , hebreu modern: Knàan; grec: Χαναάν; llatí: Canaan; arameu: ; àrab کنعان) era la terra dels cananeus, a on actualment s'ubiquen Israel, Gaza i Cisjordània, juntament amb algunes zones del Líban i Síria. Abastava tota la franja sirofenícia. La frontera dels cananeus anava des de Sidó, anant cap a Guerar, fins a Gaza; i girant cap a Sodoma, Gomorra, Admà i Seboïm, fins a arribar a Leixa. Els cananeus foren un poble semita resultat de l'emigració del 3000 aC, establert per tota la franja de Llevant, amb un idioma comú central (el cananeu) i dos dialectes principals: l'ugarític al nord i l'hebreu al sud.

Les cartes d'Amarna esmenten Canaan (acadià Kinaḫḫu) en relació amb les ciutats fenícies (sobretot Sidó) i l'alta Galilea. Campanyes egípcies (l'estela de Menerptah al ) esmenten també la terra de Ka-na-na. L'excavació principal és la d'Ugarit a Síria on es van trobar importants arxius. El seu nom derivaria de l'hurrita Kinahhu (vestit blau o porpra, que es fabricava en aquelles terres) que és esmentat a una tauleta trobada a Nuzi des del començament del segon mil·lenni. La Bíblia el deriva del nom del fill de Cam i net de Noè i esmenta diverses tribus cananees com els jesubites, el hetites, amorrites, guirgaixites, hivites, arkites, sinites, arvadites, zemarites i Hamathites (i probablement altres). És esmentat també a un document del  trobat a Mari de què resultaria l'existència d'una confederació d'algunes ciutats estats de Canaan, de la qual no es té cap més notícia. Al nord Iamkhad i Qatna exerciren certa hegemonia i al sud fou Hazor. Les inscripcions egípcies defineixen Canaan entre la mar, Hamath al nord, el Jordà a l'est i al sud fins al Nègueb. Pels egipcis Canaan era sinònim de Retenu, és a dir el Llevant, mentre que per a la Bíblia és més limitat (n'exclou els parlants d'ugarític).

Dins la regió de Canaan en el sentit limitat del terme, hi havia cinc zones principals:
 La costa. No era cananea més que en punts concrets. La major part era fenícia. El sud de la costa era domini dels filisteus, un poble indoeuropeu no semita.
 Galilea, al nord de Canaan. Zona rica en aigua, amb les fonts del Jordà, i el llac Tiberíades. Zona rica en agricultura, culturalment potent, amb la plana de Jasrael, la ciutat de Megiddo i Legio, el Golan (zona elevada i poc poblada però que és com una balconada que domina tota la Galilea).
 Cisjordània, al sud. És la zona central, amb Samaria com a capital. No hi ha un tall de separació amb la Transjordània; el riu Jordà és una via de comunicació. Zona rica i famosa pels seus ramats.
 Menys important és Xfelà. Zona intermèdia que fa de frontera entre els pobles de la costa i els cananeus.
 Judà, al sud, és un desert de muntanyes, sense aigua, sense minerals, però amb la important ciutat de Jerusalem.

Aquestes terres foren ocupades pels israelites (actualment són israelites). Els cananeus foren absorbits o expulsats.

Vegeu també 
 Afec.

Enllaços externs 
  « Canaan & Ancient Israel »
Sidó (desambiguació)

Bíblia: personatge del Gènesi. Vegeu Sidó (fill de Cam).
 Geografia: ciutat de Fenícia i, actualment, del Líban. Vegeu Sidó.
Het (Bíblia)

Segons el Gènesi, capítol desè, Het és el fill de Canaan (fill de Cam) i avantpassat dels jebuseus, els amorreus, els guirgaixites, els hivites, els arquites, els sinites, els arvadites, els semarites i els hamatites.

Referències 

Personatges del Gènesi
Jàfet

Segons el Gènesi, Jàfet (; ; ) és el fill de Noè i pare de Gómer, Magog, Madai, Javan, Tubal, Mèixec i Tiràs.

Va sobreviure al Diluvi universal gràcies a l'Arca de Noè, on Jahvè va manar a Noè que hi dugués la seva esposa, els seus fills i les esposes respectives. Tradicionalment es considera que Jàfet i els seus descendents van poblar l'actual Europa, ja que en el Gènesi, en el capítol conegut com a Taula de les nacions, s'afirma que van viatjar a les illes dels Gentils, que es creu que es referia a les illes de Grècia, tot i que hi ha altres tradicions com la britànica, que afirma que Samothes (que s'assimilaria a Gómer), quart fill de Jàfet, va viatjar a la Gran Bretanya i es va proclamar primer rei de Britània, basada en el text Berosi Antiquitatum libri quinque cum Commentariis Joannis Annii, atribuït a l'historiador Berós, del .

Referències 

Personatges del Gènesi
Tubal

En el Gènesi, capítol desè, Tubal o Túbal (en hebreu, תובל בן-יפת Tubal ben Iafeth) és un fill de Jàfet i net de Noè.

Diversos grups ètnics tenen tradicions que els situen com a descendents de Tubal, entre aquests, els ibers, els tabal, els georgians, els itàlics, els il·liris, els vascons i també els habitants de les Balears.

Túbal, rei d'Ibèria 
Segons la tradició catalana, després del diluvi universal, Noè encarregà als seus fills repartir-se pel món i repoblar la Terra. Jàfet fou destinat a Europa, que va repartir-la entre els seus fills. A Tubal, van tocar-li les terres de l'oest del Mediterrani; aleshores, va embarcar al port de Jafa el 2157 aC i va travessar la mar Mediterrània fins a arribar a la desembocadura del Francolí. Allà va fundar una primera ciutat, que va anomenar Tarraho (futura Tarragona), com el seu primogènit.

Tubal i la resta de la família van continuar el seu viatge per les costes catalanes fins al delta de l'Ebre, on van instal·lar-se. Allà va fundar diverses ciutats (entre aquestes, Amposta) i va anomenar el gran riu Ebre i la terra Ibèria en honor del seu segon fill, Íber.

Prop de cent anys després d'instal·lar-se a la península, Tubal i els seus fills van rebre la visita del patriarca Noè. Tubal va morir l'any 155 del seu regnat, quan anava a colonitzar Mauritània.

A la mitologia catalana, Tubal és el pare de Pirene. La llegenda explica que aquesta fugia de Geríon, el monstre de tres caps, pel Pirineu, i aquest, per tal que no es pogués escapar, va incendiar les muntanyes per deixar-la isolada.

Dinastia tubalita 
La llista de reis tubalites llegendaris és:
 Tubal (155 anys), fill de Jàfet i net de Noè.
 Íber (37 anys), fill de l'anterior. Fundador de Cotlliure.
 Idubeu (o Idubeda, Jubelda, Jubala o Jubalda) (64 anys), fill de l'anterior.
 Brigus (52 anys), fill de l'anterior. Fundador llegendari de Lleida, Requena i Sogorb.
 Tagus (o Targus) (30 anys), fill de l'anterior i fundador mític de Cartagena i Tarifa.
 Betus (31 anys), fill de l'anterior. Va morir sense hereu i el gegant Gerió va presentar batalla per ocupar la península Ibèrica i esdevenir nou rei.

Referències 

 La Bíblia (Gen, 10).
 Llibre de Jasher (cap. 7; vers. 7),
 Dinasties llegendàries de la península Ibèrica .
 Portal de Mitologia Catalana .
 Edició electrònica de G. Pujades, Crónica Universal del Principado de Cataluña .

Personatges del Gènesi
Reis ibers
Rifat

En el llibre del Gènesi, capítol desè, Rifat o Difat (hebreu: ריפת) és fill de Gómer, fill de Jàfet. Era besnet de Noè. La seva identitat és «completament desconeguda».

Referències 

Personatges del Gènesi
Togarmà

En el Gènesi, capítol desè, Togarmà és fill de Gómer, fill de Jàfet i per tant, besnet de Noè.

Referències 

Personatges del Gènesi
Javan

Segons el llibre del Gènesi, capítol desè, Javan és el fill de Gómer i pare d'Elixà, Tarsís, els quitites i els rodanites.

Segons Flavi Josep, que reprodueix una creença tradicional, Javan era l'avantpassat dels grecs, cosa que repeteix Isidor de Sevilla a les Etimologies. El nom de Javan s'aplicava també a Grècia i als grecs en general, ja que es relacionava amb els jonis (grec antic Ἴωνες Iōnes, grec homèric Ἰάονες Iáones; grec micènic *Ιναϝονες). En època moderna es creia que l'heroi mític Ió, ancestre dels jonis, era aquest Javan.

Referències 

Personatges del Gènesi
Sem (bíblic)

En el Gènesi, capítol  cinquè, desè i onzè, Sem (; ) era fill de Noè, que el va tenir quan ja havia complert cinc-cents anys. Va ser pare de:
 Arfaxad
 Elam
 Aixur
 Lud
 Aram

Va sobreviure al Diluvi universal gràcies a l'Arca de Noè, on Jahvè va manar a Noè que hi dugués la seva esposa, i els seus fills amb les seves esposes. Tradicionalment es considera que Sem i els seus descendents, anomenats semites, van poblar l'actual Àsia.

Segons la Tradició jueva, Sem va ser el rei de (Jeru-)Salem, conegut pel títol de Malquicédeq (, ‘rei de justícia’). Segons aquesta tradició, tant Isaac com Jacob van aprendre de Sem la història d'abans del Diluvi.

A Arfaxad l'engendrà dos anys després del Diluvi, a l'edat de cent anys i després va viure cinc-cents anys en els quals naixeren els altres germans.

Segons la tradició egípcia, Sem va ser el faraó Semsem de la Dinastia I i va matar Nimrod, fill de Cuix. Segons el Llibre de Jasher també va assassinar Esaú, descendent seu.

Referències 

Personatges del Gènesi
Us

Us (Bíblia) al Gènesi correspon a dos personatges diferents: en el capítol desè, és un dels fills d'Aram i en el capítol vint-i-dosè és un dels fills de Nahor amb Mildà.
 Uš, mesura de longitud babilònia.
 Us o Uz, districte de l'Àsia occidental paregut al Gènesi.
 Us, riu a la República de Komi (Rússia).
 Us (pel·lícula de 2019), pel·lícula estatunidenca de terror del 2019
 Us (sèrie de televisió), minisèrie britànica del 2020
Arfaxad

En el Gènesi, capítol desè, Arfaxad (; ) és el fill de Sem i va ser pare de Xèlah a l'edat de trenta-cinc anys. Després va viure quatre-cents tres anys, en què engendrà altres fills i filles que apareixen al Llibre de Jasher com Anar i Axcol.

Al Llibre dels Jubileus s'anomenen dos fills més d'Arfaxad, Ura i Kesed. Els fills d'aquests dos van ser els fundadors d'Ur Kasdim: I Ur, fill de Kesed, va construir la ciutat d'Ara dels caldeus, i va anomenar-la amb el seu nom.

Tradicionalment es consideren descendents d'Arfaxad els caldeus, mesopotamis del golf Pèrsic, hebreus, israelites, àrabs, beduïns, Moabites, Jordans, palestins, sabaeans i altres grups del Pròxim Orient. En algunes versions de la Bíblia, el seu fill és Cainà, que seria pare de Xèlah. Actualment els erudits tendeixen a considerar-ho un error i aquest Cainà seria una confusió de Quenan, fill d'Enoix.

Al Llibre de Judit es menciona un Arfaxad, i es diu que era rei dels medes a Ecbàtana. Va construir muralles al voltant de la ciutat per defensar-la dels atacs de Nabucodonosor II, de trenta-cinc metres d'alt i vint-i-cinc d'ample. Però Nabucodonosor es va enfrontar a Arfaxad i el va vèncer, destruint el seu exèrcit. Arfaxad va aconseguir de fugir a les muntanyes, però el rei el va trobar i el va travessar amb les seves fletxes.

Referències 

Personatges del Gènesi
Xèlah

Segons el llibre del Gènesi, capítol desè, Xèlah o Saleh (; ) va ser fill d'Arfaxad. Va ser pare d'Éber a l'edat de trenta anys. Després va viure quatre-cents tres anys, durant els quals engendrà més fills i filles. Segons la tradició islàmica, es considera descendent seva a Agar, l'esclava amb qui el profeta Abraham va engendrar Ismael, l'ancestre dels àrabs.

Referències

Vegeu també 
 Sàlih

Personatges del Gènesi
Profetes de l'islam
Éber

En el Gènesi, capítol desè, Éber (; ) és el fill de Xèlah que va ser pare de Pèleg als trenta-quatre anys. Després va viure quatre-cents trenta anys en què engendrà també a Joctan. Els musulmans el consideren un profeta amb el nom de Hud.

Una llegenda jueva indica que es va casar amb Azurad, filla de Nimrod, el que va dirigir la construcció de la mítica Torre de Babel.

Éber però, va refusar ajudar el seu sogre en la construcció i per això la seva llengua va romandre pura, com l'original. Aquest fet explica que els jueus considerin el seu idioma com a perfecte i el valor que li atorguen en les Escriptures, ja que seria l'idioma de la Creació, amb poders màgics. De fet, el nom Éber estaria a l'arrel de la paraula «hebreu».

Alguns crítics, com Charles Pope, han volgut equiparar-lo al rei Hammurabi.

Referències 

Profetes de l'islam
Personatges del Gènesi
Pèleg

Segons el llibre del Gènesi, capítol desè, Pèleg (en hebreu פָּלֶג בן-עֵבֶר Péleg ben Éver i en àrab فالج بن هود Falih ibn Hud) és el primogènit d'Éber que va rebre aquest nom per què quan va néixer la població de la terra es va dividir. Era germà de Joctan.

Quan va tenir trenta-quatre anys engendrà Reú i després va viure encara quatre-cents trenta anys, en què engendrà altres fills i filles. Però el mateix llibre del Gènesi diu que tenia trenta anys quan va néixer Reú i que va viure encara dos-cents nou anys.

Referències 

Personatges del Gènesi