alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Algues vermelles

Les algues vermelles o rodòfits (Rhodophyta) són uns organismes fotosintètics que contenen clorofil·la a que poden ser unicel·luars i pluricel·luars.

Característiques d'aquesta alga 
Presenten una gran diversitat de formes i grandàries. Es caracteritzen per l'absència de cèl·lules flagel·lades, la presència de pigments bilicromoproteids i ficobilisomes i l'absència de midó en els cloroplasts, ja que usen com a material de reserva el midó de florídies; els tilacoides són simples (rodoplasts). La reproducció sexual per oogàmia, amb cèl·lules especialitzades, carpogonis i espermacions (pot faltar-hi la sexualitat).

Reproducció 
Els cossos reproductors estan situats als extrems terminals i tenen forma oval amb una mena de banya a l'extrem. Els gametòfits i els esporòfits són similars. La reproducció pot ser per via sexual o asexual, la primera comporta la unió de l'òvul amb l'espermatozou i la segona la formació d'espores o la fragmentació de l'alga per formar nous individus.

Taxonomia 
La classificació dels rodòfits està encara en estudi. Segons Yoon hi ha set classes repartides en dues subdivisions:

Subdivisió Cyanidiophytina
 Classe Cyanidiophyceae
Subdivisió Rhodophytina
 Classe Bangiophyceae
 Classe Compsopogonophyceae
 Classe Florideophyceae
 Classe Porphyridiophyceae
 Classe Rhodellophyceae
 Classe Stylonematophyceae

Usos 
Les algues vermelles s'empren en el sector alimentari i en el farmacèutic. El producte més comercialitzada és l'agar-agar, que s'extrau d'algues vermelles que formen catifes de color rosat o blanquinoses que arriben fins als 15 centímetres d'alçada. Aquestes algues presenten abundants ramificacions que agafen formes similars a ales i viuen durant tot l'any en roques d'aigües tranquil·les, on no els toca l'onatge directament, i prop de la superfície. També es troben en esquerdes i bassals. Són molt comunes a la mar Mediterrània i a l'est de l'Atlàntic, també se n'han trobades a Hawaii.

Referències

Vegeu també 
 Cyanidioschyzon merolae
 http://www.cibsub.cat/bioespecie-corallina_elongata-32798
Riure

El riure és la manifestació externa humana d'un estat d'ànim d'alegria. Es compon bàsicament d'una expressió facial acompanyada d'un so tallat. Si no hi ha so, es parla de somriure. Els nadons aprenen a riure a partir dels 4 mesos d'edat. Com és un acte que allibera endorfina es creu que riure i tenir humor és beneficiós per a la salut. Sigmund Freud afirmava que allibera energia psíquica i que per tant té una funció en l'homeostasi o equilibri mental de la persona. Segons un estudi de la universitat de Basilea riure amb freqüència ajuda a reduir els nivells d'estrès, independentment de la seva intensitat.

Animals com la majoria d'espècies de primats, gossos i ratolins tenen sons similars al riure humà, provinents del sistema límbic del cervell. El riure sembla tenir una funció social de cohesió, ja que es riu més en companyia que estant sol (per això els riures dels programes televisius tenen com a missió provocar el riure dels espectadors per contagi). La branca d'estudi que s'ocupa del riure s'anomena gelotologia.

Referències 

Sentiments
Humor
Reflexes
Rià

Rià () va ser un poeta i gramàtic alexandrí nadiu de Creta que va viure a la segona meitat del . Com a gramàtic va ser comentarista d'Homer.

Suides diu que va néixer a Bena o a Cerea, obscures ciutats cretenques, però altres fonts el fan nadiu d'Itome, a Messènia, encara que sembla que només hi va residir un temps recollint materials pels seus poemes sobre les guerres messèniques.

Suides diu que era esclau, però després de ser instruït va esdevenir un gramàtic. Segurament va viure algun temps a Alexandria en contacte amb Erastòtenes. La data del seu floriment se situaria entorn del 222 aC.

Segons Suides va escriure ἔμμετρα ποιήματα, Ἡρακλειάδα ἐν βιβλίοις δ, possiblement una lectura correcta seria ἑξάμετρα ποιήματα (poemes en hexàmetres). Els seus poemes èpics van ser els que li van donar la fama i eren extrets de la vella mitologia o dels annals d'alguns estats. Un poema portava el títol de Φήμη ('anunci', 'predicció') però només se'n coneix una línia mencionada per Esteve de Bizanci, i no es pot determinar de què tracta. Suetoni menciona els seus poemes entre els representants de l'Escola Alexandrina, que l'emperador Tiberi admirava.

Com la majoria de poetes alexandrins, Rià va escriure també epigrames, i en figuren a la Garlanda de Meleagre i a lAntologia palatina, la recopilació feta per Constantí Cèfales. Tracten de temes amorosos amb molta llibertat, però tots són elegants en el llenguatge, senzills d'expressió i molt enginyosos.

Referències 

Antics cretencs
Poetes de la Grècia hel·lenística
Poetes èpics de l'antiga Grècia en grec
Epigramatistes de l'Antologia grega
Esclaus a l'antiga Grècia
Morts a Alexandria
Gramàtics de l'antiga Grècia
Riu de la Sénia

El riu de la Sénia o riu Sénia, antigament anomenat riu d'Ulldecona, és un riu que discorre entre Catalunya al nord i el País Valencià al sud. Té 49 km de longitud i desemboca al mar Mediterrani. La seva desembocadura és el punt més meridional de Catalunya.

Curs 
Neix a les muntanyes dels Ports de Beseit, dins del terme municipal de la Pobla de Benifassà (Baix Maestrat), a uns 1.200 metres d'altura s.n.m. Compta amb una conca hidràulica de 197,7 km² de superfície que abasta tant les comarques del Baix Maestrat (País Valencià) i el Montsià (Catalunya) recorrent una distància que no arriba als 50 quilòmetres.

Les aigües del riu  Sénia s'acumulen posteriorment en l'embassament d'Ulldecona, situat també en el terme municipal de La Pobla de Benifassà. A partir d'aquí, el riu discorre per zones de forts pendents, la qual cosa li proporciona una elevada oxigenació, sent la vegetació molt abundant, tot contribuint a mantenir l'hàbitat de la vida piscícola.

Posteriorment, i abans d'arribar a la Sénia, existeixen derivacions de cabal que abasteixen als regadius d'aquesta zona, unes 2.360 hectàrees. També aquí, el riu arriba a la frontera entre Catalunya i el País Valencià; a partir de llavors i fins a la seva desembocadura, el Sénia servirà de límit fronterer entre aquestes dues terres. A partir d'aquest punt la llera pràcticament no rep aportacions naturals i la qualitat de l'aigua empitjora de forma notable. Prop de la localitat d'Alcanar, el riu entra en la Plana de Vinaròs i la travessa fins a desembocar a sòl de Riu en la mar Mediterrània.

Afluents 
 A la capçalera:
 Barranc del Salt
 Barranc de la Fou
 Per l'esquerra:
 Barranc dels Terrers

Vegeu també 
 Pont del Molí de la Roca
 Pont del Molí de l'Om
 Pont de l'Olivar (Ulldecona)
 Pont de les Caixetes (Ulldecona)
 Pont dels Estretets, restes d'un pont romà que travessava el riu entre Alcanar i Vinaròs.

Referències

Bibliografia 
 Almuni Balada, Victòria; Grau Verge, Ferran. El riu Sénia. Activitats humanes i transformació del paisatge. . Onada Edicions, 2012.

Enllaços externs 

 Confederació Hidrogràfica del Xúquer 

Senia
Senia
Senia, Riu De La
Geografia d'Alcanar
Respiració vegetal

S'anomena respiració vegetal a tot el conjunt de processos bioquímics que permeten a les plantes l'obtenció d'energia, necessària per als processos vitals, mitjançant oxidació.

Les plantes respiren per tots els seus òrgans: arrel, tija i fulles.
La respiració és un fenomen en el qual s'estableix un intercanvi de gasos, s'agafa oxigen (O₂) i es desprèn diòxid de carboni.
Durant el dia la quantitat de diòxid de carboni que desprenen a conseqüència de la respiració és menor que la que n'absorbeixen per a la fotosíntesi, i l'oxigen que agafen també és menor que el que desprenen.
Per això, les plantes afavoreixen l'equilibri que ha d'existir entre l'oxigen i el diòxid de carboni de l'atmosfera, i la presència de vegetació en les ciutats neteja l'atmosfera i la fa més respirable.

Fisiologia vegetal
Riudarenes

Riudarenes és una vila i municipi de la comarca de la Selva al marge esquerre de la riera de Santa Coloma.

Història 
El primer esment escrit Sanctum Martinum de Rivo de Arenis data del 1190.

Geografia 
 Llista de topònims de Riudarenes (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets…; hidrografia: rius, fonts…; edificis: cases, masies, esglésies…).
El terme municipal de Riudarenes es troba al bell mig de la plana selvatana, limita al nord amb el terme de Santa Coloma de Farners, al sud amb els de Sils i Maçanet de la Selva, a l'oest amb els de Massanes i Sant Feliu de Buixalleu.

El terme es troba a la conca mitjana de la riera de Santa Coloma, que el travessa de nord a sud dividint-lo en dos sectors ben diferenciats, la part oriental més humida i planera, del costat de la depressió selvatana, on se situa el nucli urbà de la vila [84 metres d'altitud], i el costat de ponent, més boscós i muntanyós,  a l'inici del massís de les Guilleries on hi ha el poble de l'Esparra i la urbanització de Can Fornaca. El punt més alt del municipi és el Far [583 m], que confronta amb el puig d'Argimon [466 m]. També trobem diversos turons d'origen volcànic formats de material basaltic (el turó del Ninot de Moncorb [186,5 m] i Puig Ardina) i, al costat nord-est, la Serra Magra, tocant a Vallcanera (Sils).

Diversos torrents, recs i rierols travessen el terme per desembocar a la riera de Santa Coloma, del costat dret de la riera trobem el torrent del Vilarràs i la riera de l'Esparra (antigament anomenada de Ricastell), al flanc esquerre hi desguassa el riu Esplet que després de la Camparra -zona humida, restes d'un antic estany-, abans d'arribar a la riera de Santa Coloma rep l'aigua del rec Roig i el Vallmadral, que són derivacions del Rec del Molí que antigament feia moure diferents molins de farina (Pastells, Caldes, Manresa, Arrupit).   

La principal via de comunicació és la carretera C-63 que travessa el nucli urbà pel carrer Santa Coloma. També hi ha la carretera GI-555 que uneix la N-II amb Hostalric i travessa el terme de Riudarenes des de les Mallorquines fins al terme de Massanes seguint l'antic traçat del camí ral de Barcelona, que fou el camí d'Heracles i Via Augusta durant l'època romana.

Demografia

Riudarenencs cèlebres 
 Gerard Deulofeu i Lázaro, futbolista (1994)
 Fra Mateu Blanc (1498-1557)

Referències

Bibliografia 
 Alberch, Ramon; Clara, Josep; Roura, Gabriel; La Gran Geografia comarcal de Catalunya. El Gironès, la Selva i la Garrotxa. Enciclopèdia Catalana, SA. 1981 (ISBN: 84-85194-17-9)
 Formiga i Bosch, Josep. Riudarenes. Quaderns de la Revista de Girona. Diputació de Girona, 2020 (ISBN:978-84-15808-92-3)
 Gran Enciclopèdia Catalana (Volum 12). Enciclopèdia Catalana. Barcelona, 1978. (ISBN: 84-85194-07-1)
 Llinàs, Joan; Delgado, Alfons. El cor de la Selva. Diputació de Girona, 2020 (ISBN: 978-84-15808-87-9)

Enllaços externs 

 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Riells i Viabrea

Riells i Viabrea és un municipi de la comarca de la Selva. Forma part de la subcomarca del Baix Montseny. Anomenat antigament Sant Martí de Riells i Riells del Montseny durant la Segona República espanyola, va passar a dir-se simplement Riells fins al 1983 en què adoptà l'actual denominació oficial.

Geografia 
 Llista de topònims de Riells i Viabrea (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets…; hidrografia: rius, fonts…; edificis: cases, masies, esglésies, etc.).

Una part del municipi és dins el Parc Natural del Montseny.

El travessa la riera de Riells, que després rep el nom de riera de Breda, i que és afluent de la Tordera.

L'antiga agricultura de subsistència ha estat abandonada i les feixes tocants al bosc, avui en dia també són bosc.

Medi natural 
Hi predomina l’alzinar i, a una certa altura, les fagedes.

Hi ha presents espècies com el gaig, la fagina, la guilla, el senglar, el vidriol, l’eriçó, el talp…

Demografia 

El municipi es va constituir el 1787 per la unió de Riells i de Viabrea.

Personatges il·lustres 
 Pere Ribot i Sunyer

POUM 
Actualment, l'Ajuntament està tramitant el  Pla d'ordenació urbanística municipal (POUM) per substituir el vigent, que té unes quantes dècades d'antiguitat. Aquest POUM pretén urbanitzar zones com la que envolta l'antiga Abadia de Sant Martí de Riells, cosa que ha aixecat l'oposició de veïns i grups com la Coordinadora per a la Salvaguarda del Montseny.

Referències

Enllaços externs 

 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
 Plana sobre Riells
Ribera Baixa

La Ribera Baixa és una comarca valencianoparlant del centre del País Valencià, amb capital Sueca.

Geografia 
La comarca històrica de la Ribera Baixa incloïa els municipis d'Albal, Alcàsser, Beniparrell, i Silla (part de l'Horta Sud), Alginet, i Benifaió (de la Ribera Alta), i Albalat de la Ribera no hi formava part. Aquesta comarca històrica apareix al mapa d'Emili Beüt "Comarques naturals del Regne de València" publicat l'any 1934. Limita al nord amb València i l'Horta Sud, a l'Est amb la Mar Mediterrània, al Sud amb la Safor i a l'Oest amb Ribera Alta. Els municipis d'aquesta comarca són:

Monuments 
La Ribera Baixa compta amb 12 Béns d'interés cultural (BIC), principalment al terme de Cullera. Cal destacar:

 La Torre de Rassef, a Almussafes
 El castell de Corbera
 El castell i muralles de Cullera

Imatges de la Ribera Baixa

Referències

Vegeu també 
 Riberer
 Ribera del Xúquer
 Llista de monuments de la Ribera Baixa

Enllaços externs 

 Mancomunitat de la Ribera Baixa
Erra

erra o r, divuitena lletra de l'alfabet llatí 
 Anna Erra i Solà (Vic, 1965), mestra i política catalana, alcaldessa de Vic des del 2015 per Convergència i Unió i diputada al Parlament de Catalunya des del 2018
 Josep Erra i Mirabet (Catalunya, 1896/1897 - Mollet del Vallès, 1965), atleta català especialitzat en curses de fons
 Ramon Erra i Macià (Vic, 1966), escriptor català 
 Mercedes Erra (Sabadell, 1954), empresària francesa
 Erra (déu), déu sumeri
Riu de Foix

El riu de Foix és un riu de Catalunya. Neix a la Serra d'Ancosa, a la Serralada Prelitoral al terme municipal de la Llacuna, creua la depressió prelitoral i la Serralada Litoral per desembocar al Mediterrani a Cubelles (Garraf). El seu règim hídric és típicament mediterrani amb variacions estacionals molt acusades.

Es podria correspondre al riu Maius, citat per Pomponi Mela entre les poblacions de Subur i Tolobi (d'emplaçament desconegut, però situades entre Tarragona i Barcelona), o al riu Subi, citat per Plini el Vell com a pròxim a Tarragona.

En el seu recorregut destaca el pantà de Foix, que va ser inaugurat el 1928 i es troba al municipi de Castellet i la Gornal. Aquest embassament permet aprofitar les aigües del riu de Foix, de manera que aigües avall el riu és sec la major part de l'any.

La desembocadura del riu de Foix, a Cubelles, forma una zona d'espais humits de gran atractiu en aquest municipi.

Afluents 
Els principals afluents del riu de Foix són:
 Riera de Pontons. Neix a Pontons.
 Riera de Vilobí
 Riera de Marmellar
 Riera de Llitrà
 Riera de la Bruixa

Poblacions 
Les principals poblacions que travessa el riu de Foix són:
 Torrelles de Foix
 Sant Martí Sarroca
 els Monjos
 Castellet i la Gornal
 Cubelles

Patrimoni natural i cultural 
 Molí del Foix
 Molí de Cal Llopart

Vegeu també 
 Parc Natural del Foix

Referències 

Geografia de l'Alt Penedès
Geografia del Garraf
Foix
Re

Química: Re és el símbol de l'element químic reni.
 Física: RE també és com es denomina la teoria de la relativitat especial.
 Mitologia: nom alternatiu del Déu Ra.
 Música: Re (nota) és la segona nota musical, segons el sistema de notació musical llatí.
Re major
Re menor
Re bemoll major
Re sostingut menor
 Onomàstica:
 Gustavo Re: actor i presentador de TV italià establert a Catalunya (Milà, 4 de juliol de 1908 - Barcelona, 5 de juny de 1979).

 Cayetano Ré, jugador de futbol paraguaià (17 de febrer de 1938).
Ra (desambiguació)

Déu Ra, déu del sol en la mitologia egípcia
 Ra, símbol de l'element químic radi (element)
 Rā, lletra de l'alfabet àrab 
 RA acrònim de risc atribuïble
Riera de Breda

La riera de Breda dita també riera de Riells quan passa per Riells i Viabrea és una riera que neix al Montseny, travessa el poble de Breda, del qual pren el nom, i desemboca a la Tordera pel marge esquerre.

Breda
Breda
Rius de la conca de la Tordera
Rhamno-Quercion cocciferae

En fitosociologia, Rhamno-Quercion cocciferae és una aliança que inclou màquies i garrigues pròpies de llocs àrids pel clima o per la poca capacitat de retenció d'aigua del sòl tipus de sòl. Els sòls càrstics, per exemple, són molt menys capaços de retenir aigua que els de natura silícica, pel que poden donar lloc a condicions diferents amb pluviositats semblants. Aquestes màquies formen el mantell marginal sec de l'alzinar (el mantell marginal humit seria sobretot la bardissa), o sigui, la transició entre el bosc i les àrees obertes on per manca de sòl o d'altres causes no pot establir-s'hi l'alzinar. En àrees degrades per l'home, dins del domini de formacions forestals, poden fer-se independents del bosc, com una etapa de la successió. També ho són a les contrades de clima continental poc plujós i relativament fred a l'hivern, on fan la funció de clímax), com la plana de Lleida. Pertany a la classe Quercetea ilicis i presenta característiques intermèdies entre les aliances Oleo-Ceratonion (màquies litorals) i Quercion ilicis (alzinars i boscos afins). Les associacions més representatives són la màquia continental de garric i arçot (Rhamno-Quercetum cocciferae) i la garriga (Quercetum cocciferae).

Referències 

Fitosociologia
Regressió vegetal

Regressió vegetal podria dir-se que és el procés en sentit contrari de la successió vegetal. Tanmateix, no és assimilable a una successió invertida. No es tracta d'un procés d'autoorganització amb regularitat detectable, en què uns estadis depenen d'uns altres, sinó d'una destrucció irregular i a l'atzar d'alguns elements de l'estructura de l'ecosistema.

Si la destrucció és local, existeixen en la perifèria de l'àrea tots els elements necessaris perquè, tan bon punt deixa d'afectar l'agent pertorbador, la successió es reiniciï amb sorprenent rapidesa. Això és el que hom anomena successió secundària, que es pot comparar amb el procés de cicatrització d'una ferida.

Quan la ferida és més gran i profunda, és a dir, quan l'ecosistema queda molt malmès i no té on acudir per a rebre un cop de mà, aleshores s'arriba a un punt on la recuperació és lenta i poc evident. Això és el que hom anomena successió primària.

Ecologia
Romeo + Juliet

Romeo + Juliet és una pel·lícula estatunidenca del 1996, basada en l'obra de teatre Romeu i Julieta de William Shakespeare i realitzada per l'australià Baz Luhrmann, que va fer també Moulin Rouge! amb Nicole Kidman. El realitzador transporta Verona a un barri calent dels Estats Units, en una decoració del Segle XX, tot conservant el text original (fins i tot si el text és en gran part abreujat). Verona esdevé Verona Beach i els Montagut i els Capulet són dues famílies de la màfia que lluiten pel control de la ciutat. El Príncep és el capità de la policia i el cor del teatre és reemplaçat per un locutor a la televisió.

Argument 
A Verona Beach, els conflictes entre les bandes Montagut i Capulet ensagnen regularment els carrers. Entrenat pel seu amic Mercutio i els seus cosins, el jove i malenconiós Romeu, fill del padrí Montagut, va a la recepció donada pels Capulet i cau immediatament sota l'encant de la seva filla única, la dolça Julieta. En el centre de les rivalitats dels seus pares, Romeu i Julieta es juren amor etern...

Repartiment 
 Claire Danes: Julieta Capulet
 Leonardo DiCaprio: Romeu Montagut
 Brian Dennehy: Ted Montesco
 John Leguizamo: Tibald
 Pete Postlethwaite: el Pare Llorenç
 Paul Sorvino: Fulgenci Capulet
 Christina Pickles: Carolina Montagut
 Vondie Curtis-Hall: el capità Princep
 M. Emmet Walsh: el farmacèutic
 Miriam Margolyes: la dida
 Diane Venora: Gloria Capulet
 Harold Perrineau: Mercutio
 Jamie Kennedy: Sampson
 Zak Orth: Gregorio
 Paul Rudd: Paris
 Vincent Laresca: Abra
 Dash Mihok: Benvolio

Banda Sonora Original 
 #1 Crush - Garbage
 Local God - Everclear
 Angel - Gavin Friday
 Pretty Piece of Flesh - One Inch Punch
 I'm Kissing You - Des'ree
 Whatever (I Had a Dream) - Butthole Surfers
 Lovefool - The Cardigans
 Young Hearts Run Free - Kym Mazelle
 Everybody's Free (To Feel Good) - Quindon Tarver
 To You I Bestow - Mundy
 Talk Show Host - Radiohead
 Little Star - Stina Nordenstam
 You and Me Song - Wannadies
 When Doves Cry - Prince
 Slow Movement - Craig Armstrong
 KTTV News Theme - Gary S. Scott
 Symphony No. 25 - Wolfgang Amadeus Mozart
 Liebestod - Leontyne Price
 Exit Music (For A Film) - Radiohead

Vegeu també 
 Romeu i Julieta

Enllaços externs 
 Pàgina oficial 

Pel·lícules dels Estats Units del 1996
Pel·lícules de drama romàntic de la dècada del 1990
Pel·lícules guanyadores de l'Oscar al millor vestuari
Pel·lícules basades en obres de William Shakespeare
Romeu i Julieta
Pel·lícules dramàtiques del 1996
Raça

Una raça és una classificació informal que s'utilitza per classificar poblacions d'individus d'una mateixa espècie que, encara que tinguin capacitat de tenir descendència fèrtil, l'aïllament i la manca de flux genètic els ha pogut donar un seguit de propietats distintives. És un terme molt utilitzat per classificar els animals domèstics o de granja.

Històricament, el terme raça es va aplicar a l'espècie humana per justificar el racisme i així permetre la implantació del sistema esclavista o la persecució de minories i altres grups socials. Actualment, els especialistes reneguen de l'ús d'aquest terme i utilitzen el concepte d'ètnia. A més, el comitè internacional de nomenclatura zoológica no inclou la categoria de "raça" en el seu codi de nomenclatura i només accepta la categoria de subespècie immediatament per sota de la de espècie. La subespècie defineix un conjunt de poblacions de distribució geogràfica concreta o que tenen un aïllament reproductor respecte a la resta de poblacions de l'espècie. Per exemple Canis lupus familiaris (gos) respecte Canis lupus (llop).

Referències

Vegeu també 
 Raça (classificació d'éssers humans)

Enllaços externs 

 Tots som diferents, tots som iguals

Categories taxonòmiques
Etnologia
Ratatösk

En la mitologia escandinava Ratatoskr (nòrdìc antic: Ratatǫskr signfica "dent perforadora" o "dent taladradora") és el nom de l'esquirol que corre pel tronc del freixe còsmic Yggdrasil, portant les paraules rancunioses i hostils que s'adrecen mútuament el drac Nidhogg i l'àguila (el nom de la qual es desconeix) que viu a la capçada de l'arbre.

En islandès modern, hom hi llegeix el mot com a Ratatoskur, encara que, si hom mira amb atenció el dibuix adjunt, del , podrà constatar que, el que realment hi diu, és Ratatøskur; Ratatöskur és la forma que s'hi ha emprat tradicionalment.

Ratatoskr està descrit a l'Edda poètica, compilada al  a partir de fonts tradicionals anteriors, i a l'Edda en prosa, escrita al  per Snorri Sturluson.

Referències 

Mitologia germànica
RMN

ressonància magnètica nuclear, fenomen físic.
 Imatgeria per ressonància magnètica:, tècnica d'obtenció d'imatges usada en radiologia per visualitzar l'estructura interna i el funcionament del cos.
Recombinació

Cosmologia: La recombinació és una era de l'Univers que correspon al pas d'un medi totalment ionitzat, a un medi constituït fonamentalment per àtoms neutres. En realitat és un abús del llenguatge perquè s'hauria de dir combinació, en lloc de recombinació, car els electrons, i els nuclis, s'associaren per primera vegada. Aquesta fase es produí a un desplaçament cap al roig aproximat de 1.000 nm (infraroig), a una temperatura de 4.000 K. Com que els fotons deixaren d'estar lligats als electrons lliures, es desacoblà la radiació, i l'Univers es va fer transparent. Vegeu Recombinació (Cosmologia)
 Física ~ Química: Recombinació: Formació d'una entitat química (àtom, molècula, ió, radical), a partir dels fragments resultants d'una dissociació anterior de la mateixa entitat, causada per l'efecte d'una acció exterior, com ara temperatures molt altes.
 Genètica: Vegeu Recombinació genètica.
RR de la Lira

RR de la Lira és un estel variable de la constel·lació de la Lira, situada a prop dels límits amb la constel·lació del Cigne. Essent l'estel més brillant del seu tipus, va donar nom a una classe d'estels variables, les variables RR Lyrae. La seva lluminositat aparent varia entre 7 i 8 en un període de 13 hores i 36 minuts, amb un augment ràpid fins al màxim, seguit d'un declivi lent. La naturalesa variable dels RR Lyrae va ser descoberta per l'astrònoma escocesa Williamina Fleming al Harvard College Observatory el 1901.

La distància a RR de la Lira va romandre incerta fins a l'any 2002, quan es va utilitzar el Fine Guidance Sensor del Telescopi espacial Hubble per a determinar la distància amb un marge d'error d'un 5%, el valor obtingut va ser de 262 parsecs, o sigui, 854 anys llum. En combinar aquestes dades amb les proporcionades pel satel·lit Hipparcos i d'altres fonts, es va estimar una distància de 258 parsecs, 842 anys llum.

Referències

Vegeu també 
 Candela estàndard
 Variable RR Lyrae

Lira
Estrelles variables
Objectes HD
Resolució espectral

La resolució espectral o poder de resolució és una mesura del poder de separació d'un espectrògraf de l'espectre electromagnètic, correspon a l'interval de longituds d'ona més petit que es poden separar. Com més gran sigui la resolució, més detallat serà l'espectre que se'n podrà obtenir i es podran separar i mesurar ratlles d'intensitat i profunditat més feble.

Habitualment es defineix com:

on λ és la longitud d'ona utilitzada per calcular o mesurar el calibratge, Δλ és la diferència més petita de longitud d'ona que es pot diferenciar. Per exemple, un espectrògraf com el STIS (Space Telescope Imaging Spectrograph, que va funcionar al Telescopi espacial Hubble fins al 2004)) podia separar diferències de longitud d'ona de 0,17 nm per a una longitud d'ona de 1000 nm, això donava una resolució espectral de 5.900.

La resolució espectral també pot ser expressada en termes de velocitat, llavors descriu la diferència entre velocitats que es pot diferenciar a partir de l'efecte Doppler. En aquest cas la definició seria:

on c és la velocitat de la llum. En el cas del STIS de l'exemple anterior, tindria una resolució espectral de 51 quilòmetres per segon.

Òptica
Radiometria
Ruta dels Segadors

La Ruta dels Segadors o Camí dels Bons Homes, és d'entre els camins de gran recorregut que travessen el Parc Natural del Cadí-Moixeró, el GR-107, i el GR-150 presenten un especial interès. El primer ressegueix la ruta dels càtars quan fugien de la croada i la Inquisició al , i el segon fa una circumval·lació al voltant de la serra i permet gaudir de la contemplació dels bells paisatges i pobles de la zona.

L'itinerari ha adoptat el nom de la seva funció com a trajecte de pas dels segadors que durant els anys anteriors a la Guerra Civil partien de Gósol per treballar com a temporers a les terres de la comarca veïna.

Allotjats en masos de la zona de Montellà o a Bellver de Cerdanya, aquests homes i dones s'agrupaven en colles que rivalitzaven per disputar-se la màxima eficàcia en la feina feta i que eren dirigides cadascuna per un cap. Treballant de sol a sol, aquests segadors encara poden ser recordats pels més vells de Gósol, on es va erigir una estàtua en record de la seva importància històrica per a la localitat.

La ruta parteix del carrer de la Cerdanya, a Gósol, via que emfasitza amb el seu nom el caràcter de punt inicial del recorregut. Aquesta petita població del Prepirineu lleidatà, amb l'imponent Pedraforca al darrere, és coneguda per la seva vinculació amb Pablo Picasso, que el 1906 hi va fer una estada que influí decisivament en la seva evolució pictòrica. En deixar Gósol per anar a París, el pintor va voler recórrer amb muls la Ruta dels Segadors i va travessar la serra pel pas dels Gosolans per arribar a Bellver de Cerdanya, des d'on prosseguí el viatge amb cotxe fins a Puigcerdà i d'allà amb tren fins a la capital francesa.

Aquesta via era utilitzada des d'antic, encara que no amb finalitats ramaderes o com a ruta comercial, sinó com a lloc de pas, inicialment de bandolers i amb els anys de contrabandistes, músics o altra gent que mirava de creuar la serra sense cridar gaire l'atenció.

Tanmateix, alguns documents deixen constància que el camí es va emprar durant els segles  i  com a punt de contacte entre Gósol i algunes poblacions de la Cerdanya, com Puigcerdà, amb motiu de lluites amb els francesos o com a via d'accés dels gosolans, que amb grups de bandolers partiren a lluitar contra els cadells al setge d'Arsèguel del 1593.

El camí dels Segadors té un recorregut aproximat de 29 quilòmetres, que poden fer-se en unes nou hores des de Gósol o invertir el sentit i iniciar el recorregut des de Bellver de Cerdanya. L'itinerari, que té el punt intermedi al pas dels Gosolans, passa en el seu primer tram pel coll de Font Terrers, el Collell, les Bassotes, el prat Socarrat i la serra Pedregosa.

Un cop assolit el pas dels Gosolans, alguns dels punts més interessants del recorregut fins a Bellver de Cerdanya són el prat d'Aguiló (on hi ha el refugi Cèsar August Torras), el coll de l'Home Mort, el cortal de l'Oriol, la font Tosca, el Pla de Nas i, finalment, Pi i Talló, llocs molt propers a Bellver, on acaba l'itinerari. També és travessa les poblacions de Nas, Olià i Santa Eugènia de Nerellà.

Referències 

Rutes
Olià
Revetlla

S'anomena revetlla al vespre abans d'una festa important, és a dir, d'un dia assenyalat, d'una diada assenyalada, i més específicament, a la festa que normalment va associada amb aquest vespre, tradicionalment especialment amb ball popular als carrers o a la plaça, i sovint acompanyat de barraques de fira. Per exemple: Sant Joan és el 24 de juny i la revetlla de Sant Joan la nit del 23 al 24, quan normalment se celebra gran festa.

Revetlles destacades 
 Revetlla de Sant Joan, nit del 23 de juny
 Revetlla de Sant Pere, nit del 28 de juny
 Revetlla de Sant Jaume, nit del 24 de juliol

Referències 

Festes
Surfesquí

El surfesquí és una modalitat d'esquí nàutic que consisteix a desplaçar-se amb un surfesquí tot mantenint l'equilibri sobre la superfície d'un cos d'aigua. Va ser desenvolupat a partir d'una combinació d'esquí aquàtic, el surf de neu i les tècniques de navegació.

El pilot sol remolcat per una llanxa de motor, en general a una velocitat de 17-24 milles per hora, depenent de les condicions de l'aigua, la mida de placa, el pes del ciclista, el tipus de trucs, i la velocitat del ciclista comoditat. Aquesta velocitat també podria dependre de l'any, marca i model de l'embarcació pel fet que alguns vaixells que no estan dissenyats per wakeboard, creen un deixant de diferent grandària que el pilot no se senti còmode. Però un surfesquí també pot ser remolcat per altres mitjans, incloent els sistemes de cable tancat de cursos, torns, motos aquàtiques, camions i cotxes i vehicles tot terreny.

Surf
SAMPA

SAMPA és un alfabet fonètic llegible per ordinador, que es va desenvolupar per al projecte ESPRIT de les Comunitats Europees als anys 1980.

Està basat en l'alfabet fonètic internacional (IPA), però només fa servir caràcters ASCII de 7 bits. Si és possible, aprofita els mateixos caràcters que l'IPA, i si no, fa servir altres dels caràcters disponibles en el repertori ASCII 33-126.

Els sons del català representats en SAMPA:

Enllaços externs 
 El web: http://www.phon.ucl.ac.uk/home/sampa/home.htm

Sampa
Informàtica
Fonètica
Salt de perxa

El salt de perxa és una especialitat atlètica que consisteix a passar per sobre d'una barra horitzontal situada a gran alçada (llistó) sense fer-la caure. S'aconsegueix amb l'ajut de la perxa, una barra flexible, d'uns 5 metres, que l'atleta duu a les mans i mitjançant una força, velocitat i habilitats gimnàstiques especials.

L'atleta acaba la prova eliminat després del tercer intent fallit, igual que en salt d'alçada.

Tècnica 
L'atleta comença amb una carrera d'uns 40 metres. En arribar a poca distància del matalàs recolza la perxa a un caixetí reglamentari. Gràcies al fet de tenir-la agafada amb les mans pot superar el llistó passant primer les cames, després el cos i finalment els braços, moment en què deixa anar la perxa.

Després d'un intent exitos l'alçada del llistó augmenta progressivament.

Equipament 
El salt de perxa requereix a banda del material comú en totes les proves, com un conjunt de roba (samarreta i pantalons o malles) i unes botes de claus d'atletisme, i una barra llarga i flexible – anomenada perxa – que durà a les mans per poder-se impulsar més amunt.

Aquesta perxa té normalment de 4 a 5 m de longitud i sol ser de fibra de vidre o de carboni, materials que van reemplaçar a la canya de bambú i al metall en la dècada de 1960. El material, la longitud i el diamètre no són reglementats.

Història i variants 
Als inicis les perxes eren construïdes de fusta (normalment el carya). Després el material va canviar a bambú (cap a 1900), acer (cap a 1950) i fibra de vidre (sovint combinat amb fibre de carboni).

Després els inicis dels anys 1960 les introduccions de la perxa de fibra de vidre i matalasos de gomaespuma han revolucionat la tècnica. La perxa de fibra de vidre és molt més elàstica, i ha possibilitat molts nous rècords.

Variants 
Existeixen diversos variants de salt de perxa. Mentre l'especialitat normal (utilitzada als jocs Olímpics i als campionats del món d'atletisme) es disputa amb salt a l'alçada després d'una carrera amb els peus, hi ha variants diferents. Als Païxos Baixos existeixen concursos de fierljeppen, on l'objectiu és saltar el més lluny possible. Aquests concursos recorden la pràctica tradicional d'utilitzar un pal per a superar un canal.

Un variant molt més modern és salt de perxa amb monopatí, inventat per l'atleta francès Baptiste Boirie. En aquell cas l'atleta utilitza un monopatí per accelerar la seva carrera apropant el llistó. Amb aquesta métode Boirie ha saltat 6,17 metres; el seu rècord personal amb salt de perxa normal és de 5,65 m.

Rècords 
 actualitzat a 26 d'octubre de 2023

Atletes amb millors marques mundials

Millors marques masculines 
 Actualitzat 28 d'octubre de 2023

Millors marques femenines 
 Actualitzat a 28 d'octubre de 2023

Campions olímpics

Campions mundials

Vegeu també 
 Progressió del rècord mundial de salt de perxa

Referències
Salat

Salat (planta) diverses plantes conegudes que formen sovint els anomenats matollars de salat.
 Gust salat, un dels cinc gustos típic de la sal comuna
 Article salat, l'article característic del dialecte salat. Vegeu infra
 Català salat, dialecte català caracteritzat per l'ús dels articles es, sa, es, ses 
 Pregària salat, pregària islàmica 
 Albert Salat i Martínez (1991), jugador català de bàsquet
So de la parla

Lingüísticament, un so és el menor segment en què podem dividir la tira fònica. Cadascun dels sons està format unes determinada seqüència d'ones sonores que els aparells d'anàlisi acústica poden caracteritzar i distingir d'un altre so, que estarà format per una seqüència amb unes ones sonores diferents. L'orella humana és capaç de distingir les parelles de sons més dissemblants, que són els que pertanyen a fonemes diferents; en canvi, la majoria dels parlants d'una llengua no poden diferenciar els sons més similars entre ells, concretament els que pertanyen al mateix fonema. Aquests sons tan semblants només els distingeixen els aparells d'anàlisi acústica i les persones entrenades. Per exemple, qualsevol parlant català sap distingir el so ema (de mas) del so pe (de pas); però només les persones entrenades poden distingir l'oclusiva (de dona) de l'aproximant (de seda).

Classificació dels sons de la parla 
 Sons no pneumàtics o clics
 Sons pneumàtics
Sons inspiratius
Sons expiratius

Vegeu també 
 Fonema
 Fon

Fonètica
So expiratiu

Són sons que es generen per mitjà de l'aire expirat procedent dels pulmons. Es poden classificar a partir de diferents criteris:

Segons si es produeixen amb la vibració de les cordes vocals o no.
 Sons sonors
 Sons sords

Segons si es produeixen amb la participació de la cavitat nasal com a ressonador o no:
 Sons nasals
 Sons orals

Segons si es produeixen amb la presència d'un obstacle a la cavitat bucal (o a la faringe) o no.
 Sons consonàntics o consonants
 Sons semivocàlics o semivocals
 Sons vocàlics o vocals

Fonètica
Satèl·lit

Satèl·lit natural, cos celeste natural que gira al voltant d'un altre objecte celeste 
 Satèl·lit artificial, cos celeste artificial que gira al voltant d'un altre objecte celeste 
 Satèl·lit (biologia), seqüència d'àcids nucleics que necessita un virus per a reproduir-se 
 Satèl·lit o estat satèl·lit, estat nominalment independent que en la pràctica està subjecte al domini polític o ideològic d'altres països
 Televisió per satèl·lit, mètode de transmissió televisiva consistent en fer rebotar en un satèl·lit de comunicacions un senyal de televisió emès des d'un punt de la Terra
 Ràdio per satèl·lit
Sistema de referència inercial

D'acord amb la mecànica de Newton, un sistema inercial és un sistema no sotmès a cap força exterior i que, per tant, es desplaça a velocitat constant. Aquests sistemes són els únics que compleixen les tres lleis de Newton. En cas contrari, es diu que és un sistema de referència no inercial.

Donat un sistema de referència inercial, un segon sistema de referència serà no inercial quan descrigui un moviment accelerat respecte al primer. L'acceleració del sistema no inercial pot ser deguda a:

 Un canvi en el mòdul de la seva velocitat de translació (acceleració lineal).
 Un canvi en la direcció de la seva velocitat de translació (per exemple, en un moviment de gir al voltant d'un sistema de referència inercial).
 Un moviment de rotació sobre si mateix (vegeu la figura 1).
 Una combinació d'alguns dels canvis anteriors.

Vegeu també 
 Navegació celeste
 Sextant astronòmic
 Rastrejador d'estrelles

Física clàssica
inercial
Segre (diari)

Segre és un diari publicat a Lleida pel Grup Segre i amb difusió diària a Ponent, l'Alt Pirineu i Aran i la Franja de Ponent. Té delegacions a Balaguer, Tàrrega i també a la Seu d'Urgell, el Pont de Suert i Tremp, i publica periòdicament suplements comarcals.

El primer número va aparèixer el 3 de setembre de 1982 i inicialment es publicava només en castellà. Des del 1987, coincidint amb el cinquè aniversari, Segre es va consolidar com a líder indiscutible als quioscos de les comarques de Lleida.

Des de l'11 de setembre de 1997 i per primera vegada a l'Estat espanyol, Segre va ser el primer rotatiu en fer dues edicions simultànies i idèntiques en català i castellà, gràcies a un sistema de traducció automàtica desenvolupat en col·laboració amb l'empresa Incyta, i en què els tècnics del diari han desenvolupat els automatismes en la transferència de fitxers i els filtres per a facilitar la compatibilitat de textos entre els sistemes informàtics. El setembre del 2009 es va posar en marxa el portal segre.com i el diari en format digital.

Aran ath Dia 
Aran ath Dia és una revista monogràfica en aranès que edita el diari Segre amb el suport de la Generalitat de Catalunya i el Consell General d'Aran i amb la col·laboració de la Càtedra d'estudis occitans de la Universitat de Lleida, en la qual publica notícies i articles relacionats amb la vida diària a la Vall d'Aran. A l'última pàgina de cada número que es publica hi consta un petit diccionari de paraules en aranès amb una simple traducció al català, o bé una explicació del significat.

Referències 

Diaris de Catalunya en català
Diaris de Catalunya en castellà
Premsa de Lleida
Segle XXI

Formalment, el  comprèn el període d'anys entre l'1 de gener de 2001 fins al 31 de desembre de 2100, tots dos inclosos. El  ha estat anomenat per diversa gent com el Segle Africà considerant que aquest ha de ser el segle en què el continent ha de sortir de la seva situació socioeconòmica.

Personatges destacats

Política 

 Silvio Berlusconi
 Gordon Brown
 George W. Bush
 Raúl Castro
 Hugo Chávez
 Cristina Fernández de Kirchner
 Donald Trump

 Angela Merkel
 Evo Morales
 Barack Obama
 José Luis Rodríguez Zapatero
 Nicolas Sarkozy
 Vladimir Putin
 Saddam Hussein

Música 

 Coldplay
 Britney Spears
 Linkin Park
 One Direction
 Justin Bieber
 Bad Bunny
 My Chemical Romance
 Eminem
 Beyoncé
 Rihanna
 Lady Gaga
 Katy Perry
 BTS

 Shakira
 Taylor Swift
 Twenty One Pilots
 Billie Eilish
 Aitana Ocaña Morales
 Ariana Grande

Religió 
 Benet XVI
 Papa Francesc

Esport

Bàsquet 
 Pau Gasol
 Shaquille O'Neal
 LeBron James
 Stephen Curry
 Michael Jordan

Ciclisme 
 Chris Froome, tetracampió del Tour de França.
 Alberto Contador

Tennis 

 Roger Federer, tennista suís guanyador de 20 Grand Slam i amb 237 setmanes consecutives al número 1 del rànking ATP (més que ningú).
 Rafael Nadal guanyador de 20 Grand Slam.
 Novak Đoković guanyador de 20 Grand Slam i amb 334 setmanes (no consecutives) al número 1 del rànking ATP (més que ningú).

Futbol 
 Leo Messi
 Ronaldinho
 Ronaldo
 Cristiano Ronaldo
 Xavi Hernández
 Luis Figo

Automobilisme 
 Fernando Alonso, bicampió mundial espanyol de Fórmula 1.
 Michael Schumacher, heptacampió del món de Fórmula 1.

 Lewis Hamilton heptacampió mundial de Fórmula 1.

Motociclisme 
 Marc Márquez, sextacampió mundial català de Moto GP.
 Valentino Rossi
 Dani Pedrosa
 Pol Espargaró
 Jorge Lorenzo

Altres 
 Osama bin Laden

Vegeu també 
 Segle Africà

Referències

Enllaços externs 

 Long Bets Foundation to promote long-term thinking
 Long Now Long-term cultural institution
 Scientific American Magazine (September 2005 Issue) The Climax of Humanity
 MapReport 21st Century Event World Map
Sismologia

La sismologia és l'estudi científic dels terratrèmols i el moviment de les ones sísmiques per la superfície de la Terra. El camp també inclou l'estudi de fenòmens relacionats, com els tsunamis (ones marines gegants), volcans i les plaques tectòniques en general. Investigant les causes i la tipologia dels moviments sísmics, tracta de prevenir-los i controlar els seus efectes. Per exemple establint protocols d'actuació i protecció de la població; o bé, tenint en compte les dades d'un determinat terreny o sòl, realitzar edificacions més adequades a les seves característiques.

Referències 

ASCE. (2000). Pre-standard and Commentary for the Seismic Rehabilitation of Buildings (FEMA-356) (Report No. FEMA 356). Reston, VA: American Society of Civil Engineers prepared for the Federal Emergency Management Agency.
ATC. (1985). Earthquake Damage Evaluation Data for California (ATC-13) (Report). Redwood, CA: Applied Technology Council.
Bozorgnia, Y, Bertero, V, "Earthquake Engineering: From Engineering Seismology to Performance-Based Engineering", CRC Press, 2004.
"Early Finite Element Research at Berkeley", Wilson, E. and Clough R., presented at the Fifth U.S. National Conference on Computational Mechanics, Aug. 4-6, 1999
"Historic Developments in the Evolution of Earthquake Engineering", illustrated essays by Robert Reitherman, CUREE, 1997, p12.
Vamvatsikos D., Cornell C.A. (2002). Incremental Dynamic Analysis. Earthquake Engineering and Structural Dynamics, 31(3): 491–514.

Vegeu també 

 Enginyeria sísmica
 Luigi Palmieri
Símbols internacionals de rentada

Les etiquetes que hi ha a les peces de roba informen del tractament que la peça ha de rebre a l'hora de rentar-se perquè no es faci malbé amb un tractament inadequat. Per a això, s'utilitzen uns símbols internacionals de rentada.

El 1963 es va constituir l'associació europea per l'etiquetat de tèxtils, GINETEX. Els seus símbols van ser acceptats com a norma internacional EN ISO 3758.

Rentada 
En el símbol apareix una imatge d'una pica estilitzada i el nombre dins de la pica indica la temperatura màxima a la que es pot rentar la peça sense malmetre-la (els símbols actuals arriben fins als 95 °C).

Si hi apareix una mà enlloc d'un valor, indica que cal rentar la peça a mà amb aigua entre 30 i 40 graus Celsius.

A Europa sota el símbol de la pica poden aparèixer barres horitzontals, indicant la quantitat d'agitament permès, on l'absència de barres indica màxima agitació, una barra agitació mitjana i dues barres una agitació mínima (per peces de seda o similars).

Lleixiu 
Un triangle buit indica que la peça de roba permet l'ús de lleixiu o altres blanquejants amb clor o amb oxigen. Un triangle ratllat amb una creu vol dir que es prohibeix l'ús de qualsevol mena de blanquejant.

Eixugada 
Un cercle dins el requadre simbolitza una eixugadora o assecadora. Un punt indica baixa temperatura i dos punts una temperatura normal. La creu ratllant el símbol indica la prohibició d'usar assecadora.

Assecadora

Eixugada natural

Planxada 
El símbol de la planxa pot contenir fins a tres punts, cada punt permet més temperatura: un punt 110 °C, dos punts 150 °C i tres punts 200 °C. Una planxa creuada en prohibeix l'ús.

Neteja professional

Neteja química 
Les lletres F i P indiquen diferents solvents usats en la rentada en sec professional.

Neteja en humit 
La lletra W dins un cercle indica neteja professional en humit .

Enllaços externs 

 http://www.ginetex.net/files/pdf/symboltabelle-e-neu.pdf (Símbols europeus)
 http://www.textileaffairs.com/c-common.htm (Símbols nord-americans)

Referències 

Indústria tèxtil
Sant Esteve d'en Bas

Sant Esteve d'en Bas és el poble capital de la Vall d'en Bas, a la Garrotxa. En destaca l'església del . Els seus habitants s'anomenen lletissons, i celebren la seva festa major el tercer diumenge de setembre, amb el ball del burro savi o de sant Isidre, i el ball dels gegants.

Història 
S'esmenta per primer cop l'any 904 amb el nom de Sant Esteve de Saüll. Fou un dels nuclis importants del vescomtat de Bas i durant els segles  i  va ser el centre d'una batllia. Va ser un municipi independent, amb el nom de Bas, fins a l'any 1968, quan va passar a configurar el nou municipi de la Vall d'en Bas juntament amb els antics municipis de Joanetes, la Pinya i Sant Privat d'en Bas. L'antic terme municipal de Bas, de 22,8 km², ocupava l'extrem meridional i bona part de la plana d'en Bas, i contenia Castelló d'en Bas (l'antic castell dels vescomtes), l'església de Sant Miquel de Castelló, el poble dels Hostalets d'en Bas, el veïnat de Vilallonga, l'església de Sant Quintí d'en Bas, el despoblat de Murrià i masies importants com Desprat, Vilamala, la Dou i la Cau.

Educació 
Llar d'Infants (0-3 anys)
 Llar d'infants Municipal de Sant Esteve d'En Bas
Llar d'Infants (3-6 anys)
 Parvulari de Sant Esteve d'en Bas

Fills i filles il·lustres 
 Josep Esquena i Mas (1850-1900): industrial i propietari.

Enllaços externs 

 Ajuntament Vall Bas Web principal de l'Ajuntament de La Vall d'en Bas
 BAS Ràdio Web principal de BAS Ràdio

Vegeu també 
 Església de Sant Esteve d'en Bas

Entitats de població de la Vall d'en Bas