Uzbek

Luzbek és una llengua turquesa parlada per uns 16.500.000 persones a l'Uzbekistan i per uns 2.000.000 a la resta del món, especialment als països veïns, Xina i Rússia. Fins a començaments del  s'havia escrit amb caràcters àrabs; després, amb el govern soviètic, es va canviar en favor del ciríl·lic i des de la independència uzbeca s'afavoreix la introducció de l'alfabet llatí, com passa a quasi tot l'àmbit turquès.

Exemple de text en uzbek amb la traducció al català:

Història 
Van ser probablement parlants turcs els que es van establir a les conques dels rius Amudarià, Sirdarià i Zarafshon des de com a mínim els anys 600-700 AD, expulsant o assimilant gradualment els parlants de llengües iranianes orientals de Sogdiana, Bactriana i Khwarizm. La primera dinastia turca a la regió van ser els karakhànides en els segles del IX al XII, que eren una confederació dels Karlucs, els Xigils i els Yagma, entre d'altres tribus.

L'uzbek és considerat el descendent directe o una forma posterior del txagatai, l'idioma del desenvolupament literari de l'Àsia Central Turquesa en els regnes de Txagatai Khan, Tamerlà i la dinastia Timúrida. (inclosos els primers governants de l'Índia). La llengua va ser defensada per Ali-Shir Nava'i en els segles XV i XVI. Nava'i va ser el més gran representant de la literatura en llengua txagatai. Va contribuir de manera significativa en el desenvolupament de la llengua txagatai i en el seu descent directe (l'uzbek) i és àmpliament considerat el fundador de la literatura uzbeka. Finalment establert a Karlucs i consirada una variant de les llengües turqueses, el txagatai contenia un gran nombre de manlleus del persa i de l'àrab. Ja al  s'usava rarament en la comosició literària, però no va ser fins al  que va desaparèixer definitivament.

El terme uzbek alicat a una llengua ha significat diferents coses al llarg del temps. Abans de 1921, l'uzbek i el sart es consideraven dialectes diferents:

 L'«uzbek» era una varietat de la llengua dels Kiptxak vocalment harmònica parlada pels descendents de la gent procedent de Transoxiana amb Muhàmmad Xaibani al , que vivien principalment al voltant de Samarcanda i Bukharà, tot i que la llengua turquesa que es parlava a Taixkent també era vocalment harmònic.

 El «sart» era un dialecte de la llengua turquesa sud-oriental parlada per la població turquesa més vella establerta a la regió de la Vall de Ferganà i de la regió de Kaixkadar, així com en algunes parts del que actualment és la regió de Samarcanda; contenia una quantitat més gran de persa i àrab, i no usava harmonia vocàlica.

A Khivà, els sarts parlaven una forma de turquès oguz altament pèrsica. Després de 1921, el règim soviètic va abolir el terme sart per derogatori, i va decretar que, per tant, la totalitat de la població turquesa establerta a Turkestan serien coneguts com els uzbeks, malgrat que alguns no tinguessin ascendència uzbeka.

Tanmateix, la llengua escrita que es va triar l'any 1924 com a estàndard per la nova república, tot i les protestes de bolxevics uzbeks com Fayzullah Khodjaev, no va ser l'«uzbek» pre-revolucionari sinó la llengua «sart» de la regió de Samarcanda. Edward A. Allworth va argumentar que aquest fet «va distorsionar negativament la història de la regió» i es va fer per donar identitat uzbeka a autors del  com Ali-Shir Nava'i. Tots tres dialectes segueixen existint juntament amb l'uzbek oral modern.

Fonologia

Vocals

Consonants

Referències

Enllaços externs 

Llengües turqueses
Uzbekistan
Llengües de Rússia