Giordano Bruno

, de naixement Filippo Bruno, va ser un astrònom, filòsof, matemàtic i poeta italià.

Les seves teories cosmològiques van superar el model copernicà, ja que va proposar que el Sol era simplement un estel i que l'Univers havia de contenir un infinit nombre de mons habitats per animals i éssers intel·ligents. Membre de l'orde dels Dominics, va proposar en el camp teològic una manera particular de panteisme, que diferia considerablement de la visió cosmològica sostinguda per l'Església catòlica. Però no van ser aquests raonaments la causa de la seva condemna sinó les seves afirmacions teològiques, que el van portar a ser condemnat per les autoritats civils de Roma després que la Inquisició romana el trobés culpable d'heretgia. Va ser cremat a la foguera. Després de la seva mort, el seu nom va guanyar fama considerable, particularment en el  i principis del .

Biografia 
El seu nom de naixement era Filippo, nat a Nola, prop de Nàpols, fill del soldat Giovanni Bruno. Prengué el nom de Giordano quan es feu frare dominic al monestir de Sant Domenico a prop de Nàpols. El 1572, fou ordenat sacerdot. Tenia una memòria excepcional. Estava interessat per la filosofia. Va ser atret per les idees redescobertes en aquell temps d'Hermes Trismegistus, i Plató.

El 1576, va haver de partir de Nàpols per tal d'evitar la Inquisició. Surt de Roma per igual motiu, al mateix temps que deixa l'orde dels dominics. Viatja a Ginebra; es fa calvinista, abans de ser excomunicat i forçat a anar a França, on va estar durant molts d'anys sota la protecció de poderosos mecenes. En aquesta època, publica vint llibres, com Cena de le Ceneri (1584), i De l'Infinito, Universo e Mondi (1584). En aquesta segona obra defensa les teories de Copèrnic.

El 1586, després d'una violenta disputa sobre "un instrument científic", abandona França per anar a Alemanya, i a Helmstedt és excomunicat pels luterans. El 1591, accepta una invitació a Venècia, on serà arrestat per la Inquisició, jutjat, i extradit per a un judici a Roma, el 1593, on restà empresonat sis anys abans de ser jutjat. El seu judici fou supervisat pel cardenal Bellarmino. Rebutjà retractar-se, i va ser declarat heretge, i lliurat a les autoritats seculars el 8 de gener del 1600. Morí cremat el 17 de febrer del 1600, al Campo dei Fiori, una popular plaça de Roma, on una estàtua recorda aquest fet.

La cosmologia a mitjan  
A la meitat del , les teories de Copèrnic estaven lluny de tenir una ràpida difusió. El primer filòsof que s'hi adherí fou Giordano Bruno, el qual va obtenir d'aquestes teories un conjunt de conseqüències que, des del punt de vista de la cosmologia del , són extremadament clarividents. Aquestes novetats es podien interpretar com una contradicció a les idees tradicionals que consideraven el cel com immutable, incorruptible, i superior a la regió terrestre. Tanmateix, l'astronomia de Copèrnic només fou admesa per molt pocs astrònoms, entre els quals, amb prudència, els alemanys Michael Maestlin (1550-1631), i Cristoph Rothmann. L'anglès Thomas Digges és autor d'A Perfit Description of the Caelestial Orbes, en què s'hi adheria amb entusiasme. Se n'han d'excloure Galileu (1564-1642) i Kepler (1571-1630), que eren molt més jóvens, i tampoc no s'ha d'afegir en aquesta llista Giordano Bruno, que no era estrictament un astrònom, sinó un filòsof, l'únic que acceptà les tesis copernicanes a la segona meitat del . En les seves obres, publicades entre els anys 1584 i 1591, s'hi mostrava entusiasmat. Segons Aristòtil i Plató, l'Univers era finit i esfèric. Tenia com a últim límit l'esfera del primum mobile, subjecte del motor diürn que es transmetia a l'interior de l'Univers, i que li havia estat conferit per una intel·ligència transcendent i aliena (Déu o el primer motor immòbil. Tots els estels fixos eren en una esfera, i tots a la mateixa distància de la Terra, immòbil, i central; Ptolemeu els catalogà fins a un nombre de 1.022, i els agrupà en 48 constel·lacions. Els planetes estaven dins esferes (o orbes) sòlides, i es movien estant-hi fixats. Copèrnic conservava la idea de les esferes sòlides dels planetes, però atribuïa a la Terra tots els moviments estel·lars, immobilitzant els estels fixos, i el Sol es convertia en el nou centre immòbil. Deixava als filòsofs el problema de si la part superior de l'esfera estel·lar era finita o infinita.

Les idees de Giordano Bruno 
Bruno mantenia la idea que si es restituïa a la Terra el moviment de rotació, el moviment diürn estel·lar esdevenia una il·lusió, i ja no hi havia cap motiu per a pensar que els estels equidistaven del centre, ni que la regió estel·lar fos finita. Thomas Digges ja havia arribat a aquesta conclusió el 1576. Però, segons ell, la regió estel·lar infinita era la llar de Déu, els àngels, i els benaventurats. Digges conservava la idea de les esferes dels planetes, i mostrava la Terra com l'únic lloc on es produïa el naixement i la mort i, per tant, com un lloc imperfecte respecte a la immutabilitat dels cels i a la beatitud estel·lar. El 1584, Bruno publicà dos importants diàlegs filosòfics en els quals elimina les esferes planetàries abans que ho fessin Cristoph Rothmann, el 1586, i després Tycho Brahe, el 1587. Concep la idea d'un cel fluid, ple d'una substància (aire pur, èter, o spiritus), que no oposa resistència al moviment dels astres, que es mouen per propi impuls. Abandona la idea de jerarquia dins l'Univers. La Terra és un astre més. Déu deixa de tenir una relació especial amb aquesta regió, per tenir la mateixa en totes les regions, i considera infinit l'Univers, per qualitat pròpia. Bruno afirma també que l'Univers és homogeni, ple dels quatre elements (aigua, terra, foc, i aire), que componen també els astres, i sotmesa la matèria a una única llei universal i necessària. Però si no hi ha diferències entre els astres, i entre la Terra i el cel, entre el Sol i els estels, això implica que el Sol és un estel més, i els estels són sols. Si l'Univers és homogeni, com diu Bruno, els altres estels també tenen planetes. Així, l'Univers esdevé homogeni i infinit, tant en l'espai com en el temps. Així doncs, aquesta concepció és aliena a la concepció cristiana. Contradiu la idea d'un judici final, perquè l'Univers és estable i permanent. La idea de Déu és immanent a un univers infinit.

El conjunt format pel Sol i els planetes és la unitat fonamental de l'Univers infinit. Segons Bruno, la potència infinita d'un Déu infinit crea necessàriament un univers infinit, format per un nombre infinit de sistemes solars, separats per vastes regions plenes d'èter, perquè l'espai buit no existeix. Bruno no arriba al concepte de galàxia. Els cometes són part del synodus ex mundis, astres, i no -com sostenien altres autors- criatures efímeres, instruments divins, nuncis de la providència. El cometa és un món, és a dir, un astre permanent, format pels quatre elements. La seva concepció cosmològica està marcada per la infinitud, l'homogeneïtat, i la isotropia. La unitat és el sistema planetari. La matèria està unida a un principi actiu animista i intel·ligent, d'estructura discontínua, feta d'àtoms. Amb aquesta perspectiva materialista i animista, infinitista i atomista, Giordano Bruno anticipa les notes essencials de la cosmologia del .

Les idees de Giordano Bruno i l'Església catòlica 
Es diu que fou cremat pel seu copernicanisme, però això és incert, perquè el seu pensament teològic estava suficientment apartat de la teologia de l'Església catòlica, que demanà que fos, realment, jutjat per docetisme. Totes les seves obres foren incloses en l'Index Librorum Prohibitorum, el 1603.

Quatre-cents anys després, durant el papat de Joan Pau II, s'expressà el reconeixement d'un error a la condemna de Bruno.

L'any 1600, quan mor cremat per la Inquisició, per un enfrontament entre qüestions teològiques i científiques, les idees medievals estan ferides de mort. En ser anunciada la sentència, per la qual seria executat "piament, sense profusió de sang" (que en veritat significava la mort a la foguera) diu: "Temeu més vosaltres en pronunciar la sentència que jo en escoltar-la", significant que l'Església catòlica sabria del crim contra la humanitat que estaria cometent creant un màrtir del pensament.

Referències

Enllaços externs 

 Algunes notes sobre els autors que defensaren les idees copernicanes.
 Plana del Vaticà, Lux in Arcana  sobre Giordano Bruno .

Filòsofs italians
Filòsofs en italià
Filòsofs en llatí
Filòsofs de l'edat moderna
Frares dominics italians
Persones de Nola
Executats per condemnes inquisitorials
Filòsofs del segle XVI
Alumnes de la Universitat de Nàpols Frederic II
Morts a Roma
Neoplatònics moderns
Religiosos de la Campània
Filòsofs catòlics
Naixements del 1548
Morts el 1600