Lluita lliure

La lluita lliure és un estil de lluita en què es permet d'agafar les cames de l'adversari, fer-li la traveta i utilitzar activament les cames en l'execució d'una acció.

La lluita lliure es va admetre en els Jocs Olímpics en la sessió del COI celebrada a París el 1901. Les primeres proves olímpiques van ser en els Jocs Olímpics d'estiu del 1904 a Saint Louis als Estats Units. El moviment olímpic va decidir afegir aquesta nova disciplina en paral·lel a la ja existent lluita grecoromana. Si la lluita lliure tenia un passat certament menys ric i menys noble que l'anterior, per contra gaudia d'una gran anomenada, en particular a Gran Bretanya i als Estats Units, on era una de les atraccions estrella de les revetlles i fires del , una forma d'entreteniment professional. Com passa amb la lluita grecoromana, compta des de llavors entre les grans disciplines dels Jocs Olímpics.

La lluita lliure té actualment les següents modalitats:
 La lluita lliure esportiva o lluita lliure olímpica, un esport olímpic de combat sense cops on es tracta de fer caure i immobilitzar l'adversari.
 la lluita lliure professional, també coneguda anteriorment com a Catch as Catch Can o simplement Catch, és una barreja d'esport i espectacle.

Lluites tradicionals 
La Federació Internacional de Lluites Associades (FILA), aprofitant la riquesa i varietat de les lluites autòctones i tradicionals, que generalment no necessiten grans infraestructures per a desenvolupar-se, i observant l'èxit de les varietats realitzades a la platja d'altres esports, ha creat la modalitat de la Lluita platja o Beach Wrestling.

Els estils de lluites autòctons o tradicionals que han arribat fins als nostres dies són:
 Afganistan: Kestik
 Albània: Mundje vençe
 Aràbia Saudita: Istlish taban, Mossara taban, Moulapta
 Armènia: Kokh
 Àustria: Ranggeln (Tirol) 
 Azerbaidjan: Gulech
 Bulgària: Burma, Letoussi, Nabast
 Xina: Kio-li, Ou-chou
 Corea del sud: Ssireum o Ssirum 
 Daguestan:Khatkabi
 Espanya: Lluita canària, Lluita lleonesa, Aluche cántabro, Lluita baltu
 Filipines: Bultong, Buno, Dumog, Arias da mene
 Finlàndia: Rintapaîni, Ritpaïni, Viopaîni
 França: E vince (Lluita Corsa), Gouren (Lluita Bretona) 
 Geòrgia: Ankoumara, Tchidaoba
 Gran Bretanya: Catch-gold, Lluita de Cornualles (Cornwall), Lluita de Cumberland, Lluita de Devonshire, Lluita de Lancashire (Lancaster), Loosehold, Lluita de Norfolk, Shooting, Lluita de Westmorland.
 Hawaii: Hakoko 
 Índia: Azura, Bhimcencce, Djarazandj, Hanoumantée, Nara, Psarani pata
 Inuit (esquimal): Una Tar Taq
 Indonèsia: Pendjak-silette, Gulat
 Iran: Guilan, lliati, Kochti persa, Kordi, Mazendarani
 Islàndia: Glima
 Itàlia: S'Istrumpa (Cerdeña)
 Japó: Judo, Sumo
 Kazakhstan: Koures, Saïs
 Kirguistan: Koures, Oodarich
 Lituània: Ristines
 Madagascar: Moraingy o Lluita sakavala 
 Malàisia: Berslate
 Mèxic: Lluita tarahumara, Chupa porrazo
 Moldàvia: Trinta (Trinte) dreapta, Trinta kunedika
 Mongòlia: Barilda, Boke/Bokh
 Pakistan: Kouchti
 Portugal: Galfava
 Rússia: A la cintura, Né v skhvatkou, Sambo. República Sakha (Yakousk/Siberia): Kourdstan-tustuu, Khapsagai
 Senegal: Béri, Olva, Laamb
 Sèrbia: Rvanje
 Sudan: Toubata, Lluita nuba
 Suècia: Akseltag, Armtag, Belgtag, Beltescast, Biscast, Bondetag, Boukatag, Cragtag, Livtag, Rigcats
 Suïssa: Schwingen
 Tadjikistan: Gouchti de Boukhara, Goutzanguiri
 Tailàndia: Bando
 Togo: Zvaha, Evala
 Tuvá: Khuresh
 Turquia: Kusag-gures, Yagli-gures
 Turkmenistan: Gurech, Khiva
 Uzbekistan: Kurash
 Vietnam: Vat

Referències 

Federació Catalana de Lluita