alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Ipari alpinista

Az ipari alpinista az alpintechnikához kiválóan értő szakember, aki általában félstatikus kötélen lógva, általában ülőpadban ülve dolgozik épületeken, nagy méretű gépeken (például darukon), antennákon, olajfúró tornyokon vagy egyéb, más módszerekkel nehezen hozzáférhető helyeken. A FEOR-08-ban a 7912 alatt szerepel.

Ipari alpinista alkalmazásával elérhető, hogy például vakoláshoz, kültéri festéshez, reklámfestéshez, javításokhoz vagy bármilyen egyéb munkákhoz nem kell felállványozni az épületeket, így jelentős költségek spórolhatók meg.

Az ipari alpinista felszerelését legalább két félstatikus kötél, egy ereszkedőgép, karabinerek, mászógépek, egy beülő, egy ülőpad, hevedergyűrűk és egy biztosító eszköz alkotják.

Feladatai 
 a munkavégzés helyszínének, jellegének felmérése;
 gépi vagy kézi erővel végzett emelési, mozgatási feladatoknál a szükséges eszközök és technológia, valamint a tárgy, illetve anyag mozgatási útvonalának meghatározása, emelési terv készítése a várható terhelések figyelembevételével;
 a felszerelés vizuálisan és tapintással történő vizsgálata naponta, a sérült, nem megfelelő műszaki állapotú eszközök kicserélése, a felszerelés karbantartása;
 a mentéshez, elsősegélynyújtáshoz szükséges eszközök, anyagok előkészítése, a segélyhívás technikai lehetőségének biztosítása, mentési terv készítése;
 a felszerelés, az egyéni védőeszközök és a kommunikációs eszközök kiválasztása, működőképességének ellenőrzése;
 a munkaterület alatti terület biztonságáról való gondoskodás;
 a munkavégzéshez szükséges és kötelező egyéni védőeszközök felszerelése, a biztosítási elemek állapotának ellenőrzése;
 a biztosító és ereszkedő pontok meghatározása, kötélrögzítési pontok elhelyezése, illetve a kötelek bekötése az előkészített pontokhoz (standépítés), szükség esetén a visszafutásgátló rendszer kiépítése;
 az emelési feladatok elvégzéséhez szükséges pálya kiépítése a lezuhanás elleni védelem folyamatos megléte mellett;
 a munkavégzés helyszínén, rögzített állapotban a munkafeladat elvégzése, a szükséges biztosítás meglétének folyamatos ellenőrzése mellett;
 a munkát végző személy le- vagy beeresztése, mozgatása, biztosítása;
 a pálya kritikus részein a szakmai felügyelet biztosítása, a pálya lebontása, a munkálatok elvégzését követően a munkaterület átadása.

Jellemző munkakörök 
 Homlokzatmosó
 Homlokzattisztító

Források 
 ksh.hu

Foglalkozások
Hegymászás
Tavaszi kankalin

A tavaszi kankalin (Primula veris) a kankalinfélék (Primulaceae) család Primula nemzetségének Magyarországon őshonos, évelő, lágy szárú faja. Nevének latin jelentése "tavasszal az első".

Európában, a Kaukázusban, Ny-Európában is honos. Magyarországon a Középhegységben elég gyakori, máshol szórványos, lomberdők tisztásain, szegélyein fordul elő. Gyógynövényként is ismert, gyökértörzsét, levelét és virágját is gyűjtik. A leveleket és a virágokat kinyílásukkor száraz időben szedik, és szellős helyen vékony rétegben kiterítve, gyorsan megszárítják, hogy színüket megőrizzék. A gyökereket kiásás után megtisztítják és egészben, szellős helyen megszárítják.

Jellemzése 
Levelei ráncosak, a tőnél, vagy ahhoz közel a legszélesebbek, majd hirtelen elkeskenyedve lefutnak a levélnyélre, a szélük csipkés, fonákjukon enyhén szőrözöttek. Ez a jellegzetes "ásó" formájú levéllemez jól megkülönbözteti a rokon fajoktól.

Virágai kissé egyoldalúak, illatosak, aranysárgák, harangformájúak, sokvirágú ernyőt alkotva. A virágok torkában narancsszínű foltok  vannak.

Alfajai

Illatos kankalin 
10–30 cm magas. Nagyon hasonlít az alapfajhoz; levelének fonáka azonban sűrűn molyhos, csaknem hófehér; kocsánya, csészéje is fehérebb és tágabb, mint amazé. Pártája halványsárga. Hazánk keleti részének mészkőhegyein találkozhatunk vele.

Hatóanyaguk 
Hatóanyag-összetételük a különböző fajokban más, de lényegében megegyező: triterpén-szaponinok (primulasav komplex), fenolglikozidok, virágban flavonoidok. Leveleiben jelentős a C-vitamin szint. Kiváló expektoráns; görcsös, asztmás köhögés esetén is jó, különösen kombinációban használják.

Felhasználás 
Elsősorban felső légúti hurutokban, a népi gyógyászatban még asztmatikus, köszvényes és neuralgikus panaszok, idegi eredetű fejfájás esetében és szívgyengeség ellen használják. Ha nehezen múló köhögést kell kezelni, ha a váladék nem akar felszakadozni, mindig beválik ez a magas szaponintartalmú gyógynövény. Különösen teaként oldja jól a nyúlós garatváladékot és könnyíti meg kiköhögését. A kankalin gyökere szaponinban nagyon gazdag; 5-10%-ot is tartalmazhat. Ezért a kankalin szinte valamennyi köhögéscsillapító tea fő alkatrésze.

Jegyzetek

További információk 
Youtube.com - videó (HD) a fajról.

Növényfajok
Kankalinok
Évelők
Magyarországon őshonos növények
Európa növényvilága
Ázsia növényvilága
Martilapu

A martilapu (Tussilago farfara) az őszirózsafélék családjába tartozó, kora tavasszal, még levéltelen állapotban sárgán virító, nagy levelű gyógynövény. A légzőszervi betegségek kezelésénél alkalmazzák.

Élőhelye, elterjedése 

Vízpartok, nedves rétek, árokpartok az élőhelyei. A laza, nedves, anyagos, meszes, kavicsos, törmelékes talajt kedveli.
Elterjedt egész Európában, Ázsia mérsékelt éghajlatú területein és Észak-Afrikában. Szintén közönséges növény Észak- és Dél-Amerikában, ahova feltehetően a telepesek hurcolták be gyógynövényként Európából. A növény gyakran megtalálható bolygatott helyeken (hulladéklerakók, utak mentén). Egyes országokban invazív fajként tartják számon. Magyarországon elterjedt, gyakori növény.

Megjelenése 
Évelő növény. Minden száron vöröses pikkelyek, és egyetlen virág található, mely kinyílás előtt a föld felé hajlik.
A tőlevelek szívesek, öblösen karéjosak a fonákukon molyhos, fehér színű szőrzettel. A termések barna színűek, rajtuk hosszú, selymes, ezüstös szálak találhatóak.

Virágzás ideje: márciustól májusig.

Alkalmazása 
A növény pirrolizidin alkaloidokat tartalmaz, amelyek bizonyítottan mérgezők a máj számára. Szerepel az OGYÉI tiltólistáján is.

Belsőleg 
A martilapulevél (Farfarae folium) forrázata belsőleg befedi és védi a gyulladt nyálkahártyát (bevonószer), csökkenti a köhögési ingert. Légúti gyulladásoknál a sűrűbb váladékot fellazítja, megkönnyíti a köhögést.

Napi dózisa 4-6 g; ebből hideg vagy langyos vizes áztatással készítsünk kivonatot. Egy hónapnál tovább ne alkalmazzuk folyamatosan. Várandós vagy szoptatós anyák nem fogyaszthatják.

Külsőleg 
Fejfájás ellen, duzzadt lábra a kifejlett leveleket a bolyhos oldalukkal borítsuk a kezelendő területre, gyakran érdemes cserélni.

Külső gyulladásokra, fekélyekre az összezúzott levelek, vagy erős főzetük használható.

Martilapu ellenjavallat: Várandós és szoptató nők, alkoholisták, májbetegek ne használják! Használata ellentmondásos, van ahol alkalmazzák, másutt betiltották.

A martilapu a kultúrában 
Népies nevei: farkastalpfű, kereklapu, körömfű, körömlapu, lókörmű szattyán, lókörmű szattyu, lóköröműfű, mostohalapu, partilapu, podbál, szamárköröm, szamárlapu, szattyú, tyúkvirág, vajkapu.

Neve latinul (Tussilago) körülbelül annyit jelent hogy „köhögést elűző” (tussis ago).

A népi gyógyászatban a levelét pipába tömve füstölését javasolják az asztmásoknak görcsös köhögés ellen. Ezt a módszert már az ókori görögök is ismerték, Hippokratész is javasolta.

Jegyzetek

Források 
Varró Aladár Béla: Gyógynövények mint háziszerek, Black and White Kiadó, 2002

További információk 
 Molnár Tamás – Ivanics József: Tanösvény a Sár-hegyen: Martilapu
 Hazipatika.com : Martilapu
 Terebess: vadon termő zöldség-gyümölcs: Martilapu
 HERBATÁR: Időskori panaszok és tünetek kezelése
 Gyógynövények és felhasználásuk II. Martilapu

Kapcsolódó szócikkek 
 Natúr gyógyteák

Őszirózsafélék
Növényfajok
Gyógynövények
Gyomnövények
Gyöngyvirág

A gyöngyvirág (Convallaria majalis) a spárgafélék (Asparagaceae) családjába, a Nolinoideae alcsaládba tartozó Convallaria nemzetség egyetlen faja. Európában és Ázsia mérsékelt éghajlatú tájain őshonos, elsősorban tölgyesekben fordul elő, de megterem lombos erdőinkben, ligetekben és bárhol, ahol a talaj nyirkos. Még meszes talajon is tenyészik, ha árnyékba telepítik, és a föld nem szárad ki hamar. Kedvelt lágy szárú, évelő virág és gyógynövény, sokfelé kertekben ültetik. Népies nevei: májusi virág, kakukkvirág.

A talajban tarackszerű, vékony, elágazó rizómái futnak. Ebből fejlődik a hajtás, aminek a csúcsi részén hártyás allevelek és 2 hosszú nyelű, élénkzöld lomblevél fejlődik. A levelek lemeze 10–20 cm hosszú, elliptikus, hegyes csúcsú.

Drogja a lomblevele (Convallariae folium), amit a gyógyszeripar dolgoz fel.

Rendkívül mérgező növény: szívglikozidjai, (convallatoxin) és szaponinjai rendszertelen és lassú pulzust, hasi fájdalmat és hasmenést okoznak. Közepes mennyiségben fogyasztása halálhoz vezet. Külsőleg ízületi bántalmak ellen használják, más anyagai szívgyógyszerek.

A virágzási ideje május-június között van.

Ünnepek 
 Franciaországban 1561 óta május 1-jén tartják a gyöngyvirág ünnepét (fête du muguet), mivel IX. Károly ekkor tette hivatalos aktussá azt a néphagyományt, amely szerint az ezen a napon ajándékba adott gyöngyvirágszál szerencsét hoz.

A gyöngyvirág Jugoszlávia szimbolikus növénye volt, és 1967-ben Finnország nemzeti virágává nyilvánították.

Képek

Hivatkozások

Források 
 A legvonzóbb gyilkos: májusi gyöngyvirág (gondola.hu)
 Gyöngyvirág: erdőben és kertben (balintgazda.hu)

További információk 
 Gyönyvirág - "a május gyilkos" - zoldszeresz.hu
 Youtube.com - videó (HD) a fajról
 A leggyakoribb mérgező növények

 
Gyógynövények
Mérgező növények
Spárgafélék
Magyarországon őshonos növények
Növényfajok
Kerti virágok
Erdőalja (Szlovákia)

Erdőalja (szlovákul Podhorie) Bolesó településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Trencséni kerületben, az Illavai járásban.

Fekvése 
Illavától 10 km-re északnyugatra fekszik.

Története 
Vályi András szerint "Kaszin Podhorje, Illavai Podhorje. Két tót falu Trentsén Vármegyében; Kaszin Podhorjének földes Ura Gr. Illésházy, és több Uraságok, fekszik Bellushoz nem meszsze, mellynek filiája; Illavai Podhorjének pedig földes Ura Gr. Königszeg Uraság; ez fekszik Illavához közel, mellynek filiája; lakosai katolikusok, és másfélék, határbéli földgyeik középszerűek, és követsesek, fájok, legelőjök van, második osztálybéliek."

Fényes Elek szerint "Podhor, tót falu, Trencsén vmegyében, Bolessó fil., 169 kath. lak. F. u. többen"

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Puhói járásához tartozott.

Népessége
2001-ben Bolesó 1438 lakosából 1419 szlovák volt.

Források

További információk 
 Erdőalja Szlovákia térképén

Erdoalja
Péhó

Péhó (szlovákul Piechov) Bolesó településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Trencséni kerületben, az Illavai járásban.

Fekvése 
Illavától 8 km-re délnyugatra fekszik.

Története 
1224-ben Pekho néven említik először, majd 1414-ben Piechow alakban szerepel írott forrásban. A szkalkai apátság uradalmához tartozott, részbeni birtokosai a Piechovsky, Borcsicky, Bogádi és Bachó családok voltak. 1598-ban 26 háza és 3 malma volt. 1784-ben 53 házában 65 család és 362 lakos élt. 1828-ban 50 háza és 569 lakosa volt. Lakói állattartással és mezőgazdasággal foglalkoztak. Egykor uradalmi sörfőzde is működött a területén.

Vályi András szerint „PICHO. Tót falu Trentsén Vármegyében, földes Ura Bakó Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Bolesóhoz közel, határja középszerű.”

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Puhói járásához tartozott.

1943-ban csatolták Bolesóhoz.

Népessége
1910-ben 518, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben Bolesó 1438 lakosából 1419 szlovák volt.

Források

Külső hivatkozások 
 A bolesói plébánia honlapja
 E-obce.sk

Peho
Trencsén vármegye települései
Voseo

A voseo a spanyol nyelvben a régies vos személyes névmás használatát jelenti a túval szemben egyes szám második személyben bizonyos latin-amerikai országokban (főként Argentína, Paraguay, Uruguay és Közép-Amerika). Forrása az azonos latin névmás, melynek eredeti jelentése „ti”, majd a régi spanyol nyelvben ún. „királyi többes”-ként használták. (A modern spanyolországi spanyolban a „ti” névmásnak a vosotros felel meg, szó szerint: „ti mások”, míg Latin-Amerikában a többes szám harmadik személyű ustedes névmás használatos ebben a jelentésben is: ennek forrása a régi vusted, amely a vuestra merced, „kegyelmetek” összevont alakja.)

A vos névmáshoz a kijelentő mód jelen idejében és a felszólító mód állító alakjában – vidéktől függően – külön igealakok tartoznak, amelyek a többes szám második személyű (-is végű) alakból származnak az -i- félhangzó elhagyásával, illetve felszólító módban a szó végi -d elhagyásával.

Egy-egy példa mindhárom igeragozásból:

 (tú) cantas → (vos) cantás / ¡canta! (tú) → ¡cantá! (vos)
 (tú) bebes → (vos) bebés / ¡bebe! (tú) → ¡bebé! (vos)
 (tú) vives → (vos) vivís / ¡vive! (tú) → ¡viví! (vos)

Bizonyos területeken a vos névmással a Spanyolországban használatos többes szám második személyű alakot használják (vos sois), amely még régiesebb.

A fent említett alakokon túl a népies nyelvhasználatban létezhetnek egyéb alakok, amelyek kiterjednek a kötőmód jelen idejére, valamint a kijelentő mód egyszerű befejezett múltjára is (például que vos cantés vagy que vos movás, illetve Chilében vos cantái / que vos cantís és vos movís / que vos movái, valamint cantastes, movistes stb.), ezeket azonban az Spanyol Királyi Akadémia nem ismeri el hivatalosan.

A vos névmás használata Argentínában Buenos Airesben a legelterjedtebb, ahol szinte mindenki ezt használja, még a hivatalos írott nyelvben is, ugyanakkor egyes helyeken (például Uruguay) a vos a bizalmasabb, baráti forma a túval szemben.

Írók és szövegírók, akiknek a művében megfigyelhető a voseo 

 Tomás Carrasquilla (1858–1940), kolumbiai író a Paisa néven ismert területről (jellemzője a voseo használata).
 Carlos Gardel (1890–1935), a tangó dalszövegírója. Érdekes módon a tangó Latin-Amerika azon régióiban vált népszerűvé, ahol a voseo a domináns.
 Jorge Luis Borges (1899–1986), argentin író.
 Julio Cortázar (1914–1984), argentin származású párizsi író.

Lásd még 
spanyol nyelv
spanyol igeragozás

Újlatin nyelvek
Spanyol nyelv

fr:Dialectologie de la langue espagnole#Voseo
Stroncium

A stroncium (nyelvújításkori magyar nevén pirany) az alkáliföldfémek csoportjába tartozik. A rendszáma 38, a vegyjele Sr. Ezüstfehér, nyújtható reakcióképes fém. Keményebb, mint a nátrium, de lágyabb, mint a kalcium. Levegőn állva oxidálódik. A természetben a cölesztin és a stroncianit ásványokban fordul elő. A kalcium kísérője. A Föld 23. leggyakoribb eleme. A radioaktív 90Sr izotóp (felezési ideje 28,9 év) az urán maghasadásakor és atomrobbantásokkor keletkezik. Veszélyes, mert beépülhet a csontokba és sugárkárosodást okozhat. A stronciumvegyületek a lángot élénkpiros színűre festik.

Története, felfedezése 
Adair Crawford fedezte fel a skóciai Stronthian községben talált ásványban oxidját. A községről kapta a nevét. Fémet először Humphry Davy állított elő 1808-ban.

Tulajdonságai

Fizikai tulajdonságok 
 Ezüstfehér, jól alakítható könnyűfém.
 Három módosulata van.
 Köbös tércentrált rácsban kristályosodik.
 Nagy reakciókészsége miatt a természetben csak vegyületeiben (cölesztin és stroncianit ásványok) fordul elő. Lágyabb, mint a kalcium.

Kémiai tulajdonságok 
Hevesebben reagál vízzel, mint a kalcium, a reakcióban stroncium-hidroxid keletkezik és hidrogéngáz fejlődik. Levegőn stroncium-oxiddá (SrO) és stroncium-nitriddé (Sr3N2) ég el. Nitrogénnel csak 380 °C felett reagál. Levegőn állva csak stroncium-oxid keletkezik. Az oxidáció elkerüléséhez petróleum alatt kell tárolni. A finom eloszlású stroncium elnyeli a hidrogént, magasabb hőmérsékleten hidrid képződése közben reagál vele. Halogénekkel már szobahőmérsékleten is reakcióba lép. Fémes fényét levegőn állva elveszti, sárga, majd barnás színű lesz a felülete. Kénnel, foszforral és szénnel csak magasabb hőmérsékleten lép reakcióba. Magasabb hőmérsékleten reagál hidrogén-klorid-gázzal, kén-hidrogénnel, nitrogén-dioxiddal és szén-monoxiddal is, és az üveget és a porcelánt is megtámadja. Heves hidrogénfejlődés közben reagál híg kénsavval. Ammóniában stroncium-amid képződése közben kék színnel oldódik. Két vegyértékű a vegyületeiben.

Felhasználása 

 ötvözőanyag - könnyűfémek ötvözeteinek nemesítésére
 különleges acélok ötvözője
 ólom edzéséhez
 vegyületeit tűzijátékok vörös színezőanyagaként használják, mivel a magnéziumporhoz keverve vörös színnel ég
 tengeri akvarisztikában

Az orvostudományban 

 stroncium-ranelát formájában csontritkulás (oszteoporózis) kezelésére
 Sr-89 izotópját béta-sugárforrásként, daganatok csontáttéteinek vizsgálatára

Előállítása 
A stronciumot a SrCl2 olvadékának elektrolízisével állítják elő.

Előfordulása 
Elemi állapotban nem fordul elő.
Legfontosabb ásványai: cölesztin SrSO4 és a stroncianit SrCO3
Az élővilágban fontos vázanyag (egysejtűeknél).
A 90Sr izotópja atomrobbanásokkor keletkezik, ez a maghasadás elég hosszú felezési idejű (28 év) terméke.
Beépülhet a Ca helyére a csontokba. A béta-sugárzás csontszarkómát okoz.

Egyes ásványvizekben is előfordul. pl. Balfi ásványvíz - 2,10 mg/l

Jegyzetek

További információk 

 a magyar Wikipédia stronciumot tartalmazó vegyületeinek listája külső keresővel
 A stronciumról
 Balfi ásványvíz összetevői

Alkáliföldfémek
Lutécium

A lutécium a periódusos rendszer egyik kémiai eleme. Vegyjele Lu, rendszáma 71. A periódusos rendszernek nem az f-mezőjében, hanem annak d-mezőjében helyezkedik el, ennek ellenére az IUPAC lantanoidaként osztályozza. Azon elemek közé tartozik, melyek a hagyományos osztályozás szerint a ritkaföldfémek közé tartoznak. Egyik izotópját, a 176Lu-ot meteoritok korának meghatározására használják. A lutécium általában az ittriummal együtt fordul elő, fémötvözetekben és vegyi reakciók katalizátoraként alkalmazzák.

Fizikai jellemzői 
A lutécium ezüstös-fehér, korrózióálló, három vegyértékű fém. A ritkaföldfémek között a legnehezebb és legkeményebb, atomsugara a legkisebb.
A lantanoidák között a legmagasabb olvadáspontú elem, ez valószínűleg a lantanoidákra jellemző elektronfelhő-összehúzódásra (lantanoidakontrakció) vezethető vissza.

Története 
A lutéciumot (Lutetia latinul Párizst jelent) egymástól függetlenül fedezte fel 1907-ben Georges Urbain francia tudós, Carl Auer von Welsbach báró, osztrák ásványtantudós és Charles James, amerikai vegyész. Mindannyian az itterbium ásványában, szennyezésként találták meg a lutéciumot. Az ásványról Marignac korábban azt feltételezte, hogy teljes egészében itterbiumot tartalmaz.

A lutécium elválasztását az itterbium ásványából először Urbainnek sikerült véghez vinnie és leírnia, ezért őt illette az elnevezés joga. A felfedezés elsősége körüli vita két szakmai cikkben is olvasható, ezekben Urbain és Welsbach kölcsönösen egymást vádolja azzal, hogy olyan eredményeket publikáltak, melyeket a másik kutatásai befolyásoltak.

Az elemek elnevezéséért felelős szervezet, a Commission on Atomic Mass 1909-ben döntötte el a vitát azzal, hogy az elsőséget Urbainnek adta, és az ő elnevezését fogadták el hivatalosként. Ezzel a döntéssel az egyetlen probléma az volt, hogy a bizottság négy tagjának egyike maga Urbain volt.

A történet fintora, hogy Charles James, aki szerényen kivonta magát az elsőség körüli vitából, a többieknél sokkal nagyobb léptékben dolgozott, és elvitathatatlanul ő rendelkezett akkoriban a legnagyobb mennyiségű lutéciummal.

Előfordulása 

A lutécium szinte bármely más ritkaföldfémmel együtt előfordulhat, de nagyon nehéz azoktól szeparálni. A gazdaságosan kitermelhető lutécium a monacit foszfát-ásványban (Ce, La stb.) PO4 fordul elő, melynek lutéciumtartalma 0,003%. A lutécium koncentrációja a földkéregben 0,5 mg/kg. A legfontosabb lelőhelyek Kínában, az Egyesült Államokban, Brazíliában, Indiában, Srí Lankán és Ausztráliában találhatók. A világon összesen kitermelt lutécium mennyisége körülbelül 10 tonna évente. Tiszta lutécium fémet csak az utóbbi időben sikerült előállítani, előkészítése rendkívül bonyolult. A ritkaföldfémek közül az egyik legritkább és legdrágább elem, ára 10 000 dollár/kg körül mozog.

Hivatkozások 

Lantanoidák
Borcsic

Borcsic (szlovákul Borčice) község  Szlovákiában, a Trencséni kerületben, az Illavai járásban.

Fekvése
	
Illavától 10 km-re délnyugatra a Vág jobb partján fekszik.

Története 
1238-ban "Bork" néven említik először. 1376-ban "Borsich", 1496-ban "Borchycz" néven tűnik fel a dokumentumokban. Trencsén várának tartozéka, később helyi nemesek birtoka volt. 1598-ban 28 ház állt a faluban. 1720-ban 13 adózó háztartása volt. 1784-ben 41 házában 229 lakos élt. 1828-ban 33 háza és 302 lakosa volt. Lakói főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint "BORCZICZ. vagy Borsitz. Tót falu Trentsén Vármegyében, birtokosa Ugró, Tarnóczy, Novitz, és Borsiczky Urak, lakosai katolikusok, szántó földgyei bőven termők, legelője, és réttyei jók, első Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Borcsics, tót falu, Trencsén vgyében, a Vágh jobb partján: 255 kath., 27 zsidó lak. Ékesiti az uraság kastélya; termékeny jó határral bir. F. u. Ugronovich."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Puhói járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 231 lakosából 217 szlovák és 2 magyar anyanyelvű lakosa volt.

1970-ben 519 lakosából 511 szlovák és 2 magyar volt.

1991-ben 396 lakosából 395 szlovák volt.

2001-ben 374 lakosából 370 szlovák volt.

2011-ben 420 lakosából 416 szlovák volt.

2021-ben 712 lakosából 671 (+1) szlovák, (+1) ruszin, 7 (+1) egyéb és 34 ismeretlen nemzetiségű volt.

Nevezetességei 
 A temetőben álló kápolna 1754-ben épült barokk stílusban.
 18. századi barokk szobor a temetőben.
 Kastélya barokk alapokon 1815-ben épült klasszicista stílusban.

Források

További információk 
 Községinfó
 Borcsic Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Borcsic
Trencsén vármegye települései
Dúlóújfalu

Dúlóújfalu () község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, az Illavai járásban. Dúló és Pruszkaújfalu egyesülése.

Fekvése 
Illavától 4 km-re északra, a Vág jobb partján fekszik.

Története 
Dulót 1259-ben említik először, s a középkorban az Egresdy és a gróf Cseszneky család birtoka volt. A későbbiekben a gróf Königsegg család és kisebb nemesek rendelkeztek itt nagyobb földbirtokkal.

Újfalu szintén Egresdy-birtok volt, azonban idővel nemesi községgé alakult, s lakóinak többsége adómentességet élvezett.

Vályi András szerint "ÚJFALU. Trentsén Várm. földes Urai több Urak, lakosai külömbfélék, fekszik Pruszkához közel, és annak filiája; határja meglehetős."

Fényes Elek szerint "Dulov, Trencsén vm. tót falu, Pruszkához egy óra, kicsiny de jó határral, 93 kath. lak. F. u. gr. Königsegg. Ut. p. Trencsén."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Puhói járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 554 lakosából 526 szlovák, 12 magyar, 6 német és 10 egyéb anyanyelvű lakosa volt. Ebből 542 római katolikus és 12 izraelita vallású volt.

1980-ban 1080 lakosából 1077 szlovák volt.

2001-ben 919 lakosából 906 szlovák volt.

2011-ben 934 lakosából 903 szlovák volt.

2021-ben 918 lakosából 890 szlovák, (+4) cigány, 3 egyéb és 25 ismeretlen nemzetiségű volt.

Nevezetességei 
 Római katolikus temploma 2000-ben épült a korábbi egyházi iskola helyén.

Források

További információk 
 Községinfó
 Dúlóújfalu Szlovákia térképén
 Travelatlas.sk

Duloujfalu
Trencsén vármegye települései
Felsőtölgyes

Felsőtölgyes (1899-ig Felső-Poruba, szlovákul Horná Poruba) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, az Illavai járásban.

Fekvése 
Illavától 8 km-re délkeletre fekszik.

Története 
1355-ben a kaszai váruradalom birtokainak összeírásában említik először Poruba néven. 1356-ban a Kisporubaként említett Alsótölgyestől megkülönbötetésül Nag Porubaként szerepel egy okiratban. Felsőporubaként 1358-ban szerepel először. 1390 és 1409 elhúzódó között viszály volt a kaszai és az illavai váruradalmak között a község birtoklásáról. A falu régi templomáról 1566-ban tesznek először említést, gótikus stílusú volt és a 15. század első felében épült. A 16. században a falu lakói reformátusok lettek és csak 1671-ben tértek vissza a katolikus hitre. 1598-ban 27 portát számláltak a faluban. 1683-ban német katonaság rabolta ki a templomot és a plébániát. 1784-ben 68 házában 469, 1828-ban 62 házában 635 lakos élt. 1831-ben kolera pusztított a községben. Katolikus iskolája 1880-ban épült. 1900-ban 654 lakosa volt.

Vályi András szerint "Alsó Poruba, Felső Poruba, Kő Poruba. Három tót faluk Trentsén Vármegyében. Alsónak, és Felsőnek földes Urai Gróf 120Illésházy, és több Uraságok, fekszenek Missénnek szomszédságában, mellynek filiáji; Kő Porubának pedig földes Ura Szerdahelyi, és több Uraságok, ez fekszik Konszkához közel, mellynek filiája, lakosai katolikusok, határbéli földgyeik olly minéműségűek, mint Nagy-Podrágyé, második osztálybéliek."

Fényes Elek szerint "Felső-Poruba, tót falu, Trencsén vmegyében, Illavához 1 1/2 óra: 601 kath., 1 zsidó lak. Kath. fil. templom. F. u. többen. Ut. p. Trencsén."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Puhói járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 706 lakosából 685 szlovák, 19 magyar és 2 német anyanyelvű lakosa volt. Ebből 704 római katolikus és 2 református vallású volt.

1970-ben 1340 lakosából 1339 szlovák volt.

1980-ban 1245 lakosából 1240 szlovák volt.

1991-ben 1096 lakosából 1089 szlovák volt.

2001-ben 1111 lakosából 1093 szlovák volt.

2011-ben 1061 lakosából 1034 szlovák volt.

2021-ben 1084 lakosából 1075 szlovák, (+1) ruszin, 5 (+3) egyéb és 4 ismeretlen nemzetiségű volt.

Nevezetességei 
 Alexandriai Szent Katalin tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1830-ban épült, 1959-ben megújították. A templommal egyidőben épült a plébánia is.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Felsőtölgyes Szlovákia térképén
 Ismertető szlovák nyelven
 E-obce.sk

Felsotolgyes
Trencsén vármegye települései
Lantán

A lantán a periódusos rendszer 57-es rendszámú eleme, vegyjele La, nyelvújításkori neve latany. Ezüstös színű fém, a lantanoidák közé tartozik. A természetben elsősorban ritkaföldfémekkel (pl. cériummal) alkotott ásványokban található meg. 

Nevét Jöns Jakob Berzelius javasolta a görög lanthanó (λανθάνω = elrejtett) szó alapján, mert a cériumföldben nagyon nehezen találták meg.

Képlékeny, könnyen megmunkálható fém, de a szabad levegőn gyorsan oxidálódik. Az iparban monacit és bastnasit ásványokból nyerik ki soklépcsős eljárás során. A lantán vegyületeit számos területen felhasználják, például katalizátorként, adalékanyagként üvegben, szcintillátorként, öngyújtók gyújtószerkezetében stb. A lantán-karbonátot veseelégtelenség kezelésére alkalmazták.

Története, előfordulása 
A cériumföldben találta meg Mosander 1843-ban és fémes alakban is előállította. Együtt fordul elő a ritkaföldfémekkel; a cerit nevű ásvány kalcium- és vastartalmú ritkaföldfém-szilikát. A monacit (CePO4) is mindig tartalmaz lantánt. Bár önálló lantánásvány nincs, mégsem tartozik a ritka elemek közé, az ólomnál gyakoribb.

Előállítása 
Elektrolitikus úton állítják elő.

Tulajdonságai

Fizikai tulajdonságok 
Fehér, közepes fajsúlyú, nyújtható fém, amely szobahőmérsékleten hatszöges kristályokba rendeződik, de rétegei illeszkedésének sorrendje más, így a c-tengely kétszeres hosszúságú. Könnyen oxidálódik (egy centiméteres nagyságrendű minta egy éven belül teljesen eloxidálódik), ezért tiszta formában csak kutatási céllal használják.

Kémiai tulajdonságok 
A lantán két oxidációs számmal rendelkezik: +2, +3. Ezek közül a +3-as állapota a stabilabb. Például a LaH3 stabilabb a LaH2-nél. A lantán már 150 °C-on elég, lantán(III)-oxidot képezve:

Szobahőmérsékleten azonban a levegőben lévő pára is részt vesz a reakcióban, és hidratált oxid keletkezik, miközben a térfogata jelentősen megnő.

Nitrogénben vagy ammóniában hevítve nitridet ad.

Rendkívül elektropozitív elem, hideg vízzel lassan, meleg vízzel viszont nagyon gyorsan reakcióba lép, és lantán-hidroxidot képez:

200 °C fölött minden halogénnel élénken reagál:

Híg kénsavban jól oldódik, ekkor is La3+ formában van jelen, komplexet ([La(OH2)9]3+) képezve:

Magasabb hőmérsékleten nitrogénnel, szénnel, kénnel, foszforral, bórral, szelénnel és arzénnel is reakcióba lép.

Kimutatása 
Oldatából oxálsavval fehér csapadék válik ki. A bázisos lantán-acetát jódtól kékre színeződik úgy, mint a keményítő.

Izotópjai 
A természetben két izotópja található meg, a stabil 139La, amely a lantán mennyiségének 99,91%-át adja, és a radioaktív 138La. Összesen 38 radioaktív izotópját írták le, ezek közül a legstabilabbak a 138La, 1,05 év felezési idővel, és a 137La,  év felezési idővel. A többi radioaktív izotópjának felezési ideje kevesebb mint egy nap, többségüké pedig 1 perc alatt van.

Jegyzetek

Fordítás

Források 
 Náray-Szabó István: Kémia

Lantanoidák
Köveskő

Köveskő (1899-ig Kamenicsán, szlovákul Kameničany) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, az Illavai járásban.

Fekvése 
Illavától 7 km-re nyugatra a Vág jobb partján fekszik.

Története 
1193-ban III. Béla adománylevelében "Kemenchen" néven említik először, amikor a király a Bizánc elleni harcokban tett hűséges szolgálataikért híveinek Vratislavnak és Sztoiszlavnak adja. Később az esztergomi keresztesek birtoka. 1353-től a helyi nemes Köveskői család tulajdona. Egykor a faluban magas torony állt, ahonnan az ellenség közeledtét jelezték. A Kút utcában a trinitárius rend kolostora állt. 1379-ben "Kameniczan", 1467-ben "Kamenichan" alakban említik a korabeli források. A 15. és 18. század közötti időben több nemesi család, az Urbanovszky, Hrabovszky, Marszovszky és Nozdroviczky családok osztoztak birtokán. A 18. századtól az oroszlánkői váruradalom részeként a porosz Königseg grófok birtoka. 1598-ban 33 ház állt a faluban. 1720-ban 18 adózója volt, közülük 15 zsellércsalád. 1784-ben 55 házában 63 családban 368 lakos élt. 1828-ban 44 háza és 484 lakosa volt. Lakói a mezőgazdaságból és alkalmi munkákból, főként a 20. században itt tulajdont szerzett Frangl és Schlezinger család birtokain végzett napszámos munkákból éltek.

Vályi András szerint "KAMENICZÁN. Kamenitze. Tót falu Trentsén Várm. földes Ura Nozdrovitzky, és más Urak, lakosai katolikusok, fekszik Illavával által ellenben, Bolesovnak filiája, földgye termékeny, legelője, fája elég van."

Fényes Elek szerint "Kamenicsán, tót falu, Trencsén vmegyében, a Vágh jobb partján: 345 kath., 33 zsidó lak. Határja termékeny; kevés, de jó rét és legelő. F. u. többen. Ut. p. Trencsén."  

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Puhói járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 320, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 458 lakosából 457 szlovák volt.

2011-ben 518 lakosából 494 szlovák volt.

Nevezetességei 
 Szent Cirill és Metód tiszteletére szentelt római katolikus kápolnája az 1960-as években épült.
 A község közepén egy 450 éves öreg hársfa áll.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Köveskő Szlovákia térképén
 A község a kistérség honlapján
 A község a bolesói plébánia honlapján
 E-obce.sk

Kovesko
Trencsén vármegye települései
Cérium

A cérium a lantanoidák közül a földkéregben leggyakrabban előforduló és legnagyobb reakcióképességű, Ce vegyjelű, 58-as rendszámú, ezüstfehér színű nehézfém. A prazeodímium, neodímium, prométium, szamárium, európium és gadolínium oxidjaival együtt a lantanoidák csoportján belül a certiföldek alcsoportját alkotják. Martin Heinrich Klaproth fedezte fel 1803-ban és a Ceres törpebolygóról nevezte. Elemi állapotban először 1875-ben sikerült előállítani. A 19. század közepén a cérium magyar neve cereny volt.

Fizikai, kémiai tulajdonságai 
Fizikai tulajdonságait tekintve szilárd halmazállapotú, 6,773 sűrűségű, 798  °C olvadáspontú, 3426  °C forráspontú, fémes rácsban 0,1825 nm atom- és 0,1034 ionsugarú, 6,54 eV ionizációs potenciállal rendelkező elem.

Élettani hatása 
A többi ritkaföldfémhez hasonlóan alacsony-közepes szintűen mérgező hatású. Sejtekre való hatása kutatásának eredményei szerint füstje a tüdő szövetére mérgező hatású.

Előfordulása, gyakorisága 
A cérium a lantanoidák közül a földkéregben leggyakrabban, 4,3*10−3 részarányban, leginkább Skandináviában, Indiában, az Egyesült Államokban, a Kongói Demokratikus Köztársaságban és Dél-Afrikában előforduló elem. Fontos ásványai a monacit és a basztnezit.

Felhasználása 
Oxidjai az öntisztító olajok és a gázizzótestek alkotórészei. A cérium adalékanyaga a vas-alumínium-ötvözeteknek, szerkezetei anyaga az atomreaktoroknak, továbbá katalizátor, üvegcsiszolóanyag és ívfényadalék is.

Vasötvözete, a ferrocérium öngyújtókban és túlélőkészletekben használatos, a tűzcsiholáshoz használt kovakő modern helyettesítője.

Jegyzetek 

Cerium
Tunyogfalva

Tunyogfalva (1899-ig Tunezsicz, szlovákul Tunežice) Lédec településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában, a Trencséni kerületben, az Illavai járásban.

Fekvése
Illavától 5 km-re északkeletre a Vág bal partján fekszik.

Története 
1397-ben Tuniuk néven említik. Neve a régi Tunyog személynévből származik. 1462-ben Thunezyche, 1598-ban Thuneczieze alakban szerepel oklevelekben.

Vályi András szerint "TUNCSICZ. Tót falu Trentsén Várm. földes Ura az Illavi Plebánus, lakosai katolikusok, fekszik Kaszához közel, és ennek filiája; földgye termékeny, legelője, és fája is van"

Fényes Elek szerint "Tunezsics, tót falu, Trencsén vmegyében, Kossához 1 fertály, 297 kath., 11 zsidó lak., termékeny kis határral. F. u. az illavai plébánus."

Iskolája 1913-ban épült. A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Illavai járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 1052, többségben szlovák lakosa volt, jelentős magyar kisebbséggel.

2001-ben Lédec 2609 lakosából 2499 szlovák volt.

Források

Külső hivatkozások 
 Lédec község nemhivatalos oldala
 Tunyogfalva Szlovákia térképén

Tunyogfalva
Trencsén vármegye települései
Neodímium

A neodímium egy kémiai elem, lantanoida ritkaföldfém. A rendszáma 60, vegyjele Nd. Elnevezése: Neosz (görög): új, didimosz (görög): iker szavak párosításával keletkezett, a -di- szótagot kihagyták az elem nevéből. Tulajdonságai ugyanis hasonlóak a lantán (ikerpárja) tulajdonságaihoz.

Története 
1885-ben fedezte fel Carl Auer von Welsbach osztrák vegyész Bécsben, amikor addig elemnek hitt didímiumot választott szét prazeodímiumra és neodímiumra. Ez a vegyület az ammónia, a prazeodímium és a neodímium nitrátjainak tetrahidrátos kristálytípusa.

Az 1950-es évekig más előfordulása nem is volt ismert, csak ekkor tudtak 99%-os tisztaságú neodímiumot előállítani monacitból, amely ritkaföldfémeket, köztük számos lantanoidát (pl. La, Ce, Nd) tartalmaz foszfátként vagy arzenátként. A bastnäsit nevű ércben is megtalálható jelentős mennyiségben halogenidként vagy fluor-karbonátként.

Tulajdonságai, felhasználása

Kémiai 
Gyorsan oxidálódik a szabad levegőn, amely lepattogzik, így a fém többi része is oxidálódhat – egy centiméteres nagyságú neodímium minta egy éven belül teljesen oxidálódik.

Az 1930-as évek óta a neodímium-oxidot az üveggyártásban hasznosítják, mennyiségétől függően élénkvöröstől a narancssárgán át halványliláig változhat az elszíneződés.

Fizikai 
Vas-bór (Nd2Fe14B) ötvözete a jelenleg ismert legnagyobb erejű permanens mágnes a világon.
Az Nd2Fe14B
mágnesek felületvédelme lehet cink (Zn), nikkel (Ni), réz (Cu), arany (Au) vagy epoxigyanta, ennek hiányában korrodálódik. A kereskedelemben kapható mágneseit leggyakrabban nikkel-réz-nikkel bevonattal látják el.

Lézer előállításához is használható: Nd:YAG lézer (Neodymium doped Yttrium-Aluminium Garnet).

Hivatkozások

Források 
 https://web.archive.org/web/20100309054520/http://www.euromagnet.hu/
 https://web.archive.org/web/20100121095826/http://www.magnes.hu/
 Honnan származik az elemek neve?

Fordítás 
 

Lantanoidák
Mikosfalva

Mikosfalva (1899-ig Mikusócz, szlovákul Mikušovce) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, az Illavai járásban.

Fekvése 
Illavától 8 km-re északra fekszik.

Története 
A régészeti leletek tanúsága szerint mai község területén egykor a lausitzi, a hallstatti és a puchói kultúra megerősített települései álltak.
1259-ben "villa Mikus" néven említik először. Neve a Mikus személynévből származik. 1439-ben "Mykosoucz", 1470-ben "Kis, Nagh Mikussowcz", 1498-ban "Mikwssowecz" alakban említik az írott források. Oroszlánkő várának uradalmához tartozott.
1598-ban 44 ház állt itt. 1720-ban 36 adózó portája volt. 1784-ben 133 háza, 156 családja és 756 lakosa volt. 1828-ban 91 házában 353 lakos élt. Lakói főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint "MIKOSÓCZ. Miklusovce. Tót falu Trentsén Várm. földes Ura G. Königszeg Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Pruszkának szomszédságában, és annak filiája, réttye, legelője, földgye termékeny, fája is van."

Fényes Elek szerint "Mikusócz, tót falu, Trencsén vmegyében, Pruszka fil., 858 kath., 14 zsidó lak. Rétje, fája, legelője elég; földe hegyes és középszerü. F. u. gr. Kőnigsegg."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Puhói járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 902, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 1026 lakosából 984 szlovák volt.

2011-ben 1010 lakosából 950 szlovák volt.

Források

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Mikosfalva Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Az Illavai járás települései
Trencsén vármegye települései
Diszprózium

A diszprózium a 66-os rendszámú kémiai elem, vegyjele Dy. Ezüstszürke, fémesen csillogó ritkaföldfém. A természetben szabad állapotban nem található meg, de előfordul különböző ásványokban, például a xenotimban. A természetben található diszpróziumnak hét izotópja van, ezek közül a leggyakoribb a 164Dy.

A diszpróziumot elsőként Paul Émile Lecoq de Boisbaudran azonosította 1886-ban, de nem izolálták az ioncserélő módszerek 1950-es években bekövetkezett fejlődéséig. Jó neutronelnyelő hatáskeresztmetszete miatt atomerőművek szabályozórúdjainak készítésére alkalmazzák. Nagy mágneses szuszceptibilitása miatt mágneses adattároló eszközök készítésére és a Terfenol-D összetevőjeként használják. A vízben oldódó diszpróziumsók enyhén mérgezőek, a vízben oldhatatlanokat nem tekintik mérgezőnek.

A diszprózium név a latin disz- (szét-, el-) és a görög proszitosz (προσιτός: megközelíthető, hozzáférhető) szóból származik arra utalva, hogy a diszpróziumot nehéz volt elválasztani az erbiumtól és a holmiumtól.

Felhasználás 

Diszpróziummal helyettesíthető a hibridautók villanymotorjának mágnesében a neodímium 0–6%-a. Ezt hőkezeléssel kombinálva növelhető a mágnes koercivitása. Egy hibridautó körülbelül 100 g diszpróziumot tartalmaz. Jelenleg e ritkaföldfém zömét a többi ritkaföldfémhez hasonlóan Kínában bányásszák. Egyes elemzők szerint 2012-re annyira felfut Kína elektronikai ipara, hogy a kínai ritkaföldfém-bányászat csak a belföldi igényeket tudja kielégíteni. Van ugyan egy-egy próbálkozás az USA-ban, Kanadában és Ausztráliában, de nem valószínű, hogy 2012-re ezek át tudnák venni a kínai bányák helyét.

Jegyzetek

További információk 
 a magyar Wikipédia diszpróziumot tartalmazó vegyületeinek listája külső keresővel

Lantanoidák
Holmium

A holmium a lantanoidák közé tartozó kémiai elem, ezüstfehér színű fém. Vegyjele Ho, rendszáma 67.

Története 
A holmiumot  és  svájci vegyész mutatta ki színképelemzéssel 1878-ban. Tőlük függetlenül a svéd  itterföldekben fedezte fel, ezért születési helyéről, Stockholmról nevezte el (latin neve Holmia).

Tulajdonságai

Fizikai tulajdonságai 

A holmium viszonylag lágy és alakítható elem, száraz levegőn, standard nyomáson és hőmérsékleten meglehetősen stabil, és jól ellenáll a korróziónak. Magasabb páratartalom esetén és nagyobb hőmérsékleten azonban – sárgás színű oxid keletkezése közben – gyorsan oxidálódik. Tiszta állapotban fémes, ezüstfehér színű.

A holmium-oxid a megvilágítási körülményektől függően komoly színváltozást mutat. Napfényben enyhén barnás sárga színű. Háromszínű fényben tüzes narancssárga, ilyen körülmények között szinte megkülönböztethetetlen az erbium-oxidtól. E jelenség oka a foszforeszcenciás emissziós sávok szűk volta.

A természetben előforduló elemek közül e háromértékű ritkaföldfém rendelkezik a legnagyobb mágneses momentummal (10,6 µB), és más szokatlan mágneses sajátságokkal is bír. Ittriummal keverve erősen mágneses vegyületeket képez. Környezeti körülmények között a holmium paramágneses, de 19 K alatti hőmérsékleten ferromágnesessé válik.

Kémiai tulajdonságai 
A fémholmium levegőn lassan fényét veszti, és meggyújtva könnyen holmium(III)-oxiddá ég el:
4 Ho + 3 O2 → 2 Ho2O3

Elég elektropozitív fém, hideg vízzel lassan, forró vízzel meglehetősen gyorsan reagál, miközben holmium-hidroxid keletkezik:
2 Ho (s) + 6 H2O (l) → 2 Ho(OH)3 (aq) + 3 H2 (g)

A holmium reagál a halogénekkel is:
2 Ho (s) + 3 F2 (g) → 2 HoF3 (s) [rózsaszín]
2 Ho (s) + 3 Cl2 (g) → 2 HoCl3 (s) [sárga]
2 Ho (s) + 3 Br2 (g) → 2 HoBr3 (s) [sárga]
2 Ho (s) + 3 I2 (g) → 2 HoI3 (s) [sárga]

Híg kénsavban készségesen oldódik, a reakció során sárga színű Ho(III)-ionokat tartalmazó oldat keletkezik, melyben [Ho(OH2)9]3+ komplexek formájában fordul elő:

2 Ho (s) + 3 H2SO4 (aq) → 2 Ho3+ (aq) + 3  (aq) + 3 H2 (g)

Fordítás

Jegyzetek

Források

További információk 
 a magyar Wikipédia holmiumot tartalmazó vegyületeinek listája külső keresővel

Lantanoidák
Erbium

Az erbium egy kémiai elem, melynek rendszáma 68 és vegyjele Er. Ezüstfehér színű, ritka fém, a lantanoidák közé tartozik. Nyelvújításkori neve erbeny. Szobahőmérsékleten szilárd halmazállapotú.

Tulajdonságai

Fizikai tulajdonságai

Három vegyértékű elem, a tiszta erbiumfém lágy, képlékeny (illetve könnyen alakítható), de a levegőn stabil, nem oxidálódik olyan gyorsan, mint néhány más ritkaföldfém. Sói rózsapirosak, a fémnek jellemző éles abszorpciós sávjai vannak a látható, ultraibolya és a közeli infravörös tartományban. Ezt leszámítva a többi ritkaföldfémhez nagyon hasonlóan néz ki. Szeszkvioxidja az erbia. Az erbium tulajdonságait bizonyos mértékig a benne található szennyezők mennyisége és minősége határozza meg. Nincs ismert biológiai funkciója, bár úgy vélik, hogy az anyagcserét gyorsítja.

Az erbium 19 K alatt ferromágneses, 19–80 K között antiferromágneses, 80 K felett paramágneses sajátságú.

Kémiai tulajdonságai
Az erbiumfém levegőn lassan fényét veszti, és erbium(III)-oxid keletkezése közben könnyen elég:
4 Er + 3 O2 → 2 Er2O3

Az erbium eléggé elektropozitív fém, hideg vízzel lassan, forró vízzel gyorsan reagál, miközben erbium-hidroxid keletkezik:
2 Er (s) + 6 H2O (l) → 2 Er(OH)3 (aq) + 3 H2 (g)

Az erbiumfém az összes halogénnel reakcióba lép:
2 Er (s) + 3 F2 (g) → 2 ErF3 (s) [rózsaszín]
2 Er (s) + 3 Cl2 (g) → 2 ErCl3 (s) [ibolya]
2 Er (s) + 3 Br2 (g) → 2 ErBr3 (s) [ibolya]
2 Er (s) + 3 I2 (g) → 2 ErI3 (s) [ibolya]

Az erbium készségesen oldódik híg kénsavban, melyben a hidratált Er(III)-ionok sárga színű [Er(OH2)9]3+ komplex formájában vannak jelen:

2 Er (s) + 3 H2SO4 (aq) → 2 Er3+ (aq) + 3  (aq) + 3 H2 (g)

Felhasználás
Az erbium erősíteni tudja a száloptikában haladó fényt, anélkül hogy előzőleg a fényt elektromos jelekké kellene alakítani.

Jegyzetek 

Lantanoidák
Itterbium

Az itterbium a periódusos rendszer egyik kémiai eleme. Vegyjele Yb, rendszáma 70. Az elem lágy, ezüstös színű fémes megjelenésű anyag, mely a ritkaföldfémek közül a Lantanoidák csoportjába tartozik. Természetes állapotában a gadolinit, a monacit és a xenotim ásványokban fordul elő. A természetes itterbium hét stabil izotóp keveréke. A mesterségesen előállított 169Yb izotópot gammasugár-forrásként használják.

Jellemzői 
Az itterbium lágy, képlékeny, könnyen formálható elem, mely ezüstösen csillog. Ritkaföldfém, ezért az ásványi savak könnyen megtámadják és oldják, vízzel lassan lép reakcióba, a levegőn oxidálódik.

Az itterbiumnak három allotrop módosulata létezik, melyeket rendre alfa, béta és gamma allotrópnak neveznek, és melyeknek fázisátalakulása −13 °C-nál és 795 °C-nál következik be. A béta módosulat szobahőmérsékleten létezik és felületen középpontos kristályszerkezetű, míg a magas hőmérsékleten létező gamma módosulat térben középpontos kristályszerkezetű.

Normál állapotban a béta módosulat fémesen vezető tulajdonságot mutat, ám 16 000 bar nyomás környékén félvezető tulajdonságú lesz. Elektromos ellenállása tízszer nagyobb 39 000 bar nyomáson, ám ez az ellenállás 40 000 bar nyomáson a szobahőmérsékletű ellenállás 10%-ára esik. Más ritkaföldfémektől eltérően, melyek alacsony hőmérsékleten antiferromágneses és/vagy ferromágneses tulajdonságokat mutatnak, az itterbium 1 K felett paramágneses tulajdonságú.

824 °C-os olvadáspontjával és 1196 °C-os forráspontjával az összes fém közül az itterbiumnak legszűkebb a folyadékállapoti hőmérséklet-tartománya.

Története 
Az itterbiumot Jean Charles Galissard de Marignac svájci vegyész fedezte fel 1878-ban. Marignac egy új fajta anyagot fedezett fel az akkor erbia néven nevezett földben, és ezt az új anyagot itterbiumnak nevezte el arról a faluról ahol az anyagot találta. Marignac gyanította, hogy az újonnan felfedezett anyag egy új elemet takar.

1907-ben egy francia vegyész, Georges Urbain Marignac itterbiumát két összetevőre választotta szét: neoitterbiumra és luteciára. A neoitterbiumot később itterbium néven ismerte meg a világ, míg a luteciából a lutécium elem lett. Ugyanebben az időben tőle függetlenül Auer von Welsbach is szétválasztotta ezeket az elemeket, de aldebaraniumnak és cassiopeiumnak nevezte el őket.

Az itterbium kémiai és fizikai jellemzőit csak 1953-ban sikerült meghatározni, amikor sikerült csaknem tiszta itterbiumot előállítani. Az elem ára 1953 és 1998 között viszonylag stabil, 1000 dollár/kg körüli volt.

Előfordulása 

Az itterbium, más ritkafödfémekkel együtt ritka ásványokban fordul elő. Leggazdaságosabban és leggyakrabban a monacit homokból nyerik ki (0,03% itterbium). Az elem megtalálható még az euxenitben és a xenotimben. Főbb előfordulási helyei: Kína, Egyesült Államok, Brazília, India, Srí Lanka és Ausztrália. A világ itterbium készleteit egymillió tonnára becsülik. Előfordulása a földkéregben körülbelül 3 mg/kg.

Hivatkozások 

Lantanoidák
Ho Si Minh

Ho Si Minh  (IPA: [], vietnámiul Hồ Chí Minh, kínai írásjegyekkel 胡志明, jelentése „a felvilágosult”, eredeti nevén Nguyễn Sinh Cung; 1890. május 19. – 1969. szeptember 2.) a vietnámi nemzeti mozgalom vezetője, 1954-től 1969-ig Észak-Vietnam, vagyis a Vietnámi Demokratikus Köztársaság elnöke és miniszterelnöke volt.

Életútja 
Nguyen Tat Thanh néven született egy szegény tanító fiaként. Ifjúkorát szegénységben élte le, konfuciánus nevelést kapott, és elvégzett egy a franciák által fenntartott gimnáziumot. Amint tudott, elmenekült hazájából. Három évig tengerész volt egy francia gőzösön, 1915-től két évig Londonban, majd Franciaországban élt. Dolgozott kertészként, pincérként, fotósként és kazánfűtőként. Párizsban került kapcsolatba a kommunistákkal, rövid időt Moszkvában töltött. 

1925-ben Kínában az ő vezetésével alakult meg a Vietnámi Forradalmi Ifjúsági Liga, majd 1930-ban a Vietnámi Kommunista Párt, amelynek nevét később Indokínai Kommunista Pártra változtatták. Vietnámban halálra ítélték, letartóztatták a britek és a kínaiak is, de megmenekült. 1941-től otthon harcolt a japánok ellen. 1945. szeptember 2-án Hanoiban hatalmas tömeg előtt jelentette be a független Vietnámi Demokratikus Köztársaság megalakulását. Ezt követően tört ki az indokínai háború. A háborút végül megnyerték, Vietnám függetlenné vált.

Magyarországi vonatkozások 
Az egri Eszterházy Károly Katolikus Egyetem egy időben (1970-től 1989-ig) Ho Si Minh Tanárképző Főiskola néven működött.

Zalaegerszegen található egy Ho Si Minh-emlékmű a politikus szobrával.

Pápán található egy Ho Si Minh ösvény nevű út.

Magyarul megjelent művei 
Börtönnapló. Versek; prózaford., utószó, jegyz. Ecsedy Ildikó, ford. Weöres Sándor; Európa, Budapest, 1965 A kötet adatlapja a Molyon
A szabad Vietnámért; Kossuth, Budapest, 1968
Válogatott írások. 1920–1969; ford. Hegedüs Éva; Kossuth, Budapest, 1982
Válogatott írások (1954–1969); Fapadoskönyv, Budapest, 2011 (A demagógia klasszikusai sorozat)

Jegyzetek

Források 
 Ho Si Minh – Terebess Ázsia Lexikon
 Életrajz (doksi.hu)

További információk 

 Ho Si Minh írásai angol nyelven
 VietNam's Independence and Ho Chi Minh
 New York Times Obituary, May 19, 1969
 TIME 100: Ho Chi Minh 
 Unmasking Ho Chi Minh
 Facts About Ho Chi Minh by his former ColonelBui Tin
 Ho Chi Minh Biography
 Ho Chi Minh Archive

Kapcsolódó szócikkek 
 Vietnám
 Vietnámi háború

Észak-Vietnám elnökei
1890-ben született személyek
1969-ben elhunyt személyek
Kommunista pártvezetők
Lenin-renddel kitüntetettek