alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Nyitranádas

Nyitranádas (1898-ig Nedasócz, szlovákul Nedašovce) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Báni járásban.

Fekvése 
Bántól 7 km-re délkeletre fekszik.

Története 
1232-ben Nadas néven említik először. A nyitrai váruradalom része volt, majd 1753-tól a nagyszombati jezsuiták faluja. Ezután nyitrai káptalan és a budapesti szeminárium volt a birtokosa. 1715-ben 20 adózó háztartása volt. 1720-ban szőlőskertje és 14 háztartása volt. 1787-ben 35 házában 208 lakos élt. 1828-ban 36 házában 252-an laktak. Lakói főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint "NEDASÓCZ. Tót falu Nyitra Várm. földes Ura a’ Posonyi Seminarium, lakosai katolikusok, fekszik Viszocsányhoz nem meszsze, és annak filiája, földgye középtermékenységű, fája is van mind a’ két féle, gyantát is készítenek, gyűmöltse elég, szőleje termékeny, réttye, legelője jó, piatzozása Bánon."

Fényes Elek szerint "Nedasócz, tót falu, Trencsén vmegyében, Vizócsán fiókja: 263 kath. 8 zsidó lak. F. u. többen. Ut. p. Trencsén."

1920-ig Nyitra vármegye Nyitrazsámbokréti járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 429, túlnyomórészt szlovák anyanyelvű lakosa volt.

2001-ben 460 lakosából 457 szlovák volt.

2011-ben 427 lakosából 414 szlovák volt.

Nevezetességei 
1868-ban épített kápolnájának hajórésze 2023-ban a felújítás során összedőlt.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Nyitranádas Szlovákia térképén
 E-obce

Nyitranadas
Nyitra vármegye települései
Pohába

Pohába (1898-ig Pochabán, szlovákul Pochabany) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Báni járásban.

Fekvése 
Bántól 11 km-re délnyugatra, a Livina jobb partján fekszik.

Története 
A falu azon területen keletkezett, mely 1245 után a Hont-Pázmány nemzetségbeli Becsend bán birtoka volt. 1329-ben "Pobohan" néven említik először. 1330-ban "Pohoban", 1461-ben "Pochaba" néven szerepel az írott forrásokban. Több nemesi család birtokolta, majd a 14. században a Tavarnoki, Traun, Erdődy, Colored és Stummer családoké. A 15. században elpusztult. 1592-ben a német jog alapján telepítették újra. 1715-ben 12 háztartása volt. 1778-ban 3 malma, 13 jobbágy és 8 zsellércsaládja, összesen 82 lakosa létezett. 1828-ban 35 házában 243 lakos élt. Lakói földművesek voltak, de a 18. század végén 13 bognár élt a településen. Terményeiket a nagytapolcsányi és báni vásárokon adták el.

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Nyitrazsámbokréti járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 216, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 259 lakosából 256 szlovák volt.

2011-ben 247 lakosából 240 szlovák.

Források

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Pohába Szlovákia térképén
 E-obce.sk

A Báni járás települései
Nyitra vármegye települései
Peres (Báni járás)

Peres (1899-ig Pravoticz, szlovákul Pravotice) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Báni járásban.

Fekvése 
Bántól 5 km-re délkeletre fekszik.

Története 
1232-ben "Provta" alakban említik először. 1323-ban "Protha", 1370-ben "Prauota", 1598-ban "Prawoticz" néven szerepel az írott forrásokban. A Dejméndi család birtoka volt. 1598-ban 21 ház állt a településen. 1720-ban 10 adózója volt a községnek. 1784-ben 35 házában 44 családban 249 lakos élt. 1828-ban 23 háza és 234 lakosa volt, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint „PRAVOTICZ. Tót falu Trentsén Vármegyében, földes Ura Majthényi, és több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Viszocsányhoz nem meszsze, mellynek filiája, földgyének középszerű mivóltához képest, második osztálybéli.”

Fényes Elek szerint „Pravoticz, tót falu, Trencsén, most A. Nyitra vmegyében, 211 kath., 4 evang., 8 zsidó lak. F. u. többen. Ut. p. Nyitra Zsámbokrét.”

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Báni járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 300, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 303 lakosából 298 szlovák volt.

2011-ben 308 lakosából 299 szlovák volt.

Nevezetességei 
Római katolikus temploma a 18. században épült barokk stílusban, a 19. században újjáépítették.

Források

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Peres Szlovákia térképén
 E-obce.sk

A Báni járás települései
Trencsén vármegye települései
Poroszi

Poroszi (1899-ig Prusz, szlovákul Prusy) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Báni járásban.

Fekvése 
Bántól 3 km-re északra fekszik.

Története 
1208-ban "Prus" néven említik először. 1389-ben "Prúzy", 1419-ben "Prwsy" alakban szerepel az írott forrásokban. 1389-ben Zayugróc várának uradalmához tartozott, később a trencsén-báni uradalom része lett. 1598-ban malma és 17 háztartása volt. 1728-ban 8 adózó háztartása volt. 1784-ben 39 házában 57 családban 306 lakos élt. 1828-ban 30 háza volt 355 lakossal, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint „PRUSZI. Tót falu Trentsén Vármegyében, földes Ura Gr. Illésházy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Bánnak szomszédságában, mellynek filiája, határjának javai jelesek, első osztálybéli.”

Fényes Elek szerint „Pruzs, tót falu, Trencsén, most A. Nyitra vmegyében, a báni uradalomban: 354 kath. lak.”

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Báni járásához tartozott. A háború után lakói mezőgazdaságból éltek és építkezéseken dolgoztak.

Népessége
1910-ben 516, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 539 lakosából 534 szlovák volt.

2011-ben 561 lakosából 551 szlovák volt.

Források

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Poroszi Szlovákia térképén
 E-obce.sk

A Báni járás települései
Trencsén vármegye települései
Szinnyei József (egyértelműsítő lap)

Szinnyei József (1830–1913) bibliográfus
 Szinnyei József (1857–1943) nyelvész, Szinnyei József bibliográfus fia
 Szinnyei József (1881–1951) orvos, Szinnyei József nyelvész fia
Ribény

Ribény (szlovákul Rybany) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Báni járásban.

Fekvése 
Bántól 6 km-re délre a Bebrava partján széles lapályon fekszik.

Története 
A község területén a bronzkorban a lausitzi kultúra embere élt.
A mai települést 1323-ban "terra Riblyen" néven említik először. Neve a szláv ryba (= hal) főnévből származik. 1332-ben "Riblen" alakban szerepel a pápai tizedjegyzékben, mely János nevű papját is említi. 1496-ban "Riblen", 1598-ban "Rybany" néven szerepel a korabeli forrásokban. Részben az esztergomi érsekség, részben a Ribánszky család birtoka. 1598-ban 64 ház állt a faluban. 1720-ban 21 adózója volt. 1784-ben 83 házában 128 családban 709 lakos élt. 1828-ban 84 háza és 761 lakos volt, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak, később az érsekség birtokain dolgoztak. A 19. században területén fűrészmalom működött.

Fényes Elek szerint "Ribény, tót falu, Trencsén, most Nyitra vmegyében, a Trencsénbe vivő országutban, Nyitra Zsámbokréthez egy órányira: 818 kath. lak. Van egy kath. paroch. temploma, derék vendégfogadója. Határa meglehetős termékenységű; rétjei patakja mentében jók. F. u. az esztergomi érsek"

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Báni járásához tartozott. Egykor szeszfőzdéje is volt.

Népessége
1910-ben 1230, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 1479 lakosából 1448 szlovák volt.

2011-ben 1455 lakosából 1405 szlovák volt.

Neves személyek
Itt született 1950-ben Marián Masný Európa-bajnok csehszlovák válogatott szlovák labdarúgó, csatár. Az 1980–81-es csehszlovák bajnoki idény gólkirálya.

Nevezetességei 

 A Mindenszentek tiszteletére szentelt római katolikus temploma a 14. század elején épült gótikus stílusban, később reneszánsz stílusban építették át. A 20. századbanúj hajóval bővítették. Harangját 1519-ben öntötték.
 Temetőkápolnája a 18. században épült.
 Nepomuki Szent János szobra 1786-ban, a templom mögötti kereszt 1787-ben készült.
 Iskolaépülete 1857-ben épült.

Jegyzetek 
Rudolf Zatko: Vianočné a fašiangové zvyky v Rybanoch. Národopisný sborník 4/1.

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Obce info.sk
 E-obce.sk
 Ribény Szlovákia térképén

A Báni járás települései
Trencsén vármegye települései
Sissó

Sissó (szlovákul Šišov) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Báni járásban. Alsó- és Felsőrédek tartozik hozzá.

Fekvése 
Bántól 12 km-re délnyugatra, a Livina-patak jobb partján fekszik.

Története 
A települést 1113-ban "Sis" alakban a zoborhegyi apátság határleírásában említik először. 1247-ben "Sys", 1458-ban "Sysow" néven szerepel a korabeli forrásokban. A zobori bencés apátság birtokai közé tartozott. 1245-ben a Hont-Pázmány nembeli Becsend birtoka. A 14. századtól a nagytapolcsáni uradalomhoz tartozott. 1535-ben részben birtokosa a Burján család, később a Besnák, Balogh, Blaskovics és Bokros családok birtokolták. 1715-ben nemesi község 17 adózó portával. 1778-ban 4 kúriája, 12 nemesi, 6 gazda és 12 zsellércsaládja volt, összesen 355 lakossal. 1828-ban 41 házában 283 lakos élt. Lakói mezőgazdasággal és a nagybirtokokon végzett munkákkal foglalkoztak. A községben szeszfőzde is működött.

Vályi András szerint "SISÓ. Tót falu Nyitra Várm. földes Urai Burján, ’s több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik a’ Bodoki járásban; határja jól termő."

Fényes Elek szerint "Sissó, tót falu, Nyitra vgyében, Trencsén vgye szélén, 261 kath., 28 zsidó lak. Sovány határral, de derék erdővel. Kath. paroch. templom van. F. u. többen. Ut. p. N.-Tapolcsány."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Nyitrazsámbokréti járásához tartozott.

Népessége 
1910-ben 367 lakosából 273 szlovák, 65 magyar, 21 német és 8 egyéb anyanyelvű volt.

2001-ben 506 lakosából 502 szlovák volt.

2011-ben 483 lakosából 474 szlovák.

Neves személyek
 Itt született 1782-ben Bokross Ferenc piarista rendi tanár.
Itt szolgált Bokross János Miksa (?–1837) katolikus pap.

Nevezetességei 
 Szent Kereszt Felmagasztalása tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1781-ben épült, tornyát 1821-ben építették.
 Kastélya 1870-ben épült korábbi alapokon.

Jegyzetek 
 Monument revue 2/2019

Külső hivatkozások 
 E-obce.sk
 Községinfó
 Sissó Szlovákia térképén

Sisso
Nyitra vármegye települései
Timorháza

Timorháza (szlovákul Timoradza) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Báni járásban.

Fekvése 
Bántól 10 km-re északra, a Bebrava partján fekszik.

Története 
A mai község területén a bronzkorban a lausitzi kultúra települése állt, melynek temetőjét is megtalálták. A mai települést 1355-ban "Tymoraz" alakban említik először, de a falu már századokkal korábban is létezett, hiszen temploma a 13. századra keltezhető. 1389-ben "Thymorad", 1598-ban "Thymoraz" néven szerepel a korabeli forrásokban. A zayugróci uradalomhoz tartozott. 1598-ban 25 ház állt a településen. 1720-ban 5 adózója volt. 1784-ben 30 házában 52 családban 210 lakos élt. 1828-ban 39 háza és 446 lakosa volt. Lakói főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint "TIMARÓCZ. Tót falu Trentsén Várm. földes Urai Gr. Kolonics, és B. Zay Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik N. Szlatinához közel, és annak filiája; földgyei középszerűek."

Fényes Elek szerint "Timorácz, tót falu, Trencsén, most Felső-Nyitra vgyében, 380 lak. a zay-ugróczi urad. tartozik."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Báni járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 481 lakosából 467 szlovák, 8 német, 2 magyar és 4 egyéb nemzetiségű volt.

2001-ben 503 lakosából 502 szlovák volt.

2011-ben 521 lakosából 507 szlovák volt.

A település népessége a korábbiakban az alábbiak szerint alakult:

Nevezetességei 
 Szent András apostol tiszteletére szentelt római katolikus temploma a 13. század közepén épült román stílusban, 1501-ben átépítették.
 Vízimalma a 18. század végén épült.

Jegyzetek 
 Monument revue 2/2019

Külső hivatkozások 
 E-obce.sk
 Községinfó
 Timorháza Szlovákia térképén
 Tourist-channel.sk

A Báni járás települései
Trencsén vármegye települései
Terbók

Terbók (1899-ig Trebichava, szlovákul Trebichava) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Báni járásban.

Fekvése 
Bántól 15 km-re északra fekszik.

Története 
A települést a német jog alapján alapították a 14. század végén. Első írásos említése 1396-ban "Trebichava" alakban történt.  1479-ben "Therbok", 1481-ben "Trebychawa", 1598-ban "Trebichawa" néven említik. Előbb a beckói, majd a zayugróci uradalom része volt. Területén uradalmi major és kőbánya működött. 1598-ban malom és 13 ház állt a településen. 1720-ban 7 adózója volt. 1784-ben 35 házában 64 családban 340 lakos élt. 1828-ban 35 háza és 461 lakosa volt. Lakói mezőgazdasággal, erdei munkákkal, gyümölcstermesztéssel, később főként mezőgazdasági idénymunkákkal foglalkoztak.

Vályi András szerint " TREBISOVA. Tót falu Trentsén Várm. földes Urai Gr. Kolonits, és B. Záy Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik N. Szlatinához nem meszsze, mellynek filiája; határja középszerű."

Fényes Elek szerint " Trebichova, tót falu, Trencsén, most F. Nyitra vmegyében, a zay-ugróczi uradalomban: 118 kath., 230 evang., 6 zsidó lak."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Báni járásához tartozott. A háború után lakói közül sokan kivándoroltak a tengerentúlra.

Népessége
1910-ben 530 lakosából 520 szlovák 2-2 német és magyar és 6 egyéb anyanyelvű volt.

1921-ben 573 lakosa volt.

1930-ban 500 lakosa volt.

1970-ben 270 lakosa volt.

1980-ban 157 lakosa volt.

1991-ben 79 lakosa volt.

2001-ben 44 lakosából 43 szlovák és 1 cseh volt.

2011-ben 43 lakosa volt, mindegyik szlovák.

Nevezetességei 
Klasszicista harangláb a 19. század elejéről.

Jegyzetek

További információk 
 Hivatalos oldal
 E-obce.sk
 Községinfó
 Terbók Szlovákia térképén

A Báni járás települései
Trencsén vármegye települései
Újülés

Újülés (1899-ig Chudó-Lehota, szlovákul Chudá Lehota) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Báni járásban.

Fekvése 
Bántól 11 km-re délnyugatra fekszik.

Története 
A települést 1400-ban "Wyiles", "Wyles" alakban említik először. A Tordamezey család birtoka volt, később a szkacsányi uradalom része. 1715-ben 8 háztartása létezett. 1753-ban 23 jobbágy, 5 zsellér és 3 napszámos család élt itt. 1778-ban 14 jobbágy és 2 zsellérháza állt. 1828-ban 108 házában 753 lakos élt, akik földművesek, gyümölcstermesztők  voltak. A 19. században sokan szegődtek el mezőgazdasági idénymunkákra.

Vályi András szerint " Csuda Lehota. Magyar falu Nyitra Várm. földes Ura a’ Nyitrai Káptalanbéli Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Nyitrához 1 mértföldnyire, fáza van tűze, és épűletre elég, a piatzozása Nyitrán, malma 3/4 órányira, földgye közép termékenységű."

Fényes Elek szerint "Lehota (Chudo), tót falu, Nyitra vmegyében, Trencsén vmegye szélén: 132 kath., 1 evang., 2 zsidó lak. Sovány határa, de szép erdeje van. F. u. a nyitrai káptalan. Ut. posta Nyitra-Zsámbokrét."

Nyitra vármegye monográfiája szerint "Chudo-Lehota, a sissói u. n. szárazvölgyben fekvő falu, összesen 107 tótajku r. kath. vallásu lakossal. Postája Sissó, táviró- és vasúti állomása N.-Tapolcsány. Földesurai 1401-ben a Tordamezeyek voltak, később pedig a nyitrai székeskáptalan."

A trianoni békeszerződésig Nyitra vármegye Nyitrazsámbokréti járásához tartozott. A község mezőgazdasági jellegét később is megőrizte.

Népessége 
1910-ben 134, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 215 lakosából 214 szlovák volt.

2011-ben 201 lakosából 198 szlovák.

Nevezetességei 
Szent Kereszt Felmagasztalása tiszteletére szentelt római katolikus kápolnája.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 E-obce.sk
 Községinfó
 Újülés Szlovákia térképén

A Báni járás települései
Nyitra vármegye települései
Újvíz

Újvíz (1899-ig Czimenna, szlovákul Cimenná) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Báni járásban.

Fekvése 
Bántól 11 km-re nyugatra fekszik.

Története 
A települést 1484-ben "Czymya" alakban említik először. 1598-ban "Czimenna" a neve. Részben a trencsén-báni uradalom része volt, részben pedig a Surányi, Halácsy és Soky családoké. 1598-ban uradalmi major volt a területén. Szőlőskertjét 1720-ban említik. 1784-ben 11 házában 13 családban 75 lakos élt. 1828-ban 7 háza volt 54 lakossal. Lakói mezőgazdasággal, szőlőtermesztéssel foglalkoztak.

Vályi András szerint "CZIMENNA. Tót falu Trentsén Vármegyében, földes Ura Gróf Illésházy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Inovetz hegye alatt, Nyitra Vármegyének szomszédságában, Dubovdjel mellett, ’s ennek filiája, erdeje elég, határja termékeny, földgyei a’ hegyek oldalain soványok, ’s ambár legelője, és fájok is van, mind azáltal egyéb fogyatkozásaihoz képest, harmadik Osztálybéli."

Fényes Elek szerint " Czimena, tót falu, Trencsén vgyében, Nyitra vmegy szélén. Táplál 12 kath., 4 zsidó lak. Erdeje szép, de földje a hegyoldalban sovány. A báni uradalomhoz tartozik"

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Báni járásához tartozott. A második világháború idején lakói csatlakoztak a szlovák nemzeti felkeléshez. 1944. november 29-én a németek a falut kifosztották és felégették, 4 lakost pedig kivégeztek.

Népessége
1910-ben 119, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 94 szlovák lakosa volt.

2011-ben 93 lakosa volt, mindegyik szlovák.

Jegyzetek

További információk 
 E-obce.sk
 Községinfó
 Újvíz Szlovákia térképén

Ujviz
Trencsén vármegye települései
Viszocsány

Viszocsány (szlovákul Vysočany) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Báni járásban.

Fekvése 
Bántól 4 km-re délkeletre fekszik.

Története 
Területén a 7. és 8. századból származó halomsírok találhatók, melyeket korai szláv síroknak tartanak. A települést 1232-ben "Vyssian" alakban említik először, 1337-ben "Wisschen", 1345-ben "Wyschen", 1349-ben "Wyschan", 1405-ben "Wyssaczan", 1444-ben "Wysozan", 1598-ban "Wisoczan" néven említik. Neve a szláv vysočane (= magasan lakók) szóból származik. A középkorban a gróf Cseszneky család birtoka volt, később több nemesi család, köztük a Viszocsányi, a Tarnóczy és a Nozdroviszky családoké. 1598-ban 13 ház állt a településen. 1784-ben 31 házában 41 családban 191 lakos élt. 1828-ban 16 háza és 202 lakosa volt. Lakói mezőgazdasággal, gyümölcstermesztéssel, szőlőtermesztéssel foglalkoztak.

Vályi András szerint " VISOCSÁNY. Tót falu Trentsén Várm. földes Ura Tarnóczy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Zaj Ugróczhoz 1/2 mértföldnyire; földgye termékeny, réttye, legelője, erdeje, és szőlős kertyei is vagynak."

Fényes Elek szerint " Vizocsán, Trencsén m. tót f. Nyitra vmegye szélén: 186 kath., 6 zsidó lak., szép erdővel, s elég legelővel a hegyeken. F. u. Brogyány Gábor."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Báni járásához tartozott.

A hozzá tartozott egykori Csaltice major egykor falu volt, 1349 óta szerepel az írott forrásokban. Helyi nemesek birtoka volt. 1598-ban 4 háza volt. 1720-ban csak major volt. 1784-ben 4 házában 14 családban 82 lakos élt. 1828-ban 2 háza és 33 lakosa volt.

Népessége
1910-ben 183, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 144 szlovák lakosa volt.

2011-ben 125 lakosából 121 szlovák volt.

Nevezetességei 
 Római katolikus temploma eredetileg román stílusú volt, később gótikus, majd a 18. században barokk stílusban építették át. A román templomból a sekrestye, a gótikus templomból a torony maradt meg.
 Kastélya a 17. században épült reneszánsz stílusban, 1821 körül klasszicista stílusban építették át. Gazdasági épületei a 18. és 19. században épültek.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 E-obce.sk
 Községinfó
 Viszocsány Szlovákia térképén

A Báni járás települései
Trencsén vármegye települései
Latkóc

Latkóc (szlovákul Látkovce) Zayugróc község településrésze, egykor önálló község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Báni járásban.

Fekvése 
Bántól 12 km-re keletre fekszik.

Története 
A latkóci birtokot már 1113-ban a Nyitra melletti zobori apátság oklevele is megemlíti. A települést 1364-ben említik először. Birtokosai a zobori apátság, majd a Latkóczy család, később a Zablathy család voltak. A Latkóczy család legjelesebb tagja Latkóczy Pál 1485-ben Ugróc várának kapitánya volt. 1598-ban 23 ház állt a településen. 1784-ben 22 házában 35 családban 140 lakos élt. 1828-ban csak 8 háza volt 195 lakossal, akik főként mezőgazdasággal, juhtenyésztéseel, gyúmölcstermesztéssel foglalkoztak. Birtokosa a Náchlinger család volt.

Vályi András szerint "LATKÓCZ. Tót falu Trentsén Várm. földes Urai Latkóczy, és több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Viszotsánnak szomszédságában, mellynek filiája, határja sovány." 

Fényes Elek szerint "Latkócz (Kis), tót falu, Trencsén vmegyében, Nyitra vmegye szélén: 151 kath., 12 evang., 6 zsidó lak. Erdeje ennek is sok F. u. az ugróczi uradalom, és a Latkóczy nemes fam." 

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Báni járásához tartozott. 1918-tól szeszfőzde működött a községben. 1968-ban csatolták Zayugróchoz.

Népessége
1880-ban 55 lakosából 3 magyar és 51 szlovák anyanyelvű volt.

1890-ben 72 lakosából 2 magyar és 67 szlovák anyanyelvű volt.

1900-ban 86 lakosából 4 magyar, 1 német és 81 szlovák anyanyelvű volt. Ebből 71 római katolikus és 15 evangélikus vallású volt.

1910-ben 63 lakosából 5 magyar, 3 német, 45 szlovák és 10 egyéb anyanyelvű volt.

1921-ben 70 lakosából 67 csehszlovák, 1 német és 2 egyéb nemzetiségű volt. Ebből 55 római katolikus és 15 evangélikus vallású volt.

1930-ban 54 lakosa mind csehszlovák volt. Ebből 53 római katolikus és 1 evangélikus vallású volt.

2001-ben Zayugróc 1523 lakosából 1508 szlovák és 5 magyar volt.

Források

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Latkóc Zayugróc honlapján
 E-obce.sk

Latkoc
Trencsén vármegye települései
Martyn Ferenc Múzeum

A Martyn Ferenc Múzeum Pécsett a Káptalan u. 4. szám alatt található. A 19. század közepén épült klasszicista épületben a 20. századi magyar művészet egyik legjelentősebb alkotójának műveit tekintheti meg a látogató. Martyn Ferenc (1899–1986) szobrászművész, festő és grafikus, a nonfiguratív irányzat egyik első magyar képviselője volt. 1945-től Pécs művészetének meghatározó egyénisége.

A Martyn Ferenc kiállítás még a festő életében, 1979-ben, a művésznek is otthont adó, 1841-ben épült, egyemeletes, korábbi kanonoki házban, a mostani múzeum épület szomszédságában, a Káptalan utca 6. szám alatt nyílt meg.  Érdekesség, hogy itt még 1841-ben, a keleti szárny építésekor római mozaikpadlót találtak, ami  valószínűleg egy föld feletti sírépület padlóját borította. Az épület előtt Martyn két bronzplasztikája áll (Barbár emlék, Gabriel Fauré emlékére), a kapualjat az általa tervezett üvegablak díszíti.

2011-ben nyílt meg a felújított kiállítás a Káptalan utca 4-ben a Modern Magyar Képtár részeként.

Jegyzetek  

Pécs múzeumai
Zayváralja

Zayváralja (1899-ig Zay-Podhrágy, szlovákul Uhrovské Podhradie) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Báni járásban.

Fekvése 
Bántól 13 km-re északkeletre fekszik.

Története 
A falu határában sűrű erdővel benőtt csúcson állnak Ugróc várának romjai. A 13. század második felében Bács trencséni ispán építtette. 1295-ben "Castrum Vgrog" néven említik először, az ugróci váruradalom központja. 1297-ben "Wgroch", 1352-ben "Wgrowg", 1446-ban "Vhurocz" alakban említik. 1295 és 1321 között Csák Mátéé, majd királyi vár. 1389-től királyi adományként Stibor vajdáé, ezután több tulajdonosa volt, köztük a Bánffyaké. A Zay család 1560-ban szerezte meg. A harcokban szerepet nem játszott, nem újították meg, szerepét a zayugróci várkastély vette át.

A falut 1481-ben "Podhradye" alakban említik először. 1483-ban "Podhrade", 1598-ben "Podhrady Nowa" alakban említik. Az ugróci váruradalomhoz tartozott, ezért története is szorosan kötődött a várhoz. A Zay család birtoka, majd a 17. és 18. században a Kollonichoké. 1598-ban a bíróén kívül 4 ház állt a faluban. 1720-ban 9 adózója volt. Lakói mezőgazdasággal, erdei munkákkal, állattartással, mészégetéssel, gyümölcstermesztéssel foglalkoztak, de sokan jártak el messzebb is idénymunkákra.

Vályi András szerint " PODHRADI. Tót falu Trentsén Vármegyében, földes Ura B. Zay Uraság."

Fényes Elek szerint " Podhrágy, (Ugrócz), tót falu, Trencsén, most A.-Nyitra vgyében, a zai-ugróczi uradalomban: 20 kath., 82 evang. lak. A helység felett egy meredek kősziklán még most is láthatni egy meglehetős épségü régi várat, melly a gr. Zayak tulajdona. Ut. p. Nyitra-Zsámbokrét."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Báni járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 185, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 55 lakosából 54 szlovák volt.

2011-ben 39 lakosából 37 szlovák volt.

Nevezetességei 
Ugróc várának romjai a 13. század első feléből román kori kápolna és a várpalota romjaival. Átépítve a 16. század második felében. A várpalota további részei a 14. század végén és a 15. század elején épültek. Sarokbástyái 1547-ben és 1589-ben épültek. A 18. században pusztult el.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 E-obce.sk
 Községinfó
 Zayváralja Szlovákia térképén

A Báni járás települései
Trencsén vármegye települései
Amerigo Tot Múzeum

Az Amerigo Tot Múzeum Pécsett, a Káptalan utca 4. alatt található.

Az állandó kiállítás

A múzeum megnyitása előtt, 1978-ban Amerigo Tot 13 művet adományozott Pécsnek. Az Amerigo Tot Múzeum kiállítása 1984-ben nyílt meg, amikor újabb 12 darabbal gazdagodott a városi gyűjtemény.

A fiatalként Itáliába költözött művész itt elhelyezett művei a teljes életét átfogják: a friss olaszországi élmények hatására a reneszánsz (magyarul: újjászületés) igézetében született Keresztelés (1938) című domborműtől, a termékenységet szimbolizáló ősanya-típusokon (Kavicsasszonyok; az 1940-es évek) át a Történelmi ellipszisig (1980), amely a római Szent Péter-bazilikában díszíti a Magyarok Nagyasszonya tiszteletére felszentelt kápolnát.

A múzeum eredetileg (1984-től 2006-ig) a Káptalan utca 2-ben (a Zsolnay Múzeummal egy épületben) működött.
2011 őszétől a Káptalan utca 4. szám alatt tekinthető meg a gyűjtemény.

Jegyzetek

Pécs múzeumai
Művészeti múzeumok és galériák
Schaár Erzsébet: „Utca”

A Schaár Erzsébet: „Utca” Schaár Erzsébet szobrásznő utolsó, nagy alkotása, amely a pécsi Múzeumutcában (Káptalan u. 5.) tekinthető meg.

Története
Az épületet Janáky István tervezte 1985–86-ban, posztmodern stílusban. 1991-ben helyezték el benne az alkotást, az először 1974-ben Székesfehérváron, majd ’75-ben a svájci Luzernben kiállított – eredetileg és ideiglenesen hungarocellből készült – kompozíció időtállóbb anyagú rekonstrukcióját.

Schaár Erzsébet művészetének eme összegzése tér és ember kapcsolatának, tér és idő korrelációjának szuggesztív megjelenítése, mely egyebek között neves magyar művészek portréit (Szabó Lőrinc, Patkós Irma, Psota Irén), illetve környezeti alkotásokat (Kirakat, Tükörszoba) foglal magába, végleges változatában gipszből formázva.

A székesfehérvári Csók István Múzeumban 1974-ben mutatták be 24 méteres „Utcát”. Az életnagyságú alakokból és építményekből álló, monumentális együttes hungarocellből van megformálva, továbbá textilből, kócból, növényekből, tükörüvegből. Később bemutatták Luzernben, részleteit a Velencei Biennálén, majd Stockholmban, végül Budapesten, a Magyar Nemzeti Galériában. Később pécsi múzeum tulajdonába került. A törékeny műveket aztán gipsz és műanyag változatban készítették el.

Források
Schaár Erzsébet: "Utca" a Janus Pannonius Múzeum oldalán
Schaár Erzsébet: "Utca" a pecsvarosom.hu oldalán
Schaár Erzsébet: "Utca" az iranypecs.hu oldalán

Pécs múzeumai
Múzeumutca

A Múzeumutca a pécsi Káptalan utcát jelöli; ezt az elnevezést arról kapta, hogy az utca épületeinek nagy része múzeum. A Múzeumutca a Pécs2010 Kulturális Főváros projekt keretein belül felújításra került. Nyolc múzeumépületet újítottak fel; volt, ahol (Papnövelde u. 5.) ez bővítéssel lett egybekötve és volt, ahol az épületek kertjeit parkosították. Emellett a kapcsolódó közterületeket is rekonstruálták.

Itt található múzeumok 

 Káptalan u. 2.
 Zsolnay Múzeum
 Reneszánsz Kőtár
 Káptalan u. 3.
 Victor Vasarely Múzeum
 Mecseki Bányászati Múzeum
 Káptalan u. 4.
 Amerigo Tot Múzeum
 Múzeum Galéria
 Modern Magyar Képtár
 Káptalan u. 5.
 Nemes Endre Múzeum
 Schaár Erzsébet: „Utca”
 Káptalan u. 6.
Martyn Ferenc Múzeum

Galéria

Jegyzetek 

Pécs múzeumai
Pécs utcái és terei
Drapál János

Drapál János (Budapest, 1948. február 3. – Pöstyén, 1985. augusztus 11.) gépjármű-technikus, motorkerékpár-versenyző.

1966-tól 1981-ig a Budapesti Honvéd, utána a Honvéd Petőfi SE versenyzője volt. 1967-ig túra, 1968-tól gyorsasági kategóriában versenyzett. A magyar versenyzők közül először nyert vb-futamokat – 1971-ben a csehszlovák (250 kcm), 1972-ben a jugoszláv, 1972-ben és 1973-ban az osztrák nagydíjon (350 kcm). MZ-vel és YAMAHA 250–350-nel indult. A szocialista országok ún. Béke Barátság Kupájának (BBK) 6-szoros győztese. 1971-től 1984-ig 9-szeres magyar bajnok. 1967-ben a túramotoros bajnokcsapat tagja.

1971-ben kilencedik volt a vb-n 250 cm³-ben. 1972-ben vb hetedik helyezést ért el 350 cm³-ben. 1973-ban kilencedik volt ugyanebben a kategóriában. 20 vb futamon indult. Ebből négyet megnyert, egyszer harmadik lett.

A pöstyéni versenyen motorkerékpárjával baleset áldozata lett. Mivel Drapál a Magyar Néphadsereg kinevezett polgári alkalmazottja volt, a Magyar Néphadsereg a saját halottjává nyilvánította, egyben felkérte lakóhelyének községi végrehajtó bizottságát, hogy számára díszsírhelyet jelöljenek ki. Ennek megfelelően Drapált a pilisszentiváni köztemető főútja mellett kialakított díszsírhelyen helyezték végső nyughelyére.

Emlékezete
2008. augusztus 1-jén utcát neveztek el róla egykori lakóhelyén, Pilisszentivánon, alig száz méterre attól a háztól, ahol élt. Ugyanezen alkalomból egy emlékkövet is állítottak az utca déli végébe, Molnár Sándor környékbeli vállalkozó felajánlásából.

Források

Források
http://www.mek.iif.hu/porta/szint/egyeb/lexikon/eletrajz/html/ABC03014/03536.htm

További információk
Drapál János. Egy élet a motorsportért; szerk. Vörös János; Honvéd Petőfi Sport Egyesület, Bp., 1985

1948-ban született személyek
1985-ben elhunyt személyek
Budapesten született személyek
Pilisszentivániak
Magyar motorversenyzők
Versenybalesetben elhunyt motorversenyzők
Nova (egyértelműsítő lap)

Nova település
 Nóva, szupernóva a csillagászatban
 Nova Irodalmi Intézet
 Nova Marvel Comics képregényeinek kitalált szereplője
 Nova romboló - hajótípus a Babylon 5 science fiction tévésorozatban
 nova – más névalakban nove, noa,  noha, noah – szőlőfajta
 Nova – görög televíziós szolgáltató
 Nova – magyar motorkerékpár-márka az 1920-as években (gyártotta a Kistarcsai Gép- és Vasútfelszerelési Gyár Részvénytársaság
 Nova (hordozórakéta) – a Holdra szálláshoz a korai koncepciók bán tervezett óriásrakéta
Balzsamos szuhar

A balzsamos szuhar (Cistus ladanifer) a mályvavirágúak (Malvales) rendjébe és a szuharfélék (Cistaceae) családjába tartozó faj.

Előfordulása 
A balzsamos szuhar eredeti előfordulási területe északról délre, Franciaországtól kezdve Spanyolországon és Portugálián keresztül, egészen Marokkóig tart. Azonban az ember dísznövényként sokfelé ülteti. Ennek következtében megtelepedett Kaliforniában, a Madeira-szigetek, a Kanári-szigeteken, Cipruson és Új-Zéland Déli-szigetén.

Megjelenése 
Kisebb cserje, amely 1-2,5 méter magasra és körülbelül ugyanennyi szélesre nő meg. A levelei örökzöldek és lándzsásak, 3-10 centiméter hosszúak és 1-2 centiméter szélesek; felül sötétzöldek, alul világosabbak. Virágai 5-8 centiméter átmérőjűek, sugaras szimmetriájúak, öttagúak, a párta fehér, a szirmok eredésénél gyakran bíbor színű folttal. Vékony, ép szélű levelei ragadósak (balzsamosak).

Egyéb 
„Balzsamjából” illatszerek alapanyaga készül.

Bizonyos területeken a babérlevelű szuharral (Cistus laurifolius) hibridizálódik (például: Parque Regional de la Cuenca Alta del Manzanares)

Főleg a Boletus nemzetségbeli gombafajokkal, azokon belül pedig az ízletes vargányával (Boletus edulis) alkot mikorrhizás kapcsolatot.

Képek

Források 
Cistus ladanifer L. Plants of the World Online
Linnaeus, C. 1753. Species Plantarum, Tomus I: 523.
Dansereau, P.M. 1951. Notes sur les Cistes. II. Révision de la section Ladanium. Mém. Soc. Bot. France 32: 3–10, DOI:10.1080/00378941.1951.10839820.
Dobignard, A. & Chatelain, C. 2011. Index synonymique de la flore d'Afrique du Nord. Volume 3: Dicotyledoneae: Balsaminaceae – Euphorbiaceae. Conservatoire et jardin botaniques, Genève, , p. 299. PDF Online. Reference page.
Ferrer Gallego, P.P., Laguna Lumbreras, E. & Crespo, M.B. 2013. Typification of six Linnaean names in Cistus L. (Cistaceae). Taxon 62(5): 1046–1049. doi: 10.12705/625.6. Reference page.
USDA NRCS PLANTS Profile
Webb, C.J., Sykes, W.R., Garnock-Jones, P.J. 1988. Flora of New Zealand. Volume IV: Naturalised Pteridophytes, Gymnosperms, Dicotyledons. . online.
Águeda B, Parladé J, de Miguel AM, Martínez-Peña F (2006). "Characterization and identification of field ectomycorrhizae of Boletus edulis and Cistus ladanifer". Mycologia. 98 (1): 23–30. doi:10.3852/mycologia.98.1.23. PMID 16800301.

Mályvavirágúak
Növényfajok
Európa növényvilága
Afrika növényvilága
Dísznövények
Sárgadinnye

A sárgadinnye (Cucumis melo) a tökfélék (Cucurbitaceae) családjába tartozó faj. Ázsiai eredetű gyümölcs (termesztési technológiáját illetően zöldség). Álterméséért már 4000 évvel ezelőtt is termesztették Perzsiában és Afrikában.

Termesztésének feltételei 
Termesztése csak azokon a vidékeken ajánlatos, ahol hosszú meleg nyár van, így elegendő az idő a beéréshez. Az éghajlati hőmérséklet határozza meg a cukortartalmát is. Jó, tápdús talajt igényel. A hőmérsékletet emelhetjük, ha fekete fóliát helyezünk az indák alá.

Tulajdonságai 
Többféle fajtáját ismerjük. Héja lehet sima, rücskös, hálós, vagy barázdált, húsa narancsszínű vagy zöldes árnyalatú, egyes fajtáknál a dinnye érésével a zöld szín aranysárgára változik. A nevük is különbözhet, színük is, sőt tápanyagtartalmuk is.

Tápértéke 
Tápértékét a következő anyagok határozzák meg: kalcium, foszfor, vas, nátrium, kálium, mangán, magnézium, réz, cink, kobalt és króm, A-vitamin, niacin, riboflavin, tiamin, folsav és C-vitamin.

Termesztése 

A sárgadinnye a világ számos régiójában termesztett gyümölcs, és népszerű az egész világon. 2021-ben a sárgadinnyét több mint 90 országban termesztették, és az éves termés mennyisége meghaladta a 28 millió tonnát.

A világ legnagyobb sárgadinnye-termelői közé tartozik Kína, Törökország, India, Kazahsztán és Afganisztán. Ezek az országok a 2021-es termelésük alapján az első öt helyen álltak. 2021-ben Kína és Törökország az éves termés több mint felét (54%) adták a világ sárgadinnye-termelésének.

Jegyzetek

Források 
Sárgadinnyedzsem citrommal recept
Hogyan válasszunk sárgadinnyét?
Mézdinnye - A tél dinnyéje

Növényfajok
Tökfélék
Zöldségek
Gyümölcsök
Gyógynövények
Ázsia növényvilága
Tökfélék (kulinária)
Szegfűszeg

A szegfűszeg (Syzygium aromaticum, régi nevén: Caryophyllus aromaticus) a 18. századig csak őshazájában, a Maluku-szigeteken termett, és halálbüntetés járt annak, aki ki akarta csempészni. Manapság főleg a trópusi Afrikában, Zanzibáron és Madagaszkáron termesztik.

Megjelenése, termesztése 

Ennek a 15–20 méter magasra is megnövő, meleg- és vízigényes mirtuszfélének a levelei lándzsásak, örökzöldek. Halványlilás-rózsaszínű virágai a hajtások csúcsain nyílnak.
 
A fűszert a pirosló virágbimbókból készítik: a zsenge bimbókat pálmalevélbe csomagolva szárítják, amíg a közismert barnára nem sötétednek. A fiatal bimbók a legillatosabbak. Alakjuk szögre emlékeztet, innen a szegfűszeg név.

Trópusi, meleg- és vízigényes növény. Magvetéssel szaporítható. A magoncok csak 9–12 éves korukban kezdenek virágozni.

Felhasználása 

Kesernyés, kissé égető, erősen aromás ízét a sok illóolaj adja: ezt a likőriparban és kozmetikai szerek gyártásához is felhasználják.  A jó minőségű szegfűszeg szétnyomva olajat enged, vízbe téve fejjel lefelé süllyed. Pikáns mártások, paradicsomos és boros ételek, páclevek és főleg sütemények ízesítésére használják. Savanyúságokba is tehető, finom, különleges ízárnyalatot ad a savanyúságnak. Fahéjjal kombinálva többféle – főleg gyümölcsös, illetve alkoholos – italt ízesítenek vele.

Nemcsak a szárított bimbót használják, hanem a virágot is – Indonéziában például cigaretta illatosítására is. A bimbójából, szárából, leveléből és magjából sajtolt illatos olajat a gyógyászatban alkalmazzák. A szegfűszegolajban sok (15% körül) az eugenol, ami a vanillin egyik fő aromaanyaga. 
Fájdalomcsillapító hatása van, így hasznos lehet pl. ízületi gyulladásokban, de akár fogfájás esetén is.

Képek

További információk 
 Szegfűszeg
 Ehető virágok
 Kretek - Szegfűszeges cigaretta
 http://www.theplantlist.org/tpl/record/kew-199236

Kapcsolódó szócikkek 
 Natúr gyógyteák
 

Növényfajok
Mirtuszfélék
Ázsia növényvilága
Indonézia növényvilága
India növényvilága
Fűszerek
Gyógynövények
Bükk (növénynemzetség)

A bükk vagy bükkfa (Fagus) a bükkfafélék (Fagaceae) család névadó nemzetsége, 8-10 fajjal. Régies nevei: bikk, bikkfa.

Elterjedése, élőhelye 

Alapvetően holarktikus, az északi mérsékelt öv lombhullató erdeiben elterjedt nemzetség; a közönséges bükk (Fagus sylvatica) a Magyar-középhegységben 600 m fölött zonális bükkös erdőtársulások meghatározó fája.

Megjelenése, felépítése 

Koronája szétterülő; magányosan szabályos gömb alakúvá fejlődik, erdőben hengeres. Törzse sima, szürke.

Fényes, zöld levelei kétoldalt szórtan állnak.

Jelentéktelen külsejű, egyivarú virágai barkákba állnak össze; a porzós virágzat fejecskeszerű, a termősek párosával fejlődnek.

Rügyei hegyesek, elállóak, orsó alakúak, 2 cm körüli hosszúságúak, színük fahéjbarna.

Termése fásodott, tüskés, háromélű, kupacsba zárt, négy kopáccsal nyíló makk; mivel a tölgy makkjánál kisebb, ezért gyakorta makkocskának nevezik.
A bükkmakk ehető, és elég magas zsírtartalmának köszönhetően étolaj préselhető belőle. Fogyasztása nagy mennyiségben nem ajánlott a mérgező fagin tartalma miatt.

Életmódja 

Lombhullató, 35–40 m magasra növő fa. Az elegyetlen bükkösök lombkoronája rendkívül zárt, emiatt cserje- és gyepszintjük is fejletlen. Virágait a szél porozza be.

Felhasználása 
Sokféleképpen hasznosítható, jól alakítható keményfa. Az egyenes szálú, nagy átmérőjű rönkökből sokféle félkésztermék állítható elő. Minden szerszámmal jól megmunkálható: késeléssel, hámozással furnér készíthető belőle. Gőzöléssel jól hajlítható, a hajlított (például thonet) bútorok gyártásának legfontosabb alapanyaga. Gőzölés nélkül könnyen vetemedik. Nem időjárásálló; külső térben gombák és rovarok is károsíthatják. Rajzolata jellegtelen, ezért felületét gyakran páccal, színezéssel, festéssel kezelik. Papír, farost, faszén és berimbau gyártására/készítésére is kiválóan alkalmas. Magas hőmérsékleten ég, a régi fazekasság kedvenc tüzelőanyaga volt.

Jegyzetek

Források

További információk 

 Flora of China – Fagus
 Flora of North America – Fagus
 Bükk, bükkfa jellemzői, ültetése és gondozása

Bükkfafélék
Fák
Növénynemzetségek
Kereklevelű kapotnyak

A kereklevelű kapotnyak (Asarum europaeum) a farkasalmafélék (Aristolochiaceae) családjába tartozó, örökzöld évelő növény.

Alfajai 

 Asarum europaeum subsp. caucasicum (Duch.) Soó, 1966
 Asarum europaeum subsp. europaeum
 Asarum europaeum subsp. italicum Kukkonen & Uotila, 1977

Életmódja, élőhelye 

Nedvesebb, hűvös, árnyas erdők aljnövényzetében nő. Március–májusban virágzik. A Mátrában és a Bükk-vidéken megtalálhatóak állományai.

Jellemzése 

A gyöktörzse a talajban nő, a föld fölé csak könnyen felismerhető, jellegzetes, vese alakú, fényes levelei emelkednek. Szétdörzsölve a szár és a levélzet is borsillatú.

Ugyancsak jellegzetes, illatos, bíbor-barna virága nem feltűnő: körülbelül 15 mm-es; földre hajló. A pártacimpák háromszög alakúak, hegyesek.

Virágdiagram

Felhasználása 

A középkorban gyökér- és hajtásdrogját vízhajtónak, fejfájás ellen, reuma gyógyítására és hánytatásra használták. Alkalmazása azonban súlyos következményekkel is járt: vesegyulladást, sőt halált is okozott. Ezért ma már kizárólag gyógyszergyári készítmények alapanyaga.
Fogyasztása tilos, szerepel az OGYÉI tiltólistáján is.

Leveleit előszeretettel kötik a hóvirág csokrokhoz.

Gyöktörzséből tüsszentőport (havasi burnót, havasi tabak) készítenek.

Jegyzetek

Források 
 D. Nagy Éva: Vadvirágok 2. Búvár Zsebkönyvek, Móra, 1976., p. 6.
 

Növényfajok
Farkasalmafélék
Mérgező növények
Free Lossless Audio Codec

A FLAC-et (Free Lossless Audio Codec, magyarul Szabad, veszteségmentes audiokodek) az MP3-hoz hasonlóan hanganyagok tömörítésére használják, de azzal ellentétben a FLAC-kel való tömörítés veszteségmentes, tehát tömörítés közben a hanganyag egyáltalán nem veszít a minőségéből. A FLAC hanganyagok tömörítése az általános célú tömörítőknél (például ZIP, gzip) jóval hatékonyabb: a tömörítetlen hangfájlokhoz képest akár 30-50%-os méretcsökkenés is elérhető vele, míg például ZIP-pel legfeljebb 10-20%. (Összehasonlításképp: egy Vorbis vagy MP3 file esetén a tömörítés akár a 80%-ot is meghaladhatja, de a veszteséges eljárás miatt az eredetivel pontosan megegyező hanganyag nem állítható újból elő.)

Műszaki jellemzők
A FLAC csak fixpontos mintákat támogat, lebegőpontosakat nem. Bármilyen PCM kódolást képes kezelni 4-től 32 bites mintákig, bármilyen mintavetelezési frekvenciát 1 és  között 1 Hz-es lépésekben, és 1 és 8 között bármennyi csatornát. A csatornák csoportosíthatók, így a sztereó vagy 5.1 surround hanganyag esetén a kódolás kihasználja a csatornák közötti hasonlóságokat is. A FLAC CRC ellenőrző összegeket használ a sérült adatok felismerésére (ami streaming médiumok esetében fontos), és a nyers PCM audio adatfolyamra egy MD5 ellenőrző kódot is tartalmaz a STREAMINFO metaadatokban.

A FLAC saját keretformátummal rendelkezik, de mivel a projekt része lett a Xiph.org-nak, így Ogg keretformátumban is használható.

A FLAC szabadon elérhető és támogatott a legtöbb operációs rendszeren, beleértve a Windows-t, a Unix-szerű operációs rendszereket (Linux, *BSD, Solaris, OS X, IRIX), BeOS-t, OS/2-t, és az Amigát.

A projekt
A FLAC projekt a következőket tartalmazza: 
 stream formátum
 egy egyszerű konténerformátum a stream számára, amit FLAC-nek (vagy natív FLAC-nek is) neveznek
 libFLAC, egy referencia kódoló és dekódoló könyvtár metaadat interfésszel
 libFLAC++, a libFLAC-féle objektum csomagoló
 flac, egy libFLAC-en alapuló parancssoros program FLAC streamek kódolására és dekódolására
 metaflac, egy parancssoros metaadat szerkesztő a .flac fájlokhoz és végerősítéshez
 beépülő pluginek különböző zenelejátszókhoz (Winamp, XMMS, foobar2000, musikCube stb.)
 a Xiph.org Alapítvánnyal közösen fejlesztett Ogg konténerformátum streaming célokra (Ogg FLAC-ként is ismert)

A FLAC nevében szereplő „szabad” azt jelenti, hogy a stream formátum specifikációit bárki szabadon implementálhatja előzetes engedély nélkül (a Xiph.org fenntartja magának a jogot a FLAC specifikációk és engedélyek megváltoztatására), és hogy sem a FLAC formátum, sem az implementált kódoló/dekódoló eljárások nem állnak semmilyen szabadalom alatt. Ez azt is jelenti, hogy az említett implementáció szabad szoftver. A libFLAC és libFLAC++ forrásai BSD licenc, a flac, a metaflac, valamint a pluginek forrásai GPL alatt érhetőek el.

A FLAC projekt kifejezetten arra kéri a fejlesztőit, hogy ne implementáljanak semmiféle másolás elleni védelmet.

Jegyzetek

További információk 
A „FLAC” projekt honlapja
A FLAC fájlokat lejátszani képes lejátszók listája

Audiokodekek
Orvosi füstike

Az orvosi füstike (Fumaria officinalis), egyéb nevei: füstike, füstikefű, epefű, földi epefű. A boglárkavirágúak (Ranunculales) rendjébe és a füstikefélék (Fumariaceae) családjába tartozó lágy szárú, egynyári növényfaj. Európától Közép-Ázsiáig honos, a Fumaria (füstike) nemzetség leggyakoribb képviselője Nyugat- és Közép-Európában. Szántóföldek szélén, utak mentén, köves helyeken, kertekben terem.

Jellemzői 
10–30 cm-re megnövő, vékony, szétterülő szárú, kékesszürke, hamvas bevonatú, tejnedv nélküli növény. Szórt állású levelei kétszeresen szárnyaltak. Május-szeptember között virágzik. Hajtásvégi fürtvirágzatában 20-40 rózsaszínű, a csúcson sötétpiros, sarkantyús, zigomorf virág található, melyek szirmainak vége csaknem feketésen elszíneződik. Pártája 6–9 mm hosszú, keskenyebb a fogazott csészeleveleknél, melyek hamar lehullnak. Egymagvú termése gömb alakú makktermése, ráncos, száraz.

Felhasználása 
Izokinolin-alkaloidokat (fumarin), fumársavhoz kapcsolódó szerves savakat, flavonoidokat tartalmaz.

A gyógyászatban a fumaria alkaloidok kivonatát használják, ami szabályozza az epekiválasztást és oldja az Oddi-sphincter (gyűrű alakú izomréteg, amely az epevezetéket kapcsolja a patkó bélhez) görcsét. A hatóanyagaiból előállított fumársav észterét a pikkelysömör terápiás kezelésében használják.

Gyógyteaként a szárított, virágzó hajtásrészeit használják fel. Kivonata görcsoldó hatású a tápcsatorna felső részén. Enyhíti az epehólyag, epeutak és a gyomor-bél traktus görcsös panaszait. Már az ókorban is alkalmazták vízhajtóként, székrekedés ellen és epegyógyszerként. Népies nevei – epefű, földi epefű – főleg epegyógyító hatására utalnak. Hashajtó és vizelethajtó hatása miatt a népi gyógyászat székrekedés, krónikus bőrgyulladás kezelésére használta. 
A homeopátia ekcéma és a máj működési zavarai (sárgaság) ellen használja.

Fogyasztása tilos, szerepel az OGYÉI tiltólistáján is.

Hasonló fajok 
A kövi füstike (Fumaria muralis) fürtjeiben kevesebb virág nő.

Jegyzetek

Források 
 
 

Mákfélék
Növényfajok
Gyógynövények
Az Európai Unió három pillére

Az Európai Unió három pillére 1993 és 2009 között alkotta jogilag az Európai Uniót (EU). Az EU ezzel a struktúrával jött létre az 1992-ben megkötött maastrichti szerződés 1993. november 1-jei hatályba lépésével. Míg az első pillér szupranacionálisan, konzultációs mechanizmus alapján működött, amelyet gyakran neveznek közösségi modellnek is, addig a második és harmadik pillérben kormányközi modell valósult meg. A három pillér 2009. december 1-jén szűnt meg, amikor a lisszaboni szerződés hatályba lépésével az EU egységes jogi személyiséget kapott.

 az Európai Közösségek (angolul European Communities);
 a közös kül- és biztonságpolitika (Common Foreign and Security Policy, CFSP);
 a rendőri és bírói együttműködés büntetőügyekben (Police and Judicial Co-operation in Criminal Matters, PJCC). Ezt eredetileg bel- és igazságügyi együttműködésnek nevezték (Justice and Home Affairs, JHA).

Az első pillért az Európai Közösség (EK), az Európai Szén- és Acélközösség (ESZAK) és az Európai Atomenergia Közösség (Euratom) alkotta. Az első pillér hatáskörébe tartozó területeken hozott döntésekhez minősített többség kellett. Az ESZAK-ot létrehozó 1951-es párizsi szerződés hatálya 2002. július 23-án lejárt, és mivel feleslegesnek ítélték, nem is próbálták megőrizni; kötelezettségei és jogai az Európai Közösségre szálltak.

A második pillér alapja az Európai Politikai Együttműködés (European Political Cooperation, EPC) volt.

A harmadik pillér a jogszabályok, az igazságszolgáltatás, a menedékjog, a bevándorlás összehangolását jelentette.

Források 
 Czékmann Zsolt–Kalas Tibor–Torma András–Turkovics István: Európai közigazgatás, Miskolci Egyetemi Kiadó, 2012, ; 27-28. o.

Fordítás 
 

Pillere
Arborista

Peter Bedker definíciója szerint „Az arborista fák gondozásában jártas specialista, aki jól ismeri a fák szükségleteit, szakképzettsége és felszerelése révén képes biztonságban dolgozni a fák koronájában és megfelelően gondoskodni róluk”.

Munkájuk során az arboristák fák lombkoronájában dolgoznak, jellemzően alpintechnikával vagy esetenként emelőkosaras autóból elérve azt. Munkájukhoz tartozik a fák metszése, koronaalakítása, száradékolása – mely során az elszáradt ágakat távolítják el szakszerűen –, és a veszélyes helyzetű fák kitermelése is.

További információk
 Arborista (fényképek)
 Trees Are Good
 ISA International Society of Arboriculture

Foglalkozások