alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Carol al VII-lea al Sfântului Imperiu Roman

Carol Albert de Bavaria (n. 6 august 1697, Bruxelles - d. 20 ianuarie 1745, München) a fost principe elector al Sfântului Imperiu Roman și împărat romano-german al Sfântului Imperiu Roman sub numele de Carol al VII-lea între 1742-1745, în contextul discuțiilor dacă Maria Terezia de Habsburg este sau nu aptă să-i succeadă la tron tatălui ei (vezi și: Pragmatica Sancțiune, Războiul de Succesiune Austriacă).

Nașteri în 1697
Decese în 1745
Împărați romano-germani
Regi germani
Casa de Wittelsbach
Duci de Bavaria
Electori de Bavaria
Oameni din Bavaria
Cavaleri ai Lânii de Aur
Oameni din Bruxelles
Global Information Grid

Global Information Grid (prescurtat GIG, în română: "Rețeaua informațională  globală") este un set global, interconectat (de la terminal la terminal) de "capabilități informaționale, procese asociate și personal pentru colectarea, procesarea, stocarea și managementul informațiilor" (C4ISR) la cerere pentru forțele armate, politicieni și personal auxiliar. 

GIG include toate "sistemele de comunicații și calcul, servicii, software, date de sistem, servicii de securitate și alte servicii asociate" aflate în proprietate sau închiriate de către Ministerul Apărării al SUA, care sunt necesare cu scopul de a obține superioritate informațională pentru forțele armate ale SUA.

Conceptul a fost prezentat oficial de către Chief Information Officer al Pentagonului la data de 22 septembrie 1999 și a devenit parte integrantă a politicii Pentagonului la 19 septembrie 2002.

Deși obiectivul ambițios al GIG nu a fost realizat încă decât într-o formă embrionară, comunicațiile între soldați realizate cu sprijinul computerelor pe câmpul de luptă au fost un succes, cel mai recent în timpul Celui De-al Treilea Război din Golful Persic.

Această rețea a fost introdusă pentru a face posibilă aplicarea noii doctrine militare numită "Război bazat pe rețele".

GIG în ficțiune 
Vezi Skynet

Vezi și

Legături externe 
 Websit al Defense Information Systems Agency
 GIG la Global Security
 Departamentul Apărării al SUA
 2002 Directivă 
 Știri referitoare la GIG 
 NSA despre GIG 
Război bazat pe rețele
Cursa înarmării
Revoluția în Afacerile Militare
Dresaj

Dresajul reprezintă instruirea, obișnuirea unui animal să execute, la comandă, anumite mișcări, să îndeplinească anumite munci etc.
Se face de obicei la vârstă tânără, când animalul învață mai ușor.

Regulile principale ale dresajului sunt: repetarea, ritmicitatea, continuitatea și progresivitatea.
Se bazează pe folosirea unui sistem de excitanți, care au aceeași succesiune și intensitate și se adresează tuturor sau numai anumitor organe de simț și la care animalul se obișnuiește să răspundă prin aceeași mișcare.

Vezi și 
Dresaj canin
Dresaj (cai)

Dresaj
Dan Petrescu (dezambiguizare)

Există mai multe persoane cu numele Dan Petrescu:

 Dan Petrescu (scriitor)
 Dan Petrescu (fotbalist)
 Dan Petrescu (arbitru de fotbal)
 Dan Petrescu (geolog)
Petre Mihai Băcanu

Petre Mihai Băcanu (n. 11 decembrie 1944, satul Homorâciu, comuna Izvoarele, județul Prahova) este un jurnalist, editorialist și dizident român. În prezent, este director al societății "R" și director executiv al ziarului "România Liberă".

Biografie

Petre Mihai Băcanu s-a născut la data de 11 decembrie 1944 în satul Homorâciu, comuna Izvoarele (județul Prahova). El a absolvit în anul 1964 cursurile Facultății de Filologie din cadrul Universității București. Între anii 1970 și 1988 a lucrat ca redactor la "România liberă".

În anul 1988 este arestat și întemnițat, fiind învinuit ca pregătea editarea unui ziar clandestin, intitulat „România”, chiar înainte de tipărirea primului număr. Un al ziar clandestin, "Luneta" a fost publicat de jurnalistul Hurduc. Eliberat la 22 decembrie 1989, devine primul director al ziarului "România Liberă", care se dovedește a fi un ziar clar anticomunist și cu o orientare democratică fermă.

La 1 aprilie 1990, ziarul "România Liberă" devine primul ziar particular din România. Autor a numeroase articole de atitudine civică și socială, Băcanu este unul dintre ziariștii de primă mărime din România.

Printre numeroasele ințiative ale ziarului se pot menționa campania de presă favorabilă fenomenului Pieții Universității și, respectiv, campania pentru promovarea instituției Avocatului Poporului. Eforturile lui Petre Mihai Băcanu și ale ziarului "România liberă" în această direcție au fost încununate de succes la 6 ani de la intrarea în vigoare a Constituției din 1991, care prevedea înființarea acestei noi instituții.

Este președinte al Asociației Ziariștilor din România și membru al Senatului Alianței Civice.

Legături externe 

 România - Organ al Alianței naționale "R" pentru restructurare, reconstrucție, redeșteptare, 24 ianuarie 2009, Cristina Diac, Jurnalul Național

Articole biografice

 Arestări la "România liberă" , 24 ianuarie 2009, CRISTINA DIAC, Jurnalul Național

Interviuri despre mineriade

 Secretele Mineriadei: Petre Mihai Băcanu:„Minerii au fost duși la mine acasă de securiștii de la SRI“, 30 mai 2010, Mihai Voinea, Adevărul

Nașteri în 1941
Jurnaliști români
Editorialiști români
Directori români de ziare
Disidenți români
Monarhiști români
Gentoo Linux

Gentoo este o distribuție Linux, creată de Daniel Robbins, versiunea 1.0 fiind lansată în anul 2002. Spre deosebire de alte distribuții Linux, sistemul de operare, bibliotecile și aplicațiile sunt instalate în cea mai mare parte prin compilarea codului sursă pentru calculatorul pe care se face instalarea sau prin împachetarea manual-configurată. Acest lucru are ca rezultat în majoritatea cazurilor o creștere a performanței sistemului, dar și o durată de instalare mai îndelungată și un nivel de cunoștințe mai ridicat necesar utilizatorului.
Gentoo utilizează un sistem avansat de administrare și instalare a pachetelor, denumit Portage. Proiectul este susținut de fundația non-profit Gentoo Foundation.

Istoric al versiunilor 

 1.0 - 31 martie 2002
 1.2 - iunie 2002
 1.4 - 5 august 2003
 2004.0 - 1 martie 2004
 2004.1 - 28 aprilie 2004
 2004.2 - 26 iulie 2004
 2004.3 - 15 noiembrie 2004
 2005.0 - 27 martie 2005
 2005.1 - 8 august 2005
 2006.0 - 27 februarie 2006
 2007.0 - 7 mai 2007
 2008.0 - 6 iulie 2008
 Săptămânal publicație 22 septembrie 2008

Note

Legături externe 
 Situl oficial
 Forum oficial
 Comunitatea Gentoo Romania

Distribuții Linux
Distribuții Linux cu eliberare încontinuu 
Distribuții Linux x86-64
Software liber
Fedora (distribuție Linux)

Fedora este o distribuție Linux bazată pe pachete RPM dezvoltată de comunitatea Proiectul Fedora și sponsorizată de Red Hat. Își propune să includă cele mai noi programe libere și cu sursă deschisă. Intitial s-a numit Fedora Core, dar dupa unirea cu Fedora Extras, o dată cu lansarea versiunii 7, denumirea proiectului a fost schimbată în Fedora.

În februarie 2016, Fedora Linux are un număr estimat de 1,2 milioane de utilizatori, și este, de asemenea, distribuția preferată a lui Linus Torvalds (din mai 2020), creatorul nucleului Linux.

Istoric 

Proiectul Fedora a fost creat în toamna anului 2003, când s-a încetat dezvoltarea Red Hat Linux, devenind continuatorul acestuia în cadrul unei comunități deschise; Red Hat Enterprise Linux (RHEL) a rămas singura distribuție suportată comercial de către Red Hat. Versiunile  RHEL sunt bazate pe Fedora, cu o selecție a pachetelor instalate, perioada de testare mai îndelungată și suport comercial.
Numele Fedora deriva de la un proiect voluntar, Fedora Linux, care furniza un număr de aplicații suplimentare pentru Red Hat Linux și de la termenul Fedora (pălărie, în limba engleză), care este un element distinctiv al siglei "Shadowman" folosită de către Red Hat. Fedora Linux și Red Hat Linux au format împreună Fedora Core, iar în 2007, prin unirea cu Fedora Extras, a rezultat Fedora.

Distribuții 

Fedora Project oferă distribuțiile în mai multe moduri:
 Pe suport optic DVD/CD - setul de pachete majore Fedora la momentul livrării
 Imagini Live - imagini pentru CD sau DVD care pot fi folosite pentru crearea de CD Live sau de Live USB, optional fiind posibilă instalare pe suportul magnetic permanent (hard disk)
 CD Minimal - suport minimal oferit pentru instalarea prin protocoalele HTTP, FTP sau NFS.

De asemenea Fedora Project pune la dispoziție variante personalizate a distribuției Fedora, sub formă de Fedora "spins". Acestea sunt compilate dintr-un set specific de pachete software și au o configurație software, care îndeplinește cererile specifice unui anumit tip de utilizator.

Pachetele suplimentare pentru Linux Enterprise (EPEL) reprezinta efortul unei comunități bazate pe voluntariat de la proiectul Fedora, pentru a crea un depozitar cu pachete de înaltă calitate, pachete adiționale care sunt complementare cu baza Red Hat Enterprise Linux a proiectului Fedora si compatibile cu distribuții adiacente precum CentOS sau Linux Științific.

Administratorul pachetelor software este în principal utilitarul yum. Interfețe grafice precum pirut, pup sau puplet, care oferă informații vizuale cu privire la actualizările disponibile. Adițional, depozitare suplimentare pot fi adăugate în sistem, astfel pachete care nu sunt disponibile în Fedora pot fi instalate.

Versiuni 
Versiunea actuală este Fedora 38, care a fost lansată la 18 aprilie 2023.

Legături externe 
 Site oficial Fedora
 Forum oficial Fedora
 Comunitatea românească Fedora 
 Forum comunitatea românească Fedora 

Distribuții Linux
Proiectul Fedora
Software liber
Software cu sursă deschisă
Limbi uralo-altaice

Familia limbilor uralo-altaice reunește limbile uralice și limbile altaice. Nu toți cercetătorii sunt de acord că aceste două grupuri de limbi se înrudesc, deși prezintă anumite caracteristici comune - sunt în general limbi aglutinante, cu armonie vocalică. Aceste caracteristici comune ar putea avea ca origine contactul îndelungat dintre popoarele vorbitoare de limbi uralice și altaice.

Limbi
Limbi aglutinante
Deflator PIB



Definiție 

În economie deflatorul PIB este o măsură a schimbării prețurilor tuturor produselor noi, produse într-o anumită țară, produse finite și servicii. PIB înseamnă produsul intern brut, valoarea totală a bunurilor și serviciilor produse într-o economie într-o anumită perioadă.

Deflatorul PIB se bazează pe un "coș al pieței" fix, reprezentând bunuri și servicii. Mărimea coșului se modifică în funcție de consumul oamenilor și de modelele de investiții. Astfel, noile modele de cheltuieli pot apărea în deflator ca un răspuns al oamenilor la prețurile în schimbare.

Mod de calcul

În cele mai multe sisteme de calcul naționale, deflatorul PIB măsoară raportul dintre PIB-ul nominal și PIB-ul real.

Formula folosită pentru calculul acestui deflator este:

Vezi și

 Indicele prețurilor de consum
 Inflație

Macroeconomie
Indicatori economici
Regula de aur a politicii fiscale

Regula de aur este o regulă fiscală adoptată de Gordon Brown din Marea Britanie pentru a reda un principiu pentru operarea politicii fiscale. Regula de aur spune că într-un ciclu economic, guvernarea se va împrumuta numai pentru a investi și nu pentru a crea cheltuieli curente.

Justificarea pentru regula de aur derivă din teoria macroeconomică. Păstrând constante celelalte variabile, o creștere a împrumuturilor guvernamentale face ca rata dobânzii să crească, iar investițiile să scadă, pentru că o rată mai mare a dobânzii este necesară pentru ca investiția să fie profitabilă. Deși guvernul folosește fondurile împrumutate pentru a investi în proiecte cu o rată a dobânzii similară cu investiția privată, acumularea de capital scade, având consecințe negative asupra creșterii economice.

Macroeconomie
Samuel de Champlain

Samuel de Champlain (n. 1567, Brouage, Franța - d. 25 decembrie 1635, Québec, Canada) a fost un geograf, explorator și cartograf francez, întemeietorul orașului Québec și primul Guvernator General al Canadei, între 1613 și 1627, de facto, respectiv între 1627 și 1635, numit de regele Ludovic al XIII-lea al Franței.

Date biografice 
Născut la Brouage în 1567, Samuel de Champlain ajunge în Noua Franță, pentru prima dată, în 1603. Va întreprinde 21 de expediții între Franța și Noua Franță. Fondează Acadie și orașul Québec în 1608. Samuel de Champlain vizitează coasta de nord-est a Americii de nord și Marile Lacuri Huron și Ontario. În 1634, pregătește întemeierea Montreal-ului, care va avea loc în 1642. Champlain a participat la popularea unei noi colonii, pentru aceasta determinând să vină familii, artizani, soldați, preoți. Astfel prezența franceză se instalează în Québec. Moare la Québec la 25 decembrie 1635.

Note

Bibliografie 

 Samuel Eliot Morison, Samuel de Champlain: Father of New France Little Brown, 1972.
 Denis Vaugeois & Raymonde Litalien (editori), Champlain: the birth of French America, McGill-Queen's University Press, 2004.
 Adrianna Morganelli, Samuel de Champlain: from New France to Cape Cod, Crabtree Pub, 2006.
 David Hackett Fischer, Champlain's Dream, Simon and Schuster, 2008.

Legături externe 
 Marcel Trudel: Champlain, Samuel de  (at The Canadian Encyclopedia)
 A complete map of the exploration routes of Samuel de Champlain: Map of Samuel de Champlain voyages
 Biography at the Museum of Civilization
 The Canadian Museum of Civilization - Face-to-Face - The Canadian Personalities Hall
 Samuel de Champlain Biography by Appleton and Klos
 Description of Champlain's voyage to Chatham, Cape Cod in 1605 and 1606. 
 The Samuel de Champlain Portal 
  Champlain's tomb: State of the Art Inquiry
  From Samuel de Champlain: Les Voyages de la Nouvelle France... (1632) (at Rare Book Room)

Nașteri în 1567
Decese în 1635
Decese pe 25 decembrie
Cartografi francezi
Exploratori francezi
Guvernatori Generali ai Canadei
Ferdinand de Saussure

Ferdinand de Saussure (n. 26 noiembrie 1857, Geneva, Elveția, d. 22 februarie 1913 la castelul Vufflens, Morges, cantonul Vaud, Elveția) a fost un lingvist elvețian. Este considerat părintele lingvisticii moderne.

Biografie 

Saussure provine dintr-o familie de iluștri savanți din Geneva. După încheierea cursurilor secundare pleacă să studieze la Leipzig, unde se găsea cea mai celebră universitate specializată în filologie din vremea sa. Apoi a lucrat câțiva ani în Franța, unde a predat lingvistica indoeuropeană. Ulterior, s-a întors în Elveția. Aici a primit o catedră de lingvistică unde a predat, între altele, limba sanscrită, limba lituaniană și lingvistica generală.

Este considerat drept fondatorul lingvisticii moderne. În Cursul de lingvistică generală Cours de linguistique générale (1916), publicat de către studenții săi, după moartea sa, pe baza notițelor pe care și le luaseră la cursurile acestuia, el a definit concepte fundamentale (distincția dintre limbaj, limbă și vorbire, între sincronie și diacronie <a făcut diferența dintre lingvistica sincronică, care studiază o limbă în stadiul în care se află ea într-un anumit moment, și lingvistica diacronică, care compară diferitele stadii ale unei limbi>, caracterul arbitrar al semnului lingvistic etc.) care ulterior vor inspira, nu numai știința lingvistică, dar și alte sectoare ale științelor umaniste.

Idei 

 Saussure face deosebirea dintre limbaj (ca posibilitate de a folosi o limbă), limbă (ca ansamblu de semne folosite de o comunitate. De exemplu româna, franceza, engleza etc) și vorbire (ca formulare a unui vorbitor într-o anumită limbă). 
 Teoria semnului lingvistic, ca asociere prin gândire a unui semnificant (imaginea mintală, vizuală sau auditivă a unui cuvânt) și a unui semnificat (concept, adică reprezentarea mentală a unui lucru).
 Limbajul selectează simultan un semnificant – dintr-o masă informă de sunete – și un concept – dintr-o masă informă de percepte. 
 Limbajul are o dimensiune sincronică (ca raporturi între semne la un moment dat) și o dimensiune diacronică (ca evoluție a semnelor în decursul timpului).
 Orice semn este definit, în raport cu altele, prin simpla diferență (în mod negativ) și nu prin caracteristicile sale proprii ("pozitive"): această idee definește caracterul structural al lingvisticii lui Saussure. Ideea se află la originea structuralismului și a filosofiei lui Derrida.
 Raportul dintre semnificant și semnificat este arbitrar; aceasta conduce la distincția dintre semn și simbol; de exemplu, cuvântul pisică ce semnifică imaginea unui mănunchi de păr care se mișcă este un semn, iar imaginea unei balanțe care reprezintă (indirect, pe baza unei convenții) conceptul de justiție este un simbol.

Bibliografie 

 Le cours de linguistique générale de Saussure : Le rôle de la langue vis-à-vis de la pensée Sandrine Tognotti, Université de Genève, 1997. 
 Hearing Heidegger and Saussure by Elmer G. Wiens

Vezi și 

 Comunicare
 Limbaj

Lingviști elvețieni
Nașteri în 1857
Decese în 1913
Oameni din Geneva
Oameni de știință elvețieni din secolul al XIX-lea
Oameni de știință elvețieni din secolul al XX-lea
Edward Sapir

Edward Sapir (n. 1884 - d. 1939) a fost un lingvist și antropolog american, de origină germană evreiască.

A studiat limbile indigene nord-americane. Alături de un alt lingvist american, Whorf, este autorul ipotezei Whorf Sapir. Aceasta susține în varianta ei tare că fiecare limbă în parte constituie de fapt o grilă de tip gnoseologic care poate altera percepția lumii înconjurătoare.

Antropologi americani
Lingviști americani
Evrei germani
Oameni din Pomerania
Nașteri în 1884
Decese în 1939
Savanții în traduceri
CLIPS

CLIPS este un acronim pentru C Language Integrated Production System, o unealtă pentru construirea sistemelor expert dezvoltată de NASA în anii 1980. Sintaxa și numele au fost inspirate de OPS (sistem de producție oficial, în ) creat de Charles Forgy. Primele versiuni de CLIPS au fost dezvoltate începând cu 1984 la NASA-Johnson Space Center (ca o alternativă la sistemul existent numit ART*Inference) până la începutul anilor 1990 când subvenția a încetat din cauza problemelor bugetului Federal, și a unui ordin conform căruia NASA trebuia să cumpere software comercial în loc să-l dezvolte.

CLIPS este probabil cea mai folosită unealtă pentru sisteme expert deoarece este rapidă, eficientă și gratuită și incorporează un limbaj de programare complet orientat obiect. Cu toate că acum face parte din domeniul public, este încă actualizat și susținut de autorul original, Gary Riley.

CLIPS incorporează un limbaj de programare orientat obiect numit COOL pentru a scrie sisteme expert. Cu toate că este scris în limbajul e programare C, interfața sa seamănă foarte mult cu cea a limbajului de programare Lisp. Se pot scrie extensii în C, iar CLIPS poate fi chemat din C.

Ca și alte astfel de limbaje, CLIPS are de-a face cu reguli și fapte. În timpul rulării programelor, existența diferitelor fapte într-o bază de cunoștințe pot face ca o regulă să fie aplicabilă. O regulă aplicabilă este apoi aplicată, adăugându-se astfel noi fapte la baza de cunoștințe. Faptele și regulile sunt create prin definirea lor, cum este exemplificat mai jos:

 (deffacts trouble_shooting
     (car_problem (name ignition_key) (status on))
     (car_problem (name engine) (status wont_start))
     (car_problem (name headlights) (status work))
 )
 (defrule rule1
     (car_problem (name ignition_key) (status on))
     (car_problem (name engine) (status wont_start))
      =>
     (assert (car_problem (name starter) (status faulty)))
 )

Printre descendenții limbajului de programare CLIPS se numără Jess (partea din CLIPS bazată pe reguli scrisă în Java; mai târziu a crescut în direcții diferite), ECLiPSe , Haley Eclipse, FuzzyCLIPS (care adaugă conceptul de relevanță în limbaj) și alții.

Este disponibilă o carte despre CLIPS, Expert Systems: Principles and Programming (ISBN 0534950531), de asemenea și o carte despre Jess. CLIPS conține foarte multă documentație.

Vezi și
Listă alfabetică de limbaje de programare

Legături externe 

 Pagina oficială a proiectului 
 Ce este CLIPS , o explicație
 CLIPS: un candidat pentru motorul Diagnostic System 
 Discuție pe Usenet despre istoria timpurie a CLIPS
 Tutorial de CLIPS 

Sisteme expert
Limbaje de programare
Folkestone

Folkestone (pronunțat ) este un oraș în comitatul Kent, regiunea South East, Anglia, pe malul Canalului Mânecii. Orașul se află în districtul Shepway a cărui reședință este.

Este capătul britanic al Tunelului Canalului Mânecii.

Orașe din Anglia
Limbi samoedice

Limbile samoedice (uneori ortografiat samoiedice) sunt o ramură a familiei de limbi uralice, cealaltă ramură alcătuind-o limbile fino-ugrice. Limbile samoedice sunt vorbite de samoezi, populații de origine mongolă care trăiesc în Siberia de nord de o parte și de alta a munților Ural. Numărul total de vorbitori ai acestor limbi este mic, estimat la numai 30.000.

Limbile samoedice se împart în două subramuri:

 Limbile samoedice nordice:
 Eneț, cu două dialecte foarte diferite;
 Neneț, având două dialecte cu interinteligibilitate redusă;
 Nganasan, vorbită în Peninsula Taimîr;
 Iuraț, dispărută, vorbită anterior în regiunea fluviului Enisei.

 Limbile samoedice sudice:
 Mator, dispărută în secolul al XIX-lea;
 Kamas, stinsă în secolul al XX-lea, ultimul vorbitor murind în 1989;
 Selkup, vorbită de cca 1500 oameni în regiunea dintre fluviile Obi și Enisei, se remarcă printr-un număr mare de foneme vocalice (25). Din 1930 are și o formă scrisă, bazată pe unul dintre cele trei dialecte.

Limbi uralice
Război bazat pe rețele

Războiul bazat pe rețele (în engleză Network-centric warfare) este o nouă doctrină militară care a devenit posibilă datorită Revoluției digitale. 

Este doctrina actuală a Revoluției în Afacerile Militare, reprezentând cea mai nouă etapă a cursei înarmării. Armele, senzorii și centrele de comandă și control sunt conectate prin rețele de comunicații digitale de mare viteză. Conceptul permite o desfășurare mult mai rapidă și eficientă a operațiunilor militare. Este vorba despre un salt calitativ de neimaginat acum 10 ani.

Dacă în Războiul din Irak din 1991 a fost nevoie de 2 zile din momentul în care o țintă era detectată până la trimiterea de forțe pentru a o distruge, în 2003 acest procedeu a durat aprox 20 de minute și va dura mai puțin de un minut în viitor. Este vorba despre o perspectivă "divină", atotcuprinzătoare, de sus, asupra câmpului de luptă, de care beneficiază toate forțele prin fuziunea de informații.

În 1991, 500.000 de soldați dispuneau de o capacitate de transfer de informații de 100 megabit/secundă. În 2003, 350.000 de soldați au atins un obiectiv mult mai dificil, grație creșterii ratei de transmisie la 3 Gigabit/secundă, de 30 de ori mai mult. Se preconizează că în viitor, în primele minute ale începerii ostilităților vor putea fi distruse peste 500 de ținte strategice.

A fost pentru prima dată aplicat pe scară largă, într-o formă embrionară, în Al Treilea Război din Golful Persic.

Activități internaționale 
Există o nevoie semnificativă de armonizare a aspectelor tehnice și operaționale ale operațiunilor de război net-centrice și a operațiunilor net-centrice între mai multe națiuni, pentru a sprijini activitățile de coaliție, operațiunile comune etc. Structura de comandă a NATO și multe națiuni NATO și non-NATO s-au alăturat inițiativei Federalizării Misiunii în Rețea (FMN) și lucrează împreună în cadrul Procesului-cadru FMN pentru a coordona proiectarea, dezvoltarea și furnizarea capacităților operaționale și tehnice necesare pentru desfășurarea operațiunilor net-centrice. În cadrul Alianței, standardele și profilurile de interoperabilitate NATO (NISP) oferă îndrumările și componentele tehnice necesare pentru a sprijini implementarea proiectelor și a rețelei federalizate de rețele. Acordurile individuale de standardizare sunt un mijloc coordonator pentru stabilirea unor standarde tehnice comune între națiunile NATO.

A se vedea, de asemenea, Parteneriatul pentru Pace pentru informații privind extinderea eforturilor de coordonare către națiunile din afara NATO care doresc să sprijine operațiunile militare, altele decât activitățile de război, cum ar fi menținerea interna a păcii, răspunsul la dezastre, ajutorul umanitar etc.

Vezi și 

 Global Information Grid

Legături externe 

 http://www.stsc.hill.af.mil/crosstalk/2004/01/0401Raduege.html 
 http://www.defenselink.mil
 http://www.globalsecurity.org

Război bazat pe rețele
Avion de luptă fără pilot

Avionul de luptă fără pilot (în engleză unmanned combat air vehicle, prescurtat UCAV), este o nouă generație de avioane de luptă care zboară fără a avea nevoie de pilot la bord. 

Pilotarea unui astfel de avion are loc prin teleghidare, de la un centru militar care se poate afla la mari distanțe, cu avantajul că nu se mai pune în pericol viața pilotului.

Se preconizează că în 2015 o treime din avioanele de luptă ale SUA vor aparține acestei categorii.

Tipuri 

 J-UCAS - Un program comun între DARPA/USAF/USN cu două tipuri:
 Boeing X-45
 Northrop-Grumman X-47 Pegasus
 Proiectul Hunter-Killer cu cinci tipuri:
 Scaled Composites Model 395
 Scaled Composites Model 396
 General Atomics RQ-1B Predator sau RQ-1C Predator
 Aurora Flight Sciences/Israel Aircraft Industries Eagle/Heron 2
 Diferite tipuri de la Lockheed Martin
 Dassault Neuron
 Saab SHARC
 Saab Filur
 EADS UCAV
 Denel Aerospace Systems UCAV-TD
 Israel Aircraft Industries Eitan

Legături externe 

 Joint Unmanned Combat Air System (J-UCAS)
 Articol Dassault despre programele sale UAV/UCAV 
 Saab UAV/UCAV info 
 Unmanned Aerial Systems, Mini UAV

Avioane militare fără pilot
Luptă, Avioane de
Listă de guvernatori ai Transilvaniei

Guvernatorul Transilvaniei a fost un vicerege care i-a reprezentat pe monarhii habsburgici în Principatul și Marele Principat al Transilvaniei între 1691 și 1867.

Guvernatorii Principatului Transilvania

Gheorghe Bánffy (1691-1708)
Ștefan Haller (1709-1710)
Ștefan Wesselényi (1710-1713)
Sigismund Kornis (1713-1731)
Ștefan Wesselényi (1731-1732)
Francisc Anton Wallis (1732-1734)
Ioan Haller (1734-1755)
Francisc Venceslav Wallis (1755-1758)
Ladislau Kemény (1758-1762)
Adolf Buccow (1762-1764)
Andrei Hadik (1764-1765)

Guvernatorii Marelui Principat al Transilvaniei

Andrei Hadik (1765-1767)
Carol O'Donell (1767-1770)
Maria Iosif Auersperg (1771-1774)
Samuel Brukenthal (1774-1775, 1776-1787)
Gheorghe Bánffy al II-lea (1787-1822)
Ioan Jósika (1822-1834)
Ferdinand d'Este (1835-1837)
Ioan Kornis (1838-1840)
Iosif Teleki (1842-1848)
Emeric Mikó (1849)
Ludovic Wohlgemuth (1849-1851)
Carol Borromäus Schwarzenberg (1851-1858)
Frederic de Liechtenstein (1858-1861)
Emeric Mikó (1860-1861)
Ludovic Folliot de Crenneville (1861-1867)

În anul 1867 Marele Principat al Transilvaniei a fost desființat prin hotărârea Dietei țării, care a hotărât unirea cu Ungaria.

Vezi și
 Listă de voievozi și principi ai Transilvaniei
Guvernatori
 
Istoria Transilvaniei
Max Frisch

Max Frisch (n. 15 mai 1911, Zürich - d. 4 aprilie 1991, Zürich) a fost un romancier, dramaturg și arhitect elvețian, unul dintre cei mai reprezentativi scriitori de limbă germană. A dezvăluit în opera sa criza spirituală a societății contemporane, nesiguranța și lipsa de sens a existenței umane. Cu piese de teatru ca Biedermann și incendiatorii sau Andorra precum și cu cele trei mari romane ale sale Eu nu sunt Stiller, Homo faber și Numele meu fie Gantenbein, Max Frisch s-a făcut remarcat publicului larg și s-a impus ca un autor important în canonul literaturii germane. A mai compus și piese radiofonice, proză scurtă, precum și două jurnale literare, cuprinzând perioadele 1946-1949, respectiv 1966-1971.

În tinerețe, Max Frisch a simțit că viața burgheză este incompatibilă cu arta și de aceea a rămas multă vreme nesigur ce model de viață ar trebui să urmeze. Consecința acestei indecizii a fost că Frisch și-a întrerupt studiile de germanistică, precum și incipienta carieră artistică, a absolvit facultatea de arhitectură și a lucrat câțiva ani ca arhitect. Abia după succesul romanului său Eu nu sunt Stiller, se hotărăște definitiv să își urmeze destinul de scriitor și își părăsește familia, pentru a se dedica scrisului.

În centrul creației lui Max Frisch se află adesea conflictul cu sine însuși, multe din problemele abordate fiind tipice omului postmodern: descoperirea și apărarea propriei identități, mai ales în momentul coliziunii cu imaginile înrădăcinate în mentalul colectiv al celor din jur, construirea biografiei proprii, conflictul dintre sexe, precum și investigarea gradului în care limba poate satisface nevoia de comunicare. Responsabilitatea, morala și angajamentul politic sunt de asemenea teme importante ale operei sale, operă profund marcată de fenomenele politice din Europa, contemporane autorului: ascensiunea fascismului și cel de-al Doilea Război Mondial. Publicațiile de după război poartă amprenta ironiei, ținta principală fiind în special țara sa, Elveția, pe care Max Frisch a și părăsit-o cu numeroase ocazii.

Date biografice 
Max Rudolf Frisch s-a născut la Zürich, pe 15 mai 1911, ca al doilea copil al arhitectului Franz Bruno Frisch și Karoline Frisch, născută Wildermuth.

Opera

Romane 
 Eu nu sunt Stiller (1954)
 Homo faber (1957) 
 Numele meu fie Gantenbein (1964)

Teatru 
 Don Juan sau pasiunea pentru geometrie (1953)
 Biedermann și incendiatorii (1958)
 Andorra (1961)

Povestiri 
 Montauk (2004)
 ''Barbă albastră

Note

Legături externe 

  Biografie

Nașteri în 1911
Decese în 1991
Scriitori elvețieni
Dramaturgi elvețieni
Romancieri elvețieni
Scriitori de limbă germană
Laureați ai Premiului Ierusalim
Umor românesc

Umorul românesc prezintă atât elemente originale, cât și aspecte împrumutate de la popoarele pe care le moștenește sau cu care a intrat în contact de-a lungul secolelor.

Personaje
Unul dintre primele personaje românești prezente în anecdote este Păcală. Numele lui este derivat de la verbul „a păcăli” și, ținând cont că etimologia cuvântului este necunoscută, se presupune că el face parte din umorul specific românesc.

Influența otomanilor a adus în cultura românească noi personaje și situații. Un urmaș binecunoscut al lumii fanariote este personajul Nastratin Hogea, creat de Anton Pann. Din vremea lui Caragiale dateaza apariția personajului mucalit Mitică și așa numitele miticisme.

În România comunistă a fost inventat un nou personaj, dezagreat de către regimul politic din pricina aluziilor incomode privitoare la realitatea din țară. Eroul bancurilor s-a numit Bulă, reprezentând idiotul tragicomic absolut, capabil să scoată la lumină incongruențele mediului în care trăiește prin marea lui naivitate și incapacitatea de a lua parte la imoralitățile comise de către cei din jurul său (motivul lumii pe dos). În special bancurile cu Bulă copil continuă să fie spuse până în zilele noastre, dar schimbările politice din țară au scăzut neîndoios popularitatea personajului, el nemaifiind un subiect interzis. În 2006, Bulă a fost votat pe locul 59 în clasamentul Mari români.

Tot în timpul regimului comunist, în ultimii ani ai "Epocii de Aur", o mare răspândire aveau bancurile cu Ceaușescu.

Glume politice
În special în timpul regimului comunist, glumele politice erau foarte populare, deși erau ilegale. Cum Ben Lewis a scris în eseul său, „Comunismul era o mașină de produs umor. Teoriile sale economice și sistemul represiunii au creat inevitabil, situații haioase. Au existat și glume despre fascism sau nazism, dar acestea nu au creat o realitate absurdă, stupidă, cum a creat comunismul.”

Umoriști români

 Ion Creangă (prozator)
 Ion Luca Caragiale (dramaturg)
 Constantin Tănase (actor)
 George Topîrceanu (poet)
 Tudor Mușatescu (dramaturg)
 Puiu Călinescu (actor)
 Vlad Mușatescu (prozator)
 Jean Constantin (actor)
 Amza Pellea (actor)
 Toma Caragiu (actor)
 Dem Rădulescu (actor)
 Ștefan Bănică și Stela Popescu (actori)

 Nae Lăzărescu și Vasile Muraru (actori)
 Ioan Groșan (prozator)
 Alexandru Arșinel și Stela Popescu (actori)
 Cip Ieșan (prozator)
 Doru Octavian Dumitru (comedian)
 Mihai Bendeac (actor)
 grupul Divertis
 grupul Vouă
 grupul Vacanța mare
 grupul Planeta Moldova
 grupul Mondenii

Note
Nocrich, Sibiu

Nocrich (în dialectul săsesc Löschkirk, Laeschkirik, Leškirich, în , în , este satul de reședință al comunei cu același nume din județul Sibiu, Transilvania, România.

Așezare 
Localitatea este  situată pe Valea Hârtibaciului, în județul Sibiu.

Date geologice 
În subsolul localității se găsește un masiv de sare.

Istoric 
Prima menționare a localității ca Leschkirch este din 1349. Anterior, în 1263 localitatea este menționată ca Nogrech, denumire reluată în 1402 în traducere latină ca Noua Ecclessia/e și în 1416 în traducere maghiară ca Újegyház.

A fost localitatea de reședință pentru Scaunul Nocrich.

Demografie 
Numărul sașilor din localitate, înregistrat la diversele recensăminte a variat astfel: 
 1488 circa 160 sași (de fapt, s-au recenzat 35 de gospodării, locuitorii fiind estimați),
 1532 - 190 sași, 
 1695 - 160 sași, 
 1765 - 554 sași. 
 1855 - 536 sași, 
 1880 - 566 germani, 
 1910 - 639 sași, 
 1920 - 718 sași, 
 1940 - 810 germani

Monumente istorice 
Ansamblul bisericii evanghelice fortificate din Nocrich
 Biserica Sfântul Vasile din Nocrich

Obiectiv memorial 
Monumentul Eroilor Români din Al Doilea Război Mondial. Obeliscul este amplasat în Parcul Eroilor și are o înălțime de 2,5 m. Este realizat din beton, fiind împrejmuit cu un gard din lemn. Pe fațada monumentului se află un înscris comemorativ. În același plan frontal sunt înscrise și numele a 7 eroi români care s-au jertfit pentru țară.

Personalități 
 Samuel von Brukenthal (1721–1803), guvernator al Transilvaniei și colecționar de artă
 August Treboniu Laurian (1810-1881), istoric, filolog, membru fondator al Academiei Române
 Ilie Botoș (n. 1965), procuror șef al Parchetului de pe lângă ÎCCJ

Vezi și 
 Biserici fortificate din Transilvania

Legături externe 
 Nocrich - Informații și fotografii
 Dicționar de localități din Transilvania

Note

Galerie de imagini 

Nocrich, Nocrich
Nocrich, Nocrich
Cosmos (dezambiguizare)

Termenul Cosmos se poate referi la:

 Cosmos, spațiu extraterestru, universul plus, uneori, entități spirituale sau alte probleme considerate a exista în afara universului nostru fizic
 Cosmos, gen de plante din familia Asteraceae
 Cosmos: Călătorie în Univers, serial de televiziune produs de Carl Sagan
 Cosmos TV, post de televiziune din România

Vezi și
Cadre Noir

Cadre Noir (Cadrul negru) este un corp de instructori de elită de la școala militară de echitație École Nationale d’Équitation. Se află în orașul Saumur din Franța. Denumirea provine de la uniformele negre.

Baletul cailor încălecați de Cadre Noir este impresionant. Spectacolele au loc tot timpul anului, atât la Saumur, cât și în cadrul diverselor evenimente de gală naționale și internaționale.

Legături externe 

 Sit oficial

Ecole Nationale d'Equitation
Ecole Nationale d'Equitation
Cal iberic

Calul iberic este o grupă de cai baroci formată din următoarele rase de cai:
Andaluz
Lusitano
Menorchin
Cartujano

Iberic
 
Cal baroc
Dresaj clasic
Dresaj spaniol
Ovidiu Ioanițoaia

Traian Ovidiu Ioanițoaia (n. 1 martie 1945, Periș), este un ziarist sportiv român. La numai un an de la nașterea sa, părinții săi s-au mutat în Giurgiu, unde a copilărit.

Ovidiu Ioanițoaia a studiat la liceul „Ion Maiorescu” din Giurgiu, după care a urmat cursurile „Institutului de Limbi Străine” din București, unde a învățat engleza, franceza, italiana și polona, astăzi fiind un bun vorbitor al acestor patru limbi de circulație.

El a început în 1968 colaborarea cu ziarul Sportul, în prezent Gazeta Sporturilor. Ovidiu Ioanițoaia a lucrat 14 ani la revista Flacăra, impreuna cu Adrian Păunescu.

În 1991 a fondat și condus ziarul Sportul Românesc. În 1997 l-a părăsit pentru a crea un nou ziar, Pro Sport. Într-o mișcare surpriză, a părăsit acest ziar împreună cu majoritatea echipei redacționale, trecând la ziarul rival, Gazeta Sporturilor, al cărui director este și acum.

Ovidiu Ioanițoaia este casatorit si are o fiică, Iulia, care a studiat jurnalistica și acum lucrează la TVR 2.

A publicat șase cărți cu interviuri și reportaje:

Nimeni nu are nimic de ascuns, Bărbați cu obiceiuri de eroi, Întâmplări din realitatea imediată

Începând din 5 martie 1995 a realizat la Pro Tv "Procesul Etapei", o emisiune sportivă în direct cu cea mai mare audiență din Romania și, mai apoi, "Recursul etapei" la Antena 1. De 10 ani realizeaza emisiunea Tribuna zero la Radio Europa FM.

Note

Legături externe 
Interviuri
 Ovidiu Ioanițoaia: „Am început ca taxator pe tramvaiul 6“, 7 noiembrie 2010, Ana-Maria Onisei, Adevărul

Nașteri în 1945
Jurnaliști români
Directori români de ziare
Dan Sava

Dan Sava (zis Semaka, n. 30 noiembrie 1966, în comuna Verbița, județul Dolj, Republica Socialistă România – d. 16 iulie 1999, pe șoseaua dintre Olimp și Eforie Sud, județul Constanța, România) a fost un membru al grupului Vacanța Mare. A absolvit Facultatea de Informatica la Craiova. Căsătorit, tată a două fete. Este autorul a două cărți de umor ("Psihologia maselor la scaune" și "Am fost manechin la fabrica de prezervative").

Decesul
Și-a pierdut viața într-o vineri dimineața, într-un accident rutier, petrecut în jurul orei 04:30, într-o curbă periculoasă. Din cauza vitezei mari, Dan Sava a pierdut controlul direcției autoturismului său. Polițiștii spun că mașina a intrat apoi în coliziune cu un copac de pe marginea drumului. În urma impactului puternic Dan Sava a murit pe loc. În același accident au mai fost rănite grav și alte 2 persoane: Corina Livia Zuleanu, învățătoare din Craiova, și Claudiu Stancu tot din Craiova. Ei au suferit multiple traumatisme și au fost internați la Spitalul Clinic Județean Constanța.

Aproape 200 de persoane l-au condus pe ultimul drum. Alături de carul mortuar au mers soția lui și cei doi colegi din grup: Mugur Mihăescu și Radu Pietreanu.

Nașteri în 1966
Decese în 1999
Comici români
Lista țărilor în funcție de PIB (nominal)

Produsul intern brut (PIB) reprezintă valoarea de piață a tuturor bunurilor și serviciilor finale ale unei națiuni într-un anumit an. Clasamentul include o listă de țări în funcție de PIB-ul nominal estimat de instituțiile financiare și de statistică, care este calculat în funcție de cursul valutar oficial de piață sau cel comunicat de guvern. PIB-ul nominal nu ține cont de diferențele de cost al vieții (costul menținerii unui anumit nivel de trai en) din diferite țări, iar rezultatele pot varia foarte mult de la un an la altul în funcție de fluctuațiile cursului de schimb al valutei țării respective. Asemenea fluctuații pot schimba poziția unei țări în clasament de la un an la altul, chiar dacă adeseori acestea determină diferențe reduse sau deloc în nivelul de trai al populației respective

Comparațiile între bogățiile naționale sunt, de asemenea, făcute frecvent pe baza parității puterii de cumpărare (PPC), pentru a ajusta diferențele de cost al vieții din diferite țări. Alte valori, precum PIB-ul nominal pe locuitor și PIB-ul PPC pe locuitor sunt utilizate pentru a compara nivelul de trai național. În ansamblu, valorile PPC pe locuitor sunt mai puțin utilizate decât valorile PIB-ului nominal pe locuitor.

De-a lungul timpului, clasamentul economiilor naționale s-a modificat considerabil, Statele Unite au depășit producția Imperiului Britanic în jurul anului 1916, care, la rândul său, a depășit dinastia Qing ca producție totală cu decenii mai devreme. După inițierea tranziției Chinei către o economie de piață socialistă, prin privatizare controlată și dereglementare, poziția țării în clasament a crescut de la locul nouă în 1978, la locul doi în 2010. Creșterea economică a Chinei a accelerat în această perioadă, iar ponderea sa din PIB-ul nominal global a crescut de la 2% în 1980 la 18% în 2021. De asemenea, India a înregistrat un boom economic după punerea în aplicare a politicilor de liberalizare economică la începutul anilor 1990.

Prima listă include estimările întocmite de Fondul Monetar Internațional (World Economic Outlook), a doua listă prezintă datele Băncii Mondiale, iar a treia listă include date compilate de Divizia Statistică a ONU (United Nations Statistics Division). Datele definitive ale FMI pentru anul 2022 și estimările pentru anul 2023 sunt publicate de două ori pe an, în aprilie și octombrie. Entități nesuverane (lumea, continentele și unele teritorii dependente) și state cu recunoaștere limitată (cum ar fi Kosovo, Palestina și Taiwan) sunt incluse în listă dacă au fost menționate în surse.

Tabel 
Tabelul clasifică inițial fiecare țară sau teritoriu în funcție de estimările disponibile și poate fi rearanjat în funcție de oricare dintre surse

Note

Referințe

Vezi și 
 Lista țărilor în funcție de PIB-ul pe cap de locuitor
 Lista țărilor în funcție de PIB (PPC)
 Lista țărilor în funcție de PIB-ul (PPC) pe cap de locuitor

PIB
Statistică aplicată
Regatul Iberia

Iviria (იბერია) sau Iberia Orientală este numele dat de greci regatului georgian antic Kartli (sec IV -V î.Hr.), aflat în Caucaz aproximativ pe locul ocupat azi de republicile Georgia și Armenia.

Nu trebuie confundată cu Peninsula Iberică, unde se află Spania și Portugalia de astăzi.

În antichitate se folosea termenul de Iberia caucaziană, sau Iberia de răsărit, pentru a o distinge de Peninsula Iberică.

În Antichitate în acest spațiu de la răsărit de Marea Neagră au pătruns triburi galice și iberice, care au întemeiat o structură statală stabilă multe secole, apoi integrată în Imperiul Roman și a căror fapte de arme răsunătoare au impresionat încă în Evul Mediu.
Iberia devine Iviria în limbile popoarelor vecine, iar numele de Gallatia, devenit Galata, se regăsește în Turnul Galata, cartierul Galata (turc. Galatasaray) și la echipa de fotbal Galatasaray din Constantinopol, acum Istanbul.

Vezi și 

 Antim Ivireanu (născut în această regiune);
 Istoria Georgiei.

Georgia
Armenia
State dispărute
Listă de țări în funcție de distribuția venitului

Lista de țări în funcție de distribuția venitului este o listă de țări și teritorii dependente clasificate în funcție de inegalitatea veniturilor, pe baza coeficienților Gini. Coeficientul Gini este un număr între 0 și 1, unde 0 corespunde cu egalitatea perfectă (unde toți au venituri egale) și 1 corespunde cu inegalitatea perfectă (unde o persoană are toate veniturile, iar toți ceilalți nu au niciun venit).

Distribuția veniturilor poate varia foarte mult față de distribuția bogăției într-o țară. Veniturile din activitatea economică desfășurată pe piața neagră nu sunt incluse

Liste ONU, Banca Mondială și CIA – rate de venit și indici Gini 
Lista este sortată inițial după numele țărilor în limba engleză. Coloanele pot fi sortate, permițând clasificarea în funcție de oricare coloană

Legendă:
10% Raportul dintre venitul mediu al celor mai bogați 10% și al celor mai săraci 10%.
20% Raportul dintre venitul mediu al celor mai bogați 20% și al celor mai săraci 20%.
Gini Indicele Gini este o reprezentare cuantificată a curbei Lorenz (în economie, curba Lorenz este o reprezentare grafică a distribuției venitului sau a bogăției en) a unei națiuni. Un indice Gini de 0% exprimă egalitatea perfectă, în timp ce indicele de 100% exprimă inegalitatea maximă.
ONU Date provenite de la Programul Națiunilor Unite pentru Dezvoltare.
CIA Date din The World Factbook al Central Intelligence Agency.

Țările UE27

Notă: Celulele  indică o pauză în seria temporală. Celulele cu  indică valori estimate.

Sursă: Eurostat, “Gini coefficient of equivalised disposable income - EU-SILC survey”

Țările OCDE

Coeficient Gini, înainte de taxe și transferuri 

Sursa: Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică, „Measure: Gini (market income, before taxes and transfers)”

Coeficient Gini, după taxe și transferuri 

Sursa: Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică, „Measure: Gini (disposable income, post taxes and transfers)”
</div>

Note

Referințe

Vezi și 
Lista țărilor în funcție de averea totală
Lista țărilor în funcție de avere per adult
Lista țărilor din Europa în funcție de distribuția averii

Lista țărilor în funcție de activele financiare
Lista țărilor în funcție de PIB-ul pe cap de locuitor
Lista țărilor în funcție de PIB-ul (PPC) pe cap de locuitor
Lista țărilor în funcție de VNB (nominal) pe locuitor
Lista țărilor în funcție de VNB (PPC) pe locuitor

Țări în funcție de distribuția venitului
Macroeconomie
Liste de țări
Vulcani din Indonezia

Indonezia are un relief predominant muntos, cu circa 400 vulcani, dintre care 180 sunt activi. Munți cu înălțimi de peste 2745 m se întâlnesc pe insulele Sumatra (Mt. Leuser si Mt. Kerinci), Java (Mt. Gede, Mt. Tangkubanperahu, Mt. Ciremai, Mt. Kawi, Mt. Kelud, Mt. Semeru si Mt. Raung), Sulawesi (Mt. Lompobatang si Mt. Ratenkombala), Bali (Mt. Batur si Mt. Agung), Lombok (Mt. Rinjani) și Sumbawa (Mt. Tambora). Cel mai înalt munte este Vârful Mandala(5007 m), acoperit veșnic de zăpadă , din lanțul muntos Wijaya, pe Irian Jaya.

Erupțiile vulcanice înregistrate în ultimele două decenii sunt:

 Sumatra- Dempo 1973 si 1974; Marapi 1978; Sorik Merapi 1989; Kerinci 1990; 
 Strâmtoarea Sunda Anak- Krakatau 1978 și 1979; 
 Java- Bromo 1972, Merapi 1972 și 1976; Raung 1978; Semeru 1978 și 1979; 
 Butak Petarangan- (Sinila și Sigludar) 1979; Paluweh-Rokatenda 1978; Galunggung 1982; Slamet 1988; Kelud 1990;
 Sulawesi-Lokon 1978, 1979 si 1991;
  Siau-Karangetang 1978 și 1979; Colo 1983,Soputan 1989;
  Maluku-Dukono 1978,
 Gamalama- Kie Besi 1987; Banda Api 1988; 
 Nusa Tenggara de Est - Lewotobi Laki-laki 1990.

Lista vulcanilor din Indonezia 
 Anak Krakatau
 Agung
 Bromo
 Galunggung
 Gunung Api
 Gunung Api Gamalama
 Ijen
 Keli Mutu
 Kerinci
 Krakatau
 Merapi
 Pura Besakih
 Raung
 Semeru
 Singgalang
 Muntele Tambora

Indonezia
Flora din Indonezia

Flora bogată a Indoneziei include multe specii rare de plante tropicale. Rafflesia arnoldi, care se întâlnește numai în anumite zone ale Sumatrei, este cea mai mare plantă din lume. Această plantă parazit crește pe anumite liane, dar nu produce frunze. Din aceeași zonă a Sumatrei provine o altă specie gigant, Amorphophallus tatinum, cea mai mare inflorescență a genului. 

Plantele carnivore (Nepenthea spp) sunt reprezentate prin multe specii în diferite zone din Indonezia de Vest. 

În această zonă se întâlnesc nenumărate specii de orhidee, cu diferite dimensiuni, de la cea mai mare, orhidea-tigru Grammatophyllum Speciosum la specia cea mai mică, fără frunze, Taeniophyllum, care se poate mânca și este folosită de localnici atât ca medicament, cât și ca ornament la obiectele artizanale. Solul pădurilor este bogat în humus, care favorizează creșterea luxuriantă a nenumărate specii de ciuperci, inclusiv specia luminescentă și ovidium.

La 5 iunie 1990, în cadrul unei ceremonii pentru a marca Ziua Mondială a Mediului, trei plante au fost declarate plante naționale ale Indoneziei: 
melati (Jasminum sambac), o floare mică, albă, cu miros dulceag, care joacă un rol important în multe ceremonii culturale și tradiționale indoneziene, a fost declarată Floarea Națională; 
anggrek bulan sau orhideea lunii (Phalaenopsis amabilis), o specie cu flori albe, a fost declarată Floarea magică
Rafflesia arnoldi, o plantă fără tulpină și frunze, care crește pe tulpinile și pe rădăcinile altor plante și împrăștie un miros de putred, a fost declarată Specie Rară (în pericol de dispariție). Această plantă parazită poartă numele lui Sir Thomas Stamford Raffles și al Doctorului Arnold care au descoperit floarea (cea mai mare din lume) în 1818 în pădurea Bengkulu, Sumatra de sud-est, când Raffles era Locotenent Guvernator în Bengkulu, sub dominația temporară britanică (1814-1825) din Indonezia, care a urmat ocupatiei olandeze în Franța în timpul Războiului napoleonian.

Flora Indoneziei abundă de asemenea în specii lemnoase. Familia dipterocarp este renumită pentru cherestea (meranti), rășină, ulei vegetal și tengkawang - nuci. Copacul Gonystylus produce cherestea de bună calitate pentru mobilă. Alte produse valoroase ale padurii sunt: lemnul de santal, abanos, cheresteaua Palembang. Lemnul de tek este produsul pădurilor plantate de oameni în Java.

Deoarece flora este atât de variată, mulți oameni din Indonezia trăiesc bine de pe urma resurselor naturale. Se cunosc circa 6000 specii de plante care sunt folosite direct sau indirect de oameni. Un exemplu remarcabil în vremurile moderne îl constituie folosirea plantelor în producerea medicamentelor tradiționale pe bază de plante sau Jamu. Florile sunt indispensabile în ceremonii și ritualuri tradiționale.

Vezi și 
 Geografia Indoneziei

Indonezia
Geografia Indoneziei