alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Minnesota

Minnesota (IPA:  ) az Amerikai Egyesült Államok időrendileg 32. tagállama. Az ország északi részén fekszik a Kanadával közös határ mentén. A mai Minnesota állam a korábbi Minnesota terület keleti feléből és a Wisconsin terület kisebb részéből jött létre. 1858-ban lett az Unió része. Nevének jelentése dakota nyelven éggel színezett víz.

Lakosságának csaknem kétharmada a Minneapolis-Saint Paul városrégióban él. Az előbbi az állam legnépesebb települése, az utóbbi a fővárosa. Ez a várostömörülés Minnesota közlekedési, gazdasági, oktatási központja és egy nemzetközileg is elismert kulturális élet helyszíne. Az állam nyugati részén a préri füves pusztái húzódnak, ahol mezőgazdasági termelés zajlik, délkeleten lombhullató erdőket találunk, melyeknek nagy részét mára már kiirtották és termőföldeket alakítottak ki helyükön, északon pedig gyéren lakott erdőségek vannak, ahol a bányászat, az erdészet és az idegenforgalom jelentős. Minnesota népességek zöme észak-európaiak, németek és a bennszülött amerikaiak leszármazottja, a legjelentősebb kisebbségek az afrikaiak, ázsiaiak és a latin-amerikaiak.

Nevének eredete 
Minnesota állam neve az azonos nevű folyó dakota megnevezéséből, a Mnisota szóból származik. A mni szótő vizet jelent. A Minnesota név fordításban tehát éggel színezett víz vagy némileg felhős víz. Az őslakosok az első telepeseknek úgy magyarázták el a jelentését, hogy tejet öntöttek a vízbe, miközben a mnisota szavat ismételgették. Az államban több helyszín is hasonló nevezetű, mint a Minnehaha-vízesés (vízesés), Minneiska (fehér víz), Minneota (sok víz), Minnetonka-tó (nagy víz), Minnetrista (kanyargós víz). A legnagyobb város, Minneapolis neve a mni és a görög polis, város szavakból ered.

Földrajza 
Alaszkát nem számítva Minnesota az Egyesült Államok legészakibb állama: az Erdők tavába nyúló kis terület a kontinentális Egyesült Államok egyetlen része, amely a 49. északi szélesség felett fekszik. Minnesota az ország középnyugati régiójához tartozik. Északkeleten a Felső-tavon keresztül határos Michigannel és Wisconsinnal; a keleti határ többi része Wisconsinnal közös. Iowa délre található, Észak-Dakota és Dél-Dakota pedig nyugatra. Északon a kanadai Ontario és Manitoba tartományok fekszenek. 225 181 km²-es területével, ami az Egyesült Államok összterületének nagyjából 2,25%-a, Minnesota a tizenkettedik legnagyobb állam.

Története

Gazdasága

Népessége

Nevezetességek

Fordítás

Jegyzetek

További információk 
Minnesota állam hivatalos honlapja 
USA Travel – Minnesota
Admétosz (Pherész fia)

Admétosz (görög betűkkel Ἄδμητος) a görög mitológiában a thesszáliai Pherai királya, akinél az Olümposzról száműzött Apollón büntetését töltötte kilenc éven át. Neve görögül kérlelhetetlent jelent. Pherész és Periklümené fia, Lükurgosz testvére.

Mivel Admétosz igen jól bánt Apollónnal, az isten a kegyeibe fogadta, és megígérte neki, hogy amikor eljön Admétosz halálának órája, valaki önként meghalhat helyette. Letelt a kilenc év, és Apollón visszatért az Olümposzra. Történt egyszer, hogy Admétosz beleszeretett Alkésztiszbe, Peliász király leányába. A lány apja azonban azt mondta Admétosznak, hogy csak akkor adja áldását frigyükre, ha a leánya kezét úgy jön a királyi udvarba megkérni, hogy szekerét oroszlánok és vadkanok húzzák. Admétosz áldozatot mutatott be Apollónnak, aki segítségére sietett egykori gazdájának, és isteni segítséggel Admétosz megszerezte Alkésztiszt.

Amikor eljött Admétosz utolsó órája, felesége át akarta venni férje helyét, ám az éppen ott lévő Héraklész megakadályozta halálukat, így tovább élhették együtt életüket. 

A mítoszt Euripidész egyik drámájában dolgozta fel.

Argonauták
Alkésztisz

Alkésztisz (görög betűkkel Ἄλκηστις) a görög mitológiában Péliasz görög király leánya, Admétosz felesége. Férjének Apollón a jó bánásmódért cserébe felajánlotta, hogy ha valaki önként felajánlja saját életét halálának órájában, akkor megmenekül a haláltól. Alkésztisz önként hajlandó volt meghalni férje helyett, ám a jelenlévő Héraklész lement az Alvilágba és felhozta őt, így újra élhették tovább életüket. Alkésztiszt a halálból visszatérő örök szerelem jelképeként tisztelték. 

A történetet Euripidész azonos című drámájában dolgozta fel. 

Görög mitológiai alakok
Nemzetközi Légi Szállítási Szövetség

A Nemzetközi Légi Szállítási Szövetség (rövidítve IATA, amely betűszó, az International Air Transport Association rövidítése) a légitársaságokat tömöríti, székhelye Montréal. A légitársaságok speciális mentességet kaptak az áraik megbeszélésére az IATA-n keresztül. A szervezetet ezért többször támadták, hogy kartellt alkot, több diszkont légitársaság nem is teljesjogú IATA-tag.

A légiközlekedés gördülékeny biztosításához, a számítógépes rendszerek (például a helyfoglalás) összehangolt működéséhez elengedhetetlenek az egyértelmű azonosítók.
Az IATA egyik feladata a légiközlekedési kódok meghatározása és karbantartása. Így ez a szervezet tartja nyilván:
 a 3 betűs helyszínkódokat – (például BUD – Budapest Liszt Ferenc nemzetközi repülőtér) főként repülőterek jelölésére, de vasútállomásokat és egyéb helyszíneket is kódol.
 a 2 betűs légitársaságkódokat – (például MA – Malév) a légitársaságok azonosítására világszerte.
 a könyvelési vagy előtétkódokat – (például 182 – Malév) a légitársaságok dokumentumainak (jegyek, szállítási jegy stb.) számozására.

Az ICAO (International Civil Aviation Organization, Nemzetközi Polgári Repülési Szervezet) ugyancsak meghatároz és fenntart kódokat a fenti célokra.

Az IATA egy kereskedelmi szervezet, míg az ICAO az ENSZ egyik ügynöksége.

Egységesítette a nyomtatványokat, meghatározott és működtet egy egységes díjszabási rendszert.

Kapcsolódó szócikkek 
 Magyarország repülőterei

Külső hivatkozások 
 IATA Hivatalos lapja
 Helyszín-kód kereső az IATA oldalain
 Database with extended seach functionality
 Repülőtér-kódok keresése, távolságok repülőterek között

Nemzetközi gazdasági szervezetek
Légi közlekedés
Navassa-sziget

A Navassa-sziget (franciául La Navase, haiti kreol nyelven Lanavaz vagy Lavash) egy apró, lakatlan sziget a Karib-tengeren. Kuba, Haiti és Jamaica között helyezkedik el a Guantánamói-öböltől 160 km-re délre. A szigeten 1857-től guanótermelés folyt, 1917-ben világítótornyot építettek rajta. Egy 1998-as expedíció a szigetet természetvédelmi területté nyilvánította. A lakatlan szigeten időnként haiti halászok létesítenek ideiglenes táborokat.

Az Amerikai Egyesült Államok kormánya a szigetet saját, hivatalosan nem csatlakozott területeként tartja számon, a szigetet az USA Halászati és Vadászati Szolgálata kezeli. Bill Warren kaliforniai üzletember azonban tulajdoni jogosultságának megállapítását kérte (sikertelenül) az amerikai bíróságtól, a Guano Islands Act (Guano-szigetek törvény) alapján, valamint Haiti is jogot formál az aprócska szigetre.

Képek

Jegyzetek

Források 
 TOPOGRÁF TÉRKÉPÉSZETI Kft.: Midi világatlasz, Nyír Karta & Topográf, Nyíregyháza, 2004. 
 Fabio Spadi (2001), Navassa: Legal Nightmares in a Biological Heaven? Boundary & Security Bulletin.

Nagy-Antillák
Az Amerikai Egyesült Államok külbirtokai
Vitatott területek
Lakatlan szigetek
Alkméné

Alkméné (, ) a görög mitológiában Élektrüón és Anakszó leánya, Amphitrüón argoszi herceg és hadvezér felesége. Szépsége megragadta Zeuszt is. Szerelmét azonban Alkméné elutasította, így a főisten cselhez folyamodott, és a távollévő Amphitrüón képében megjelenve nyerte el Alkméné szerelmét, aki ikerfiúkat szült: Zeusztól Héraklészt, Amphitrüóntól Iphiklészt.

A Tejút keletkezésének egyik mitológiai magyarázata szerint Zeusz csellel rávette Hérát, hogy táplálja a gyermek Héraklészt. Amikor az istennő rájött, hogy ki is a kisfiú, azonnal elvonta a kebléről. A kifröccsenő tej okozta folt a mai napig látható az égen.

A nagy erejű hős anyját halála után Zeusz Hermésszel a Boldogok szigetére vitette az Alvilágban. Itt megismerte az egyik alvilági bírát, Rhadamanthüszt, és a hitvese lett.

További információk 
„Alcmene”, Encyclopaedia Britannica 1911

Görög mitológiai alakok
Amphitrüón

Amphitrüón (görög betűkkel Ἀμφιτρύων) görög mitológiában Amphitrüón Alkaiosz tirünszi király fia, akinek hamarosan menekülnie kellett a városból, mert megsértette apja törvényeit azzal, hogy megölte menyasszonya, Alkméné apját, mert nem tudtak megegyezni a hozományban. Amphitrüón és Alkméné Thébaiba menekültek, ám az isteni igazságtétel elől nem menekülhettek el. Kiváltképp azért nem, mert a főistennek, Zeusznak igen megtetszett Alkméné, és egy tervet eszelt ki a hűséges asszony elcsábítására. Amphitrüón az isteni rendelet alapján nem hálhatott addig Alkménéval, amíg bosszút nem áll a leány bátyjait megölő téleboákon. Amíg Amphitrüón távol volt, Zeusz felvette a távol harcoló 
férj alakját, és elcsábította Alkménét. Aznap este érkezett haza győztesen az igazi Amphitrüón is, aki végre együtt hálhatott feleségével. Így Alkméné ikreket szült, Zeusztól Héraklészt, Amphitrüóntól Iphiklészt.

Amphitrüón neve azt jelenti, hogy két oldalról zaklatott, ami egyrészt a beteljesületlen szerelemre, másrészt Zeuszra értendő. Furcsa szerelmi történetét sok komédiaíró feldolgozta, és Shakespeare Szentivánéji álom című darabjában is nagy hatással jelentkezik.

Görög mitológiai alakok
Mükéné
Éósz

Éósz (Ἠώς vagy Ἕως = Eósz, a rómaiaknál Aurora) a hajnal istennője a görög mitológiában. Hüperión titán és Theia leánya, a napisten Héliosz és a holdistennő Szeléné testvére.

Rózsás ujjaiban kulcsokat tartott, amelyekkel kinyitotta az égbolt kapuját, hogy ott kiengedje a nap fogatát, Hélioszt. Őt magát is gyakran ábrázolták az égbolton átrohanó fogatában. 

Éósznak sok szerelmi ügye volt, ami miatt gyakran kellett szenvednie. Arész istennel is többször együtt hált, amivel kiváltotta Aphrodité haragját. A szépség istennője büntetésül azt rótta Éószra, hogy örökké halandókba legyen szerelmes. Még Aphrodité átka előtt szeretett bele Asztraioszba, akitől négy gyermeke, a négy égtáj szelei születtek: Boreasz, Eurosz, Zephürosz és Nótusz. Később Óriónba, Kephaloszba és Tithónoszba is beleszeretett. Ez utóbbitól született Memnón nevű fia, aki hamarosan meghalt, nagy bánatot okozva édesanyjának.

További információk 
Éósz 
A hajnal istennője

Görög istenek
Természetistenek
Istennők
Boreasz

Boreász görög mitológiai alak. Neve északot jelent. A szelek királyaként ismerték, aki főként az északi és északkeleti szeleken uralkodott. Trákiában lakott egy barlangban zsákjával, amelyben a szeleket féken tartotta. Éósz és Asztraiosz fia volt, és Zephírusz, Eurosz és Nótusz testvére. 

Rendkívül erős, izmos testalkata volt, és hátán, illetve bokáján szárnyak segítették Boreászt a szelekkel együtt szelni az eget. Két fia és két leánya született az athéni hercegnőtől, Óreithüiától. Ismert volt, hogy Boreásznak volt tizenkét gyönyörű kancája, amelyekkel olykor végigpásztázta a környéket. A szilaj paripák vadak voltak, de hatalmas robajukkal úgy söpörtek végig a szárazföldön, hogy nem taposták le a gabonát vagy bármi mást.

Amikor Xerxész, perzsa király hadihajóival Athén városa ellen indult, a görög város lakói Boreászhoz imádkoztak, és áldozatokat ajánlottak neki. Így a dühös északi szelek elpusztították a perzsa sereget.

Történt egyszer, hogy Erekhtheusz lépett Athén trónjára, akinek gyönyörű szép leánya volt. Boreász a perzsák elleni segítségének árát még nem tartotta kifizetettnek, és Athén tartozását abban határozta meg, hogy a szép Óreithüia kezét neki adják. Azonban Erekhtheusz nem akarta egyetlen lánya kezét Boreásznak adni, így amikor az athéni királylány az Ilisszosz partján játszott, elragadta az északi széllel Boreász. Mivel Boreász nem bocsátotta meg Erekhtheusznak makacsságát, ezért a következő athéni királyok egyike, Andronikosz építőmesterrel felépíttette Boreász tiszteletére a Szelek tornyát. Nevéből származik az Adriai-tengeren végigsöprő szél neve is, a bóra. Hasonló nevet visel még Nyugat-Szibéria és Közép-Ázsia (Buran, Boran), valamint Alaszka viharos északi-északkeleti szele (Burga, Purga).

Források 
 Schmitz, L. (1870): Boreas. P. 501. In Smith, W. (ed.): A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. In three volumes. Vol. I. Boston.
 Wind of the World: Bora. WeatherOnline.
 Wind of the World: Buran or Burga. WeatherOnline.

További információk 
 Dr. Gábli Cecília: Plinius a szelekről

Görög istenek
Eurosz

Eurosz Éósz és Asztraiosz gyermeke, a keleti szél istene a görög mitológiában. A másik három égtáj szeleinek testvére. Mint ahogyan bátyjainak, neki is voltak szárnyai. Eurosz volt az a szél, aki meleget és esőt hozott keletről, ezért gyakran egy felhő volt az attribútuma, amelyből eső hullott alá. Rómában Vulturnus volt a megfelelője.

További információk
 Dr. Gábli Cecília: Plinius a szelekről

Görög istenek
Kephalosz

Kephalosz a görög mitológiában attikai vadász, Déión és Diomédé, ritkábban Hermész és Herszé gyermeke. A görög romantikus művészet és az antik mondák hűséges szerelmesének mintaképe. Ugyanis Kephalosz Erektheusz leányát vette feleségül, Prokriszt. Azonban a szépséges ifjú lángra lobbantotta a hajnal istennőjének, Éósznak a szívét is, aki egyik pirkadatkor elrabolta Kephaloszt. A gyönyörű istennő mindennel megpróbálkozott, hogy elfelejtesse a vadásszal Prokriszt, de a vadász hűsége törhetetlen volt. Így a kudarcot vallott istennő elengedte szerelmét. De Prokrisz nem akarta elhinni Kephalosz hűségét, és titokban meg akarta őt lesni vadászat közben. Férje viszont összetévesztette egy vaddal, és megölte kíváncsi hitvesét. Bűnéért kiátkozták Attikából. Becsületét csak akkor kaphatta vissza, amikor egy harcban segített Amphitrüónnak. Róla nevezték el Kephallénia szigetét. Leszármazottai közé tartozik Odüsszeusz is.

Jegyzetek

Források
 

Görög mitológiai alakok
Erekhtheusz

Erekhtheusz a görög mitológiában Athén legendás királya, Gaia gyermeke. Felesége Praxithea, testvérei Prokrisz, Métión, Kreusza. Egy fia ismert, Kekrópsz, aki könnyen összetéveszthető Athén másik legendás városalapítójával, Kekropsszal, akivel azonban nem lehet azonos. Erekhtheusz mint a földistennő gyermekei általában, csak félig emberi formájú, A legendák szerint alsóteste kígyó, a felső ember alakú. Ugyan Gaia gyermeke volt, mégis Pallasz Athéné nevelte fel, mintha saját gyermeke lenne, és így élete végéig védelmezője maradt.

Erekhtheusz legendáriuma hasonlít Kekropszéra, aki szintén Gaia gyermeke és félig kígyótestű. Kekropsz fia Erikhthoniosz, Erekhtheusz fia Kekropsz. Uralkodása alatt versengett Athén városáért a tengerek istene, Poszeidón és Athéné. Miután a versenyben Poszeidón sós vizű forrását hasznosságban Athéné olajfája legyőzte, Erektheusz védelemezője egyben a város védője is lett. Azonban a nagy versenyről megemlékező templomot, Erekhtheionnak nevezték el, mivel Erekhtheusz palotája az Akropoliszon állt, és így vált a szentélyek és templomok helyévé a város hegye. Ezt Athéné nem vette zokon, ám Poszeidón, mivel a versenyt is elvesztette, végleg haragra gerjedt, és háromágú szigonyával lecsapott Athén királyára és megölte.

Görög mitológiai alakok
Athén uralkodói
Német (egyértelműsítő lap)

német nép
 német nyelv
 Németország
Román (egyértelműsítő lap)

Nép és nyelv
 román nép, Délkelet-Európában élő nép
 román nyelv, latin nyelvcsaládba tartozó nyelv
 Románia, állam Délkelet-Európában
 román művészet, a román nép művészete
Művészet
 román stílus, művészeti stílus
egyéb
 Román, férfikeresztnév
 Roman, Románvásár román neve, moldvai település
Drüopé

Drüopé görög mitológiai alak.

Két mítosz is ismert Drüopét illetően. 

1. Az egyik szerint Drüopé görög nimfa volt, Eurütosz leánya, Apollón isten szerelme, és Amphisszosz anyja.

2. A másik legenda azt tartja, hogy Drüopé Drüopsz leánya és Hermész kedvese. Anyja állítólag annyira megijedt, amikor megszületett, hogy sorsára hagyta a gyermeket, ugyanis Pán kecskeszarvú, lófülű, lófarkas isten volt, kecskelábakkal. 
Büntetésből lótuszvirággá változtatta Lóti nimfa, amikor Drüopé egy lótuszvirágot akart letépni.

Nimfák
Hermaphroditosz

Hermaphroditosz a görög mitológiában Aphrodité és Hermész szépséges fia. 

Phrügiában nimfák nevelték fel a helyes ifjút. Történt egyszer, hogy egy tó partján sétált, és meglátta őt a tó nimfája. Azonnal beleszeretett Hermaphroditoszba, és közeledni próbált a fiúhoz, azonban Hermaphroditosz nem viszonozta szerelmét. Egyszer aztán az ifjú lement fürödni ehhez a tóhoz, és amikor meztelenre vetkőzött Szalmakisz, a tó nimfája átölelte. Hermaphroditosz szabadulni akart a nimfa öleléséből, de Szalmakisz azt kérte az istenektől, hogy soha többé ne válhassanak el. Az istenek teljesítették a nimfa kérését, és egy testbe kényszerítették Hermaphroditoszt és Szalmakiszt.

Azóta a férfi és női ivarszervekkel rendelkezőket hermaphroditáknak nevezik. Az elkeseredett ifjú az isteneket arra kérte, hogy átkozzák el a tavat, és ahány férfi megmártózik benne, veszítse el férfias jellemvonásait. Az olümposziak teljesítették ezt a kérést is. Ezután Hermaphroditoszt az olümposziak közé emelték, akit mindig fiatal jóképű ifjúként ábrázoltak, de női keblekkel, vagy szépséges leányként, és férfi nemi szervekkel.

Források 

 Görög istenek
 Hermaphroditos, angol nyelven

Görög mitológiai alakok
Ió (Inakhosz leánya)

Ió (görög Ἰώ) a görög mitológiában Inakhosz argoszi király leánya. Mint az ókori világ sok hercegnője, Ió is elbűvölte szépségével Zeuszt, aki egyszer úgy határozott: elcsábítja a leányt. Azon az éjszakán sötét felhőket borított az égre, hogy elrejtse szerelmes éjszakáját a féltékeny Héra elől. Azonban az istennő sejtette, hogy miben mesterkedik férje, így haragjával üldözni kezdte Iót. Zeusz megsajnálta kedvesét, és hogy elrejtse felesége dühe elől, fehér üszővé változtatta őt. Héra egy ideig nem találta a leányt, azonban később rájött a trükkre, és ajándékul elkérte Zeusztól a fehér üszőt. Zeusz nem utasíthatta vissza neje kérését, így aztán Ió Héra tulajdona lett, aki megbízta a százszemű Argoszt, hogy őrizze a tehenet. Hermész azonban Zeusz parancsára megölte a százszemű óriást, és megszöktette Iót. Héra a tehénalakban maradt hercegnőt is megtalálta a halandók világában, és hogy kínozza a lányt, büntetésül egy böglyöt küldött rá, hogy csípje, amerre csak jár. Azóta bosszantja a teheneket a bögöly. Ió szenvedett a szemtelen rovartól, és egész Hellászt bebarangolta, hogy megmeneküljön csípős kísérőjétől.

Útja során találkozott a Kaukázusban raboskodó Prométheusszal is, aki megnyugtatta a nekibúsult hercegnőt, és elmondta neki a jövendőt. Prométheusz azt mesélte Iónak, hogy ha Egyiptomba megy, ott már Héra nem fogja bántani, mert az Zeusznak szentelt föld. A tengerpartot, ahol átrohan, Ióniának fogják elnevezni róla, azt a tengerszorost pedig, ahol Európából Ázsiába kel át, Boszporosznak, azaz Tehén-gázlónak. A Nílushoz érve visszanyeri emberi alakját, és a főistentől fiút fog szülni, akinek leszármazottjai között lesz Héraklész, aki majd magát Prométheuszt is megszabadítja láncaitól. Az öreg titánnak ezért is állt érdekében segíteni Iónak. Az argoszi hercegnő megfogadta Prométheusz tanácsát, és Egyiptomba ment, ahol valóban visszakapta emberi alakját, és megszülte Epaphoszt.

A populáris kultúrában 
A Shin Megami Tensei: Persona 3 videójátékban Ió a Szerelmesek Arkánum Personája és Yukari Takeba első Personája. Iót fiatal nőként ábrázolják, akit egy bikafejű trónhoz láncoltak.

A 2010-es Titánok Harca című filmben Iót Gemma Arterton brit színésznő alakítja. Karaktere az egyik legfőbb eltérés volt a filmben a görög mitológiához képest, mivel ahelyett, hogy Zeusz szeretője lenne, a filmben Perszeusz szeretője. Az üszővé való átalakulását sem említi a film; helyette kortalansággal „átkozta meg” valamelyik isten mivel visszautasította őt.

Jegyzetek 

Görög mitológiai alakok
Argosz (pásztor)

Argosz (a mindenlátó) Inakhosz fia, százszemű óriás pásztor volt a görög mitológiában. Hazáját, Árkádiát többször is megmentette a pusztulástól, hála sok szemének, amelyekkel éberen tudott figyelni. Történt egyszer, hogy Zeusz beleszeretett Ióba, amiről azonban Héra tudomást szerzett, és bosszút akart állni Ión. Zeusz, hogy megvédje kedvesét, üszővé változtatta. Ám Héra elragadta Iót, és Argosz őrizetére bízta, hogy Zeusz nehogy a közelébe férkőzzön. Ám Hermész Zeusz utasítására édes énekével elaltatta és álmában leszúrta az óriást. Ekkor megjelent Zeusz, és Ióval Egyiptomba ment, ahol visszaváltoztatta üszőből emberré, és végre egymáséi lehettek.

Héra megtalálta Argosz holttestét, és hogy tette örök emlék maradjon, szemeit felrakta szent állata, a páva faroktollára.

Az óriás latin nevének (Argus) magyaros változatából származik az "árgus szemekkel figyel" szólásunk.

Jegyzetek

Források 
 Apollodórosz: Mitológia. Budapest: Európa. 1977
 
 Szabó György: Mediterrán mítoszok és mondák. Mitológiai kislexikon. Bukarest: Kriterion. 1973

További információk 

Görög mitológiai alakok
Kalüpszó

A görög mitológiában Kalüpszó a titán Atlasz leánya, tengeri nimfaként élt szolgálóival Ógügié szigetén. Görögül Καλυψώ, jelentése: „elrejtem”, amely az ógörög καλυψ (kagylóhéj), kaluppa- (hettita kagylóhéj) szóból ered.

Története
A sziget közelében szenvedett hajótörést Odüsszeusz, a nagy utazó. Sok jó tengerésze és bajtársa veszett a tengerbe ezen a parton, és magát az ithakai királyt is eszméletlenül sodorta Ogügia partjaira a víz. Kalüpszó palotájába vitette a hőst és életben maradt társait. Ételt, italt adott vendégeinek, és szórakoztatta őket, amíg felépültek. Eközben Kalüpszó beleszeretett a nagy hősbe. Halhatatlanságot ígért Odüsszeusznak, ha Ogügián marad vele örök szerelemben. Azonban Odüsszeusz jobban vágyott haza, a feleségére és fia viszontlátására, mint a halhatatlanságra, így visszautasította a nimfa szerelmét. Kalüpszó haragos lett, és a palota börtönébe záratta Odüsszeuszt és kíséretét hét teljes évre. A hetedik évben Odüsszeusz pártfogója, Pallasz Athéné megelégelte a nimfa zsarnokságát, és kérte Zeuszt, hogy tegyen ez ellen. A főisten Hermésszel üzenetet küldött Kalüpszónak, aki ezután kénytelen volt szabadon engedni Odüsszeuszt. Ugyan fájt a szíve szerelme elvesztésén, de segíteni szerette volna a hőst, így készíttetett egy tutajt, amit megrakott mindenféle jóval. Végül jó szelet adott az útrakelőknek, és elbúcsúztak.

Képgaléria

Irodalom
 Apollodorus, Apollodorus, The Library, with an English Translation by Sir James George Frazer, F.B.A., F.R.S. in 2 Volumes. Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. 1921.  Online version at the Perseus Digital Library.
 Caldwell, Richard, Hesiod's Theogony, Focus Publishing/R. Pullins Company (June 1, 1987). .
 Grimal, Pierre, The Dictionary of Classical Mythology, Wiley-Blackwell, 1996, . "Calypso" p. 86
 Hard, Robin, The Routledge Handbook of Greek Mythology: Based on H.J. Rose's "Handbook of Greek Mythology", Psychology Press, 2004, .
 Hesiod, Theogony, in The Homeric Hymns and Homerica with an English Translation by Hugh G. Evelyn-White, Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. 1914. Online version at the Perseus Digital Library.
 Homer, The Odyssey with an English Translation by A.T. Murray, PH.D. in two volumes. Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann, Ltd. 1919. Online version at the Perseus Digital Library.
 Homeric Hymn to Demeter (2), in The Homeric Hymns and Homerica with an English Translation by Hugh G. Evelyn-White, Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. 1914. Online version at the Perseus Digital Library.
 Hyginus, Gaius Julius, Fabulae in Apollodorus' Library and Hyginus' Fabuae: Two Handbooks of Greek Mythology, Translated, with Introductions by R. Scott Smith and Stephen M. Trzaskoma, Hackett Publishing Company,  2007. .
 Smith, William; Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, London (1873). "Calypso" 
 West, M. L. (1966), Hesiod: Theogony, Oxford University Press. .

Néreidák
Homéroszi alakok
Nemi erőszakolók a mitológiában
Kirké

Kirké (Κίρκη) a görög mitológia istennője, a nap gyermeke, tehát Héliosz és Perszéisz lánya, Pasziphaé és Aiétész testvére.

Története 

A görög világ legnagyobb varázslónőjének hírében állt, és aki a szigetére lépett, azt varázsvesszejével vadállattá változtatta. Így történt ez Odüsszeusszal és kíséretével is, akik bolyongásuk során kikötöttek Aiaié szigetén. Az ithakaiak hamar ráakadtak Kirké palotájára, azonban a varázslónő disznóvá változtatta őket. A többiektől elszakadt Odüsszeuszt Eurülokhosz figyelmeztette, majd Hermész adott Ithaka királyának egy gyógynövényt, amelytől Kirké varázsereje hatástalan lesz. Így Odüsszeusz nyugodtan lépett be a palotába, és hamarosan Kirké is észrevette, hogy Odüsszeusz az istenek kegyeltje, és ereje nem hat rá. Azonban a disznókat csak akkor változtatta vissza, ha szerelme legalább egy éjszakára Kirkéé lesz. Így is történt, és a visszaváltoztatott ithakaiakat már szívesen fogadta palotájában Kirké. Egy egész éven át vendégeskedtek a varázslónő palotájában. Mielőtt elhagyták volna a szigetet, Kirké jótanácsokkal látta el őket, főleg a szirének halálos énekéről. Odüsszeusztól született gyermeke, Telegonosz a türszének uralkodója lett.

Kirké nem csak gonosz varázslatokat tudott, így például amikor az argonauták érkeztek meg szigetére, segített Abszürtosz meggyilkolása miatt szükséges lelki megtisztulásukban.

Források

További információk 

Ókeaniszok
Homéroszi alakok
Nimfák
Erümanthoszi vadkan

Az erümanthoszi vadkan a görög mitológiában egy hatalmasra nőtt vadkan, amely rettegésben tartotta az árkádiai Erümanthia-hegy melletti Pszóphisz lakóit.

Héraklész negyedik munkája volt a vadkan legyőzése. Eurüsztheusz király adta a nagy hősnek azt a feladatot, hogy élve vigye színe elé a vadkant. Héraklész útra kelt, és útközben úgy döntött, hogy megpihen egy kentaur barátjánál, Pholosznál. A kentaur vacsorával kínálta, de a kentaurok nyersen ették a húst, ezért Pholosz kivételesen megfőzte azt Héraklésznak. A hős inni is szeretett volna valamit a húshoz, így megkérdezte barátját, hogy akad-e a háznál bor. Pholosz azt válaszolta, hogy csak egyetlen üveg bora van, de az Dionüszosz isten szent ajándéka a kentauroknak, amit semmiképp sem akar felbontani.

Héraklész mégis addig erősködött, hogy Pholosz megbontotta az üveg bort, aminek erős illata hamar belengte a környéket. Az itt élő kentaurok megérezték a bor illatát, és őrült haragra gyúltak, hogy kibontotta szent ereklyéjüket. Köveket és vaskos ágakat vettek magukhoz, és hamarosan elérték Pholosz házát, amit elkezdtek ostromolni. Héraklész nyílzáporral válaszolt. A kentaurok bemenekültek Kheirón közeli barlangjába, aki Héraklész tanítómestere volt. Az egyik nyíl átütötte Elatosz karját, majd megsebezte Kheirónt a térdén, és mivel a Hüdra epéjébe mártott nyílvessző volt, gyógyíthatatlan seb keletkezett. Kheirón a barlangja mélyébe vonult szenvedni és meg akart halni, de mivel halhatatlan volt, csak az örök kínlódás lehetett a része. Csak akkor halhatott meg, amikor Prométheusz vállalta helyette a halhatatlanságot, akkor múlt ki. Mikor a kentaurok elmenekültek, már Pholosz sem élt, ugyanis elejtett egy mérgezett nyílvesszőt, ami felsértette a lábát.

Héraklész az önvád hevében indult útnak a vadkan tanyájához. Kicsalta az erdőből a vadat a hegycsúcsok hófedte vidékére, és ott a süppedős hóba kergette, majd rávetette magát és addig birkózott vele, míg az állat el nem fáradt. Ekkor a nagyerejű hős vállára vette, és Eurüsztheusz tróntermébe vitte a vadkant, aki rémültében egy nagy vázába bújt, és úgy kérte Héraklészt, hogy vigye onnan a vadat.

Források 
 Apollodórosz: Mitológia

Görög mitológiai alakok
Kitalált emlősök
Edmond Rostand

Edmond Eugène Alexis Rostand (Marseille, 1868. április 1. – Párizs, 1918. december 2.) francia költő, drámaíró, az újromantika képviselője.

Élete 
Régi, előkelő és nagy műveltségű provence-i családban született. Édesapja, Eugène Rostand közgazdász és költő az Francia Társadalomtudományi Akadémia tagja. Rostand irodalmat, történelmet és filozófiát tanult a Collège Stanislas falai között Párizsban. 1901-ben Rostand lett a legfiatalabb író a Francia Akadémia tagjai között.

Az 1900-as években Rostand átköltözött a Cambo-les-Bains-i Villa Arnaga-ba, amely Baszkföld franciaországi részén helyezkedik el. A költözés célja elsősorban mellhártyagyulladásának kezelése volt. A házban ma egy múzeum kapott helyet, amely bemutatja Rostand életét, örökségét, valamint a baszk építészet és kézművesség történetét. Rostand 1918-ban halt meg Párizsban a spanyolnátha-járvány áldozataként, a marseille-i temetőben nyugszik.

Főbb művei 

 Le Gant rouge, 1888 – A vörös kesztyű
 Les Musardises, 1890 – A naplopók
 Les Deux Pierrots 1890 – A két Pierrot vagy: A fehér vacsora, (verses egyfelvonásos, magyar fordítás: Kosztolányi Dezső, 1913)
 Les Romanesques, 1894 – A regényesek
 La Princesse lointaine, 1895 – Messzi hercegkisasszony
 La Samaritaine, 1897 – A samáriai asszony
 Cyrano de Bergerac, 1897 (magyar fordítás: Ábrányi Emil, 1899)
 L'Aiglon, 1900 – A sasfiók
 Chantecler, 1910 – Kakas
 Œuvres complètes (7 rész), 1910–1911 – Teljes életmű
 La Dernière nuit de Don Juan, 1921 – Don Juan utolsó éjszakája
 Le Cantique de l'aile, 1922
 Le Vol de la Marseillaise, 1922
 Théâtre, 1921–1929 – Színház

Magyarul 
Cyrano de Bergerac. Dráma; ford. Ábrányi Emil; Lampel, Budapest, 1899
A sasfiók. Verses dráma; ford. Ábrányi Emil; Lampel, Budapest, 1902
A regényesek. Vígjáték; ford. Telekes Béla; Franklin, Budapest, 1903
A napkeleti királykisasszony. Verses dráma; ford. Benedek Marcell; Lampel, Budapest, 1904 
A samárjai asszony. Evangéliumi játék; ford. Telekes Béla; Franklin, Budapest, 1907
A két Pierrot vagy: A fehér vacsora. Verses egyfelvonásos; ford. Kosztolányi Dezső; Lampel, Budapest, 1913 
Don Juan utolsó éjszakája. Drámai költemény; ford. Kállay Miklós; Genius, Budapest, 1923 (Genius-könyvtár)
Don Juan utolsó éjszakája; ford. és átdolg. Tandori Ágnes, Tandori Dezső; Pesti Szalon, Budapest, 1995
Cyrano de Bergerac; újrameséli Stefano Benni, ford. Gács Éva; Kolibri, Budapest, 2014 (Meséld újra!)

Jegyzetek

Források
Világirodalmi arcképcsarnok
Edmond Rostand élete és munkássága

További információk 

 Edmond Rostand 
 Edmond Rostand művei a Project Gutenbergből 
 

Francia költők
Francia írók
Francia drámaírók
Spanyolnáthában elhunyt személyek
1868-ban született személyek
1918-ban elhunyt személyek
A Francia Akadémia tagjai
A Biblia Einstein szerint

A Biblia Einstein szerint (The Bible According to Einstein) 1999-ben a Jupiter Scientific gondozásában kiadott könyv () a világmindenség, a föld és az életről alkotott tudományos munkák gyűjteménye, mely a legtöbb népszerű tudományos ismeretterjesztő könyv magyarázó stílusa helyett, a Szent Biblia mintájára csaknem biblikus, majdnem költői és néha metaforikus nyelvezetet használ a 20. század végéig összegyűjtött tudományos ismerethalmaz leírására. 

A könyv a tudományos felfedezések és meglátások átfogó, tömör kivonatát kívánja adni. Maga a könyv a Biblia formáját utánozva két részre lett osztva, melynek címei „Ótestamentum” és „Újtestamentum”.

Az „Ótestamentum” rész a világmindenség teremtésének kezdeti pillanatábani állapotától az emlősök és az ember megjelenéséig tartó folyamat tudományos ismereteit írja le a Biblia nyelvezetéhez hasonló módon. Részletesen összegezi jelenlegi ismereteinket a csillagok és galaxisok megjelenéséről, a nap és a föld formálódásáról. Az „Ótestamentum”-ban a világegyetem történetét a kezdetektől a jelenidőkig vezeti végig. Bolygónk említésre méltó geológiai és biológiai fejlődését írott szavak támasztják fel az élet kialakulásától az összetett organizmusok növekedésén keresztül a hüllők uralmán át az emlősök és az ember megjelenéséig a világegyetem és a világunk kifejlődése valóban bámulatos történetét.

Az „Újtestamentum” témája az emberiséget érintő nagy kérdések mint például „Mik azok a természeti parancsok, amik mindent vezérelnek?”, vagy „Hogy alakult ki az emberi spiritualizmus és intelligencia?”. E kérdések megválaszolása mellett leírja a természet törvényeit és rávilágít a világegyetem rendkívüli mestermunkájára. Az olvasó feldezheti a természet alapelemeit a kvarkoktól az atomig, a DNS kettős spiráljától a sejtekig, a földtől az égitestekig és így feltárul a világmindenség lényegi szépsége. A Nobel-díjas fizikus Richard Feynman egyszer valami olyasmit mondott hogy „Az a tény, hogy értem ezt a rózsát, a felületéről visszaverődött fényt, hogy sejtekből épül fel, hogy miért vörös, hogy mi a méhek vonzódásának evolúciós erede stb. – mindezek a dolgok egyáltalán nem csökkentik a szépségének élvezetét. Ellenkezőleg. Mindegyik csak növeli azt.”

További információk 
 A könyv honlapja (angol nyelvű)

1999 könyvei
Vályi-Nagy Tibor

Vályi-Nagy Tibor (Debrecen, 1912. március 19. – Siófok, 1969. augusztus 21.) orvos, egyetemi tanár.

Élete 
Vályi-Nagy Frigyes (1877–1932) tábornok és Kocsár Ilona (1891–1971) fiaként született. A debreceni Fazekas Mihály Reálgimnáziumban érettségizett. A debreceni Tisza István Tudományegyetemen vegyész (1930–1932), majd orvostanhallgató volt, orvosdoktori oklevelet szerzett (1938). Közben 1933-tól externista a Kémiai Intézetben, illetve a Gyógyszertani Intézetben. 1938-tól haláláig a debreceni tudományegyetem orvoskarán, illetve az önállóvá vált orvosi egyetemen dolgozott. 1941-ben behívták katonának, 1942-től hivatásos állományú repülőorvos volt. 1944 júliusában méregtan tárgykörből magántanárrá habilitálták. Részt vett a magyar nemzeti ellenállási mozgalomban. 1944 december 14-én a nyilasok letartóztatták. Sopronkőhidára hurcolták, majd 1945. március 29-én többedmagával a német SS gyalogmenetben a mauthauseni, illetve bernaui koncentrációs táborba indította. A deportáltakat csak május 3-án, tehát az európai háború vége előtt néhány nappal szabadították fel az amerikaiak.

Fél éven át a debreceni Hadifogolyátvevő Parancsnokságon orvosszázadosként dolgozott. 1949-től az egyetem Gyógyszertani Intézetének igazgatója, egyetemi tanár, 1960-tól 1963-ig egyidejűleg a Kísérletes Orvostudományi Kutató Intézet antibiotikum-osztályának vezetője volt. Közben több tanulmányúton vett részt (Bécs: 1940–1941; Berlin: 1942–1943; Cambridge: 1948; New York: 1962).

A magyar antibiotikumkutatás egyik kiemelkedő személyisége. Felfedezte a Primycin nevű antibiotikumot. Elsők között foglalkozott a daganatellenes kemoterápiás szerek biokémiai hatásmechanizmusának vizsgálatával. Neves kutatógárdát nevelt. Számos tudományos közleménye jelent meg a hazai és külföldi szaklapokban. Szerencsétlenség következtében a Balatonban vesztette életét.

Kutatási területe
A magyar antibiotikum-kutatás egyik legjelentősebb személyisége volt. Az ő nevéhez fűződik a primycin felfedezése.

Művei 
 Összes közleményeinek jegyzéke megtalálható a Magyar Tudományos Művek Tárában.

Emlékezete
 Tiszteletére alapították a Vályi-Nagy Tibor-díjat.

Jegyzetek

Források
 
 

Magyar orvosok
Magyar onkológusok
Magyar egyetemi, főiskolai oktatók
Debreceniek
1912-ben született személyek
1969-ben elhunyt személyek
Balesetben elhunyt személyek
Hesztia

Hesztia (görögül: Ἑστία, a rómaiaknál Vesta) a görög mitológiában 
Rhea és Kronosz legidősebb (Kronosz őt nyelte el elsőként) és egyben a legfiatalabb  (mivel utolsóként került ki a gyomrából) gyermeke. Hesztia a családi tűzhely védőistennője, a házas élet, a családi élet védője volt. Az ókori Hellász egyik legtiszteltebb istennője volt, akinek szentélyei minden városban álltak. Az összes olümposzi közül a legszerényebb, és legudvariasabb isten volt. Nem vágyott hatalomra, az Olümposzon sohasem volt saját trónja – viszont ő őrizte a szent lángot a megszentelt hegyen: ezt a lángot lopta el Prométheusz az embereknek. Miután a tűz lekerült a földre, Hesztia szentélyévé vált minden tűzhely, eképp a házak kemencéi és kandallói is.

Így jutott be Hesztia minden családi fészekbe. Egy alkalommal Poszeidón és Apollón udvaroltak neki, azonban a vitát elkerülendő Hesztia megesküdött Zeusznak, hogy örök életében megőrzi szüzességét. Ezért Hesztia papnői is szűzies életre vállalkoztak. Minden városban nagy tisztelet övezte papnőit, ugyanis az istennő szentélyében őrizték a szent lángot, és a görögök hite szerint ha ez kialudt, az bajt és pusztulást hozott a városra.

A gyarmatosítás időszakában a kirajzó hajóhadak saját városuk lángját vitték fel a fedélzetre, és az újonnan alapított város tüzét ezzel a fáklyával gyújtották meg. Hesztia szentélyeit prütaneiónoknak nevezték.

A görög mítoszokban, hőskölteményekben nem szerepel; hivatalos állami kultusza nem volt.

Öltözetük, hosszú fehér ruha volt, s fejükön papi homlok-kötőt viseltek; midőn áldoztak, fátylat húztak a fejükre.

Források 
 

Görög istenek
Istennők
Védőistenek
Korónisz

Korónisz a görög mitológiában Apollón szerelme, Aszklépiosz anyja. Azonban az istennel való együttlét után Korónisz megcsalta Apollónt. Ezt a tettét egy varjú elmesélte a napistennek, aki bosszúból megölte Koroniszt. A halotti máglyán azonban megsajnálta még meg sem született gyermekét, így a magzatot kimentette Korónisz méhéből. A leány neve varjút jelent, és azóta ennek a madárnak a tollai feketék, ahol azelőtt fehérek voltak, gyászolva Koróniszt.

Források 
 
 Korónisz arcanum.hu (Ki kicsoda az antik mítoszokban)

Görög mitológiai alakok
Bajmócapáti

Bajmócapáti (szlovákul Opatovce nad Nitrou) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Privigyei járásban.

Fekvése 
Privigyétőltól 4 km-re nyugatra, a Nyitra-folyó partján fekszik.

Története 
1113-ban a zobori apátság birtok összeírásában említik először. 1424-ben „Apathy” néven tűnik fel a forrásokban. A zobori kolostor birtoka volt, majd 1468-tól a szkacsányi uradalomhoz tartozott. 1553-ban malom és 13 porta volt a településen. 1677-ben 47 jobbágy- és 12 zsellértelkét 214-en lakták. 1715-ben 11 háztartás után adózott. 1777-től a nyitrai káptalan birtokában állt. 1778-ban 2 nemesi, 50 jobbágy és 5 zsellér háztartása volt 366 lakossal.

A 18. század végén Vályi András így ír a faluról: „Bajmótz Apáti. (Bojnitze, Opatovtze.) Tót falu Nyitra Vármegyében, földes Ura a’ Nyitrai Káptalanbéli Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Bajmótztol fél mértföldnyire, Nyitra vize mellett. Határja közép termékenységű, réttye első osztálybéli, fája tűzre, és legelője is elegendő, malma helyben, piatzozása Bajmótzon, Prividnyén, és Német Prónán; de mivel szőlő hegye nintsen, ’s termő földgyei is középszerűek, a’ második Osztályba tétettetett.”

1828-ban 63 házában 444 lakos élt. Lakói mezőgazdasággal, a 19. századtól idénymunkákkal foglalkoztak.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Apáthi (Bajmócz), (Bojniczke Opatowczke), tót falu, Nyitra vgyében, Bajmócz fiókja: 444 kath. lak. – Van erdeje, jó legelője. F. u. a nyitrai káptalan. Ut. p. Privigye.”

Borovszky Samu monográfiasorozatának Nyitra vármegyét tárgyaló része szerint: „Apáti-Bajmócz, Nyitramenti tót község, 611 r. kath. vallásu lakossal. Postája Bajmócz, távirója Privigye, vasúti állomása Privigye-Bajmócz. Földesura a XIV. század elején a zobori apátság volt, később a nyitrai székeskáptalan.”

A trianoni diktátumig Nyitra vármegye Privigyei járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 775, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 1471 lakosából 1446 szlovák volt.

2011-ben 1472 lakosából 1401 szlovák.

Források 
2013 Opatovce nad Nitrou

Jegyzetek

További információk 
 Községinfó
 Bajmócapáti Szlovákia térképén
 E-obce.sk

A Privigyei járás települései
Nyitra vármegye települései
Oszlánykisfalud

Oszlánykisfalud (1890-ig Vieszka, 1899-ig Kis-Bisztricsény, szlovákul Vieska) Besztercsény településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Privigyei járásban.

Fekvése 
Besztercsény központjától 1 kilométerre, északra fekszik.

Története 
1324-ben említik először. Története folyamán különféle nemesi családok birtokolták. Előbb a Simon, majd a Dóczy, Lessenyei-Nagy, Matkovich és Detrich családoké volt. 1601-ben csak nyolc ház és két major állt a faluban. 1715-ben öt adózó portája volt. 1828-ban 19 házában 132 lakos élt.

Vályi András szerint: „VIESZKA. Tót falu Bars Várm. földes Ura az Esztergomi Káptalanbéli Uraság, lakosai katolikusok, fekszik F. Apátihoz, és Beczkóhoz nem meszsze; földgye síkos, és meglehetős termékenységű, komlója is terem, kereskedésre módgya Oszlányon, fája van, legelője szoros."

Fényes Elek szerint: „Vieszka, Bars m. tót f. Sz. Kereszt mellett, 236 kath. lak. Kath. paroch. temp. Komlót és jó rozsot termeszt. F. u. az esztergomi káptalan. Ut. p. Selmecz."

Bars vármegye monográfiája szerint: „Kisbisztricsény, a Nyitravölgyben fekvő tót kisközség, 109 róm. kath. vallású lakossal. Hajdan a Lessenyei Nagy család volt az ura, azután a Matkovich család birtokába került és később a benedekfalvi Detrich családé lett. Határában bronzkori urnatemető van, melyből már sok régiség került a Nemzeti Múzeumba. Templom e községben nincs. Postája van, távirója és vasúti állomása Nyitraszeg."

1910-ben 86, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Bars vármegye Oszlányi járásához tartozott.

1924-óta Besztercsény része.

Nevezetességei 
 Fa haranglába, benne sárgaréz haranggal.

Lásd még 
 Besztercsény
 Nyitraszeg

Külső hivatkozások 
 Besztercsény hivatalos oldala
 Községinfó
 Oszlánykisfalud Szlovákia térképén

Források 

Oszlanykisfalud
Bars vármegye települései
Bélaudvarnok

Bélaudvarnok (1898-ig Dvornik, szlovákul Dvorníky nad Nitricou) Rákosvölgyudvarnok településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Privigyei járásban.

Fekvése
Privigyétől 18 km-re délnyugatra fekszik. Rákosvölgyudvarnok nyugati részét alkotja.

Története
Bélaudvarnok első említése 1249-ben „Vdournuk” alakban történt, amikor a nyitrai várispánságtól a zoborhegyi kolostorhoz került. 1553-ban 18 és fél portával adózott. A 16. századtól a szkacsányi uradalom része. Lakói a 18. századig szőlő, sáfrány és gyümölcstermesztéssel foglalkoztak. 1715-ben szőlőskertje és 43 háztartása volt. 1777-től a nyitrai káptalan birtokában állt. 1778-ban malom, 56 jobbágy és 28 zsellérháztartás volt a településen 656 lakossal.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „DVORNIK. Tót falu Nyitra Vármegyében, földes Ura a’ Nyitrai Káptalanbéli Uraság, lakosai katolikusok, fekszik felső Vesztenitzhez közel, ’s ennek filiája, Simonyitol egy mértföldnyire, ambár nagy keresettye van, a’ gyümölts, és hagyma árúlásból könnyű móddal szerzi fáját ís, és elegendő legelője van, malma helyben, piatza közel, Oszlánon, és Bánon; szőlöjök középszerű, réttyeik jók, földgye középszerű, második Osztálybéli.”

1828-ban 97 házában 682 lakos élt. Lakói mezőgazdaságból éltek. 1832-ben árvíz pusztította el a községet, de újjáépült. Mezőgazdasági jellegét később is megőrizte.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Dvornik, Nyitra vm. tót falu, Vesztenics filial. 682 kath. lak. F. u. a nyitrai káptalan.”

1880-ban 484 lakosából 459 szlovák anyanyelvű volt. 1890-ben 482 lakosából 1 magyar és 479 szlovák anyanyelvű volt.

Borovszky Samu monográfiasorozatának Nyitra vármegyét tárgyaló része szerint: „Dvornik, község a veszteniczi völgyben, a Plieska és a Drienov-Vrch nevű hegyek alatt fekszik, a Belanka-patak mellett. Lakosainak száma 482, akik tótajkuak, és vallásuk r. kath. Postája van, táviró- és vasúti állomása Nagy-Bélicz. A XIII. században nyitrai várbirtok volt és mint ilyen »Udvarnok« (Vduornuk) név alatt szerepelt. A falut 1832-ben árviz pusztította el. Lakosai nagyobbrészt gyümölcstermeléssel és kereskedéssel foglalkoznak. Földesura az Eszterházy-család és a nyitrai székes káptalan volt, mely utóbbinak itt ma is nagy kiterjedésü erdőségei vannak.”

1900-ban 532-en lakták, ebből 11 magyar és 514 szlovák anyanyelvű. 1910-ben 557-en lakták: 42 magyar és 502 szlovák anyanyelvű. A trianoni diktátumig Nyitra vármegye Nyitrazsámbokréti járásához tartozott.

1921-ben 534-en lakták: 4 magyar és 528 csehszlovák. 1930-ban 489 lakosa mind csehszlovák volt. 1960-ban Rákosvölggyel egyesült, Rákosvölgyudvarnok néven.

További információk

 Bélaudvarnok a térképen

Lásd még 

 Rákosvölgyudvarnok
 Rákosvölgy

Jegyzetek 

Belaudvarnok
Nyitra vármegye települései
Rákosvölgyudvarnok

Rákosvölgyudvarnok (szlovákul Nitrica) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Privigyei járásban. Bélaudvarnok és Rákosvölgy települések egyesítésével jött létre.

Fekvése
Privigyétől 18 km-re délnyugatra, a Nyitrica-patak bal partján található.

Története 
Rákosvölgyet 1113-ban a zobori apátság birtokainak határleírásában említik először.

Bélaudvarnok első említése 1249-ben történt, amikor a nyitrai várispánságtól a zoborhegyi kolostorhoz került.

A trianoni diktátumig mindkét falu Nyitra vármegye Nyitrazsámbokréti járásához tartozott.

1960-ban Bélaudvarnok és Rákosvölgy egyesült, Rákosvölgyudvarnok néven.

Népessége
1970-ben 1394-en lakták: 1 magyar és 1387 szlovák.

1980-ban 1357 lakosából 1 magyar és 1348 szlovák volt.

1991-ben 1245-en lakták, ebből 2 magyar és 1234 szlovák. 

2001-ben 1244 lakosából 1 magyar és 1235 szlovák volt.

2001-ben 1242-en lakták, ebből 3 magyar, 5 cseh, 1-1 ruszin és morva, 1134 szlovák és 98 ismeretlen nemzetiségű.

Neves személyek
Itt született 1869-ben Ernyey József János múzeumi főigazgató.

Nevezetességei 
 Kápolna a 19. század közepéről.
 Neogótikus kápolna a 19. század végéről.
 Barokk szobor 1793-ból.

Források

További információk 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Rákosvölgyudvarnok Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Lásd még 
 Bélaudvarnok
 Rákosvölgy

Rakosvolgyudvarnok
Rákosvölgy

Rákosvölgy (1910 előtt Racsic, szlovákul Račice) Rákosvölgyudvarnok településrésze. 1960-ig önálló falu Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Privigyei járásban.

Fekvése 
Privigyétől 17 km-re délnyugatra, a Nyitrica-patak bal partján fekszik. Rákosvölgyudvarnok keleti részét alkotja.

Története 
Rákosvölgyet 1113-ban „Radsciz” alakban a zobori apátság birtokainak határleírásában említik először. A 15. századtól a szkacsányi uradalomhoz tartozott. 1553-ban malom, valamint 12 és fél porta állt a faluban. Lakói a 18. századig sáfrányt termesztettek. 1715-ben szőlőskerttel és 47 háztartással rendelkezett. 1777-től a nyitrai káptalan birtokában állt. 1778-ban 73 jobbágy és 19 zsellér háztartása volt 710 lakossal.

A 18. század végén Vályi András így ír róla: „RACSICZ. Tót falu Nyitra Vármegyében, földes Ura a’ Nyitrai Káptalanbéli Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Felső Vesztenicznek szomszédságában, mellynek filiája; határja közép termékenységű, fája van mind a’ kétféle, jó hagymát termesztenek lakosai, legelője elég, piatza Oszlányon, és Bánon, első osztálybéli.”

1828-ban 82 házában 573 lakos élt. Lakói mezőgazdasággal, gyümölcstermesztéssel foglalkoztak.

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Racsics, tót falu, Nyitra vmegyében, Vesztenicz filial, 573 kath. lak. F. u. a nyitrai káptalan. Ut. post. Nyitra-Zsámbokrét.”

1880-ban 434 lakosából 423 szlovák anyanyelvű volt. 1890-ben 513 lakosából 1 magyar és 511 szlovák anyanyelvű volt.

Borovszky Samu monográfiasorozatának Nyitra vármegyét tárgyaló része szerint: „Racsicz, a Belanka-völgyében fekvő tót falu, Dvornik mellett, 513 r. kath. vallásu lakossal. Postája Dvornik, táviró- és vasúti állomása Nagy-Bélicz. Lakosainak nagy része gyümölcstermeléssel és gyümölcskereskedéssel foglalkozik. A XII. század elején nyitrai várbirtok volt. Később az Eszterházy család volt a földesura, azután a nyitrai káptalan, melynek itt ma is nagy kiterjedésü erdőbirtoka van.”

1900-ban 541-en lakták, ebből 3 magyar és 531 szlovák anyanyelvű. 1910-ben 550-en lakták: 11 magyar és 528 szlovák anyanyelvű. A trianoni diktátumig Nyitra vármegye Nyitrazsámbokréti járásához tartozott.

1921-ben 565-en lakták: 3 magyar és 549 csehszlovák. 1930-ban 582 lakosából 575 csehszlovák, 6 zsidó és 1 állampolgárság nélküli volt. Kőbányája az 1930-as években nyílt. 1960-ban Bélaudvarnokkal egyesült, Rákosvölgyudvarnok néven.

További információk

 Rákosvölgy a térképen

Lásd még 

 Rákosvölgyudvarnok
 Bélaudvarnok

Hivatkozások 

Szlovákia megszűnt települései
Nyitra vármegye települései