alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Felsőmogyoród

Felsőmogyoród (1899-ig Felső-Lieszkó, szlovákul Horný Lieskov) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétől 12 km-re délre fekszik.

Története 
1330-ban "Leszkouecz" alakban említik először. 1409-ben "Felseu Lezkouch", 1493-ban "Kys Lezkowcz", 1519-ben "Superior Lyskwa" alakban szerepel az írott forrásokban. Több nemesi család birtoka volt. 1598-ban 22 háza volt. 1720-ban 11 adózója volt, ebből 10 zsellér. 1784-ben 51 házában 51 családban 257 lakos élt. 1828-ban 22 háza és 299 lakosa volt, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint "Alsó, és Felső Lieszko. Két falu Trentsén Várm. földes Urai több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszenek Szlopnának szomszédságában, határbéli földgyeik ollyanok mint Szlopnáé."

Fényes Elek szerint "Lieszkó (Felső), tót falu, Trencsén vmegyében, az előbbeni helység mellett: 310 kath. lak. F. u. többen."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Illavai járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 364, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 367 szlovák lakosa volt.

2011-ben 374 lakosából 368 szlovák volt.

Nevezetességei 
Római katolikus temploma 1723-ban épült barokk stílusban, később megújították.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Felsőmogyoród Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Felsomogyorod
Trencsén vármegye települései
Izland zászlaja



A mai zászló 
A mai hivatalos izlandi lobogót 1915. június 19-én fogadta el a reykjavíki parlament. A zászló kereszt motívuma a dán zászlóból ered. A zászló oldalainak aránya hivatalosan 18:25. A zászló keresztjének vörös színe az ország működő vulkánjait idézi, míg a fehér szín az Izland nagy részét borító havat jelképezi. A háttér kék színe pedig az Atlanti-óceán vizét reprezentálja.

Története 
1380-tól kezdve a szigetország zászlaja megegyezett Dánia lobogójával egészen 1874-ig. Ekkor az izlandi zászló elhagyta a skandináv keresztmotívumot, és kék háttér előtt egy fehér sólyom szerepelt rajta. 1897-ben ismét változott a sziget lobogója, ekkor már visszatért a kereszt is. Az új lobogó sötétkék háttér előtt fehér kereszttel hirdette Izlandot. Ezeket a zászlókat azonban hivatalosan nem fogadták el.

Egyéb lobogók

Külső hivatkozások 

 Az izlandi zászló története (angol nyelven)
 Izlandi zászlók (izlandi nyelven) 

Zaszlo
Izland
Aranyszarv-öböl

Az Aranyszarv-öböl (törökül Haliç, görögül Khrysokeras vagy Chrysoceras vagy Χρυσοκερας) egy tölcsértorkolat Isztambulban (Törökország), mely kettéválasztja a várost.

A torkolatot Alibeyköj szuju (Barbyzes) és a Kiathane szuju (Cydaris) összefolyása alakította ki. A két folyó, összefolyásánál, csakugyan szarv alakú. A görög rege szerint: Io, Juno papnője szerelmi viszonyban élvén Jupiterrel, hogy a féltékeny istennő bosszúja ellen védve legyen, Jupiter által fehér tehénné változott át, de Juno által űzőbe vétetett. Űzetésében e vidéken is megfordult, átkelt a konstantinápolyi tengerszoroson, mely azóta Boszporusz (tehén átjáró) nevet nyert. E helyen, hol a két folyó összefoly szülte Io Kerezat, ki anyja jeleit, a tehénszarvakat homlokán viselte. Ugyancsak itt szülte Kereza Neptuntól Byzaszt, ki Szemisztria álal felneveltetvén Barbyzesztől nyert oktatást.

A Márvány-tengerrel egy félszigetet alkot, melyen az ókori görögök telepedtek meg és megalapították Bizáncot.
Az öböl egy mély, természetes kikötő, a Bizánci Birodalom flottája is itt állomásozott már. Az öböl bejáratát egy zárólánccal biztosították nem várt betolakodók ellen. A lánc a félszigeten felépült Konstantinápolyt kötötte össze az öböl északi oldalán lévő Galata erőddel. A lánc azonban nem mindig segített, néha megkerülték vagy egyszerűen átvágták (lásd például Konstantinápoly eleste)

Bár Leonardo da Vinci már 1502-ben tervezett egy 240 m hosszú hidat az öböl fölé, az első állandó híd csak 1836-ban épült fel. A mai felnyitható Galata híd (Galata Köprüsü) 1994-ben készült el nagyjából az első állandó híd helyén. Az öblön mára már két másik híd is átível.

Az 1980-as évekig az öbölbe tisztítatlan ipari szennyvizet vezettek.

Az öböl áthajózása ma népszerű turistaprogram.

Törökország vízrajza
Lucifer

Lucifer latin szóösszetétel a lux,  lucis (fény) és fero (hozni) szavakból, jelentése „fényhozó”. Görög és római költők használták a Vénusz bolygó jelzőjeként. A Vénusz bolygó héber neve, ben-shachar jelentése „a hajnal fia”. Leggyakoribb értelmezésben Lucifer az ördög, avagy a gonosz  megtestesülése. Más néven: Azázél vagy Sátán, arkangyalként: Helél.

Az Újszövetségben

Az Ószövetségben 
Szent Jeromos, amikor a Septuaginta alapján elkészítette Vulgatát, a Lucifer szót használta a phosphoros (hajnalhozó) fordításaként, többek között az Ézsaiás könyvében (14:12) is, ahol Babilon királyára utal. Tertullianus és Órigenész elbeszéléseikben a szöveget átértelmezve adták vissza, és a Lucifer szót tulajdonnévnek, az egyik arkangyal nevének olvasták. Lucifer az egyik legfőbb angyal volt, aki fellázadt Isten ellen, ezért kitaszították a mennyből; a Sátánnal és az ördöggel azonosították, az őt követő angyalokat pedig a démonokkal. Ebben a jelentésében a szót I. Gergely pápa honosította meg. Lucifer az emberi felvilágosítást is jelképezi, minthogy a kígyó a halhatatlanság és az isteni tudás fájáról való gyümölcs leszedésére biztatta Évát, az isteni tilalommal szembeszállva, ami nem feltétlenül azt jelenti, hogy Isten az embert sötétségben akarta hagyni, hanem hogy az egy isteni feladat kellett volna, hogy maradjon.

Lucifer a héber Bibliában (Torah) 
A héber Bibliában Ézsaiás 14:12-ben a helel ben-shachar (הילל בן שחר) kifejezés szerepel. Helel a Vénusz bolygó héber neve, ben-shachar jelentése „a hajnal fia”. Ézsaiás minden bizonnyal egy népszerű korabeli legendára utal, ami a hajnalcsillaghoz kötődik, és a túlzott büszkeség veszélyeire figyelmeztet (egy hasonló történet Phaetóné a görög mitológiában).

A későbbi zsidó hagyomány sokat foglalkozik az angyalok bukásával, akiket Samhazai és Azazel vezetett. A történetnek többféle befejezése is van; a Midrás egyik legendájában Samhazai csillagként függve marad félúton a menny és a föld között. Helel-Lucifer legendáját az i. e. 1. században kapcsolták össze Sátánnal; ez megfigyelhető például az Ádám és Éva könyve vagy a szláv Énókh könyve című apokrif iratokban. Az utóbbi szerint Sátán-Satanielt túlzott büszkeségéért levetették a mennyből, és azóta a levegőben repül a mélység felett.

Alakja a Boszorkányok Evangéliumában 
Charles Godfrey Leland 1899-ben megjelent könyvében (Aradia, avagy a boszorkányok evangéliuma), pozitív színben tűnik fel. Diana holdistennő testvéreként, és a vele közösen nemzett Aradia (A boszorkányok királynője) apjaként. Ebben a történetben Fényhozóként jelenik meg, mint nővére, a Hold és az éjszaka ellentéteként.

Jegyzetek

Források 
 Tolnai világlexikona, Budapest, 1928

Kapcsolódó szócikkek 
 Luciferiánusok (vallási mozgalom)
 Sátán
 Mephistopheles

Angyalok, démonok
Dán (egyértelműsítő lap)

dán nyelv
dán nép
Dánia

dán, a 12 honfoglaló zsidó törzs egyike az Ószövetségben
Nióbium

A nióbium a periódusos rendszer egy kémiai eleme. Charles Hatchett angol vegyész fedezte fel. Vegyjele Nb, rendszáma 41. Az átmenetifémek közé tartozik. A vegyületeiben általában három vagy öt vegyértékű.

Világosszürke színű fém. A keménysége a kovácsoltvaséhoz hasonló.

Nevét Niobé thébai királylányról, Tantalosz leányáról kapta, ui. a nióbium rendszerint a tantállal együtt fordul elő.

Kémiai tulajdonságai 
Magasabb hőmérsékleten reakcióba lép klórral, jóddal, nitrogénnel, foszforral, kénnel. Hevítés hatására szénnel is reagál, karbidot képez. Szobahőmérsékleten vízzel nem reagál, de az izzó nióbium hidrogént fejleszt a vízből. Nem oldódik savakban, még a királyvíz sem támadja meg. Egyedül a hidrogén-fluorid oldja. A nióbiumot a nátrium-hidroxid és a kálium-hidroxid olvadéka megtámadja.

Előfordulása 
A természetben a kolumbit nevű ásványként található meg. Ez lényegében a vas és a mangán niobátja.

Izotópjai 
A nióbiumnak egy, a természetben előforduló, stabil izotópja van. Emellett sok radioaktív izotópját előállították mesterségesen.

Előállítása 
Az előállításához a nióbium-érceket először dúsítják, majd kálium-hidrogén-szulfáttal olvasztják össze, így tárják fel. Lehűlés után aprítják, majd forró vízzel kezelik. Ekkor vízben oldhatatlan alakban marad vissza a tantál, illetve a nióbium.  Majd hidrogén-fluoriddal reagáltatják kálium-fluorid jelenlétében. Az ekkor keletkező kálium-fluor-tantalátot és kálium-fluor-niobátot frakcionált kristályosítással választják el. A nióbium fémkalciummal végzett redukcióval szabadítható fel.

Felhasználása 
Különleges acélok készítéséhez használják. Ezeket az acélokat leggyakrabban az autóiparban, a kőolaj- és földgázkitermelő platformok építéséhez, illetve a kőolaj- és földgáz szállítására szolgáló csővezetékek, egyenirányítók, rakéták és turbinák készítésére használják.

Oxidjait lencsék, fényáteresztő bevonatok, kondenzátorok,
katalizátorok előállítására használják.

A nióbium-diszelenid kenőanyagként alkalmazható.

Nióbium alapú mágneseket használnak az LHC gyorsítójában a részecskenyalábok irányítására. (A gyorsító építése alatt a világ teljes nióbium-termelésének közel 80%-át az LHC-be építették be.)

Jegyzetek

Források 
 Erdey-Grúz Tibor: Vegyszerismeret.

Niobium
Az 1920-as és 1930-as évek fontosabb német pártjainak és szervezeteinek listája

Acélsisak – Stahlhelm
 Általános Német Szakszervezeti Szövetség – Allgemeiner Deutscher Gewerkschaftsbund
 Bajor Néppárt – Bayerische Volkspartei
 Birodalmi Agrárszövetség – Reichslandbund
 Birodalmi Harci Szövetség – Reichskriegerbund
 Birodalmi Lobogó – Reichsbanner
 Birodalmi Zászló – Reichsflagge
 Gazdaságpárt – Wirtschaftspartei
 Hazafias Szövetségek – Vaterländische Verbände
 Keresztény Nemzeti Paraszt és Agrár Népi Párt – Landsvolkspartei
 Keresztény Népszolgálat – Christlicher Volksdienst
 Keresztény-Szociális Népszolgálat – Christlich-Sozialer Volksdienst
 Konzervatív Néppárt – Konservative Volkspartei
 Német Állampárt – Deutsche Staatspartei
 Német Centrumpárt – Deutsche Centrumpartei
 Német Demokratikus Párt – Deutsche Demokratische Partei
 Német Harci Szövetség – Deutscher Kampfbund
 Német Ipar Birodalmi Szövetsége – Reichsverband der Deutschen Industrie
 Német Klub – Herrenklub
 Német Nemzeti Néppárt – Deutschnationale Volkspartei
 Német Népi Szabadságpárt – Deutschvölkische Freiheitspartei
 Német Néppárt – Deutsche Volkspartei
 Német Szocialista Párt – Deutschsoziale Partei
 Németország Egyesült Kommunista Pártja – Vereinigte Kommunistische Partei Deutschlands
 Németország Független Szociáldemokrata Pártja – Unabhängige Sozialdemokratische Partei Deutschlands
 Németország Kommunista Pártja – Kommunistische Partei Deutschlands
 Németország Szociáldemokrata Pártja – Sozialdemokratische Partei Deutschlands
 Németország Szocialista Munkáspártja – Sozialistische Arbeiterpartei Deutschlands
 Nemzetiszocialista Német Munkáspárt – Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei
 Össznémet Szövetség – Alldeutscher Verband
 Vörös Frontharcosok Szövetsége – Roter Frontkämpfverbund

1920
Németországgal kapcsolatos listák
Politikai listák
Történelmi témájú listák
Gergőfalva

Gergőfalva (1899-ig Gyurgyove, szlovákul Ďurďové) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétőltól 17 km-re délkeletre a Deményi-völgy déli részén 450 m magasan fekszik.

Története 
A község területe már a szláv betelepülést követő időszakában lakott volt, ezt bizonyítják a 10. századtól a 12. századig használt szláv temető maradványai.

A mai települést 1393-ban egy oklevélben "via Harohania sen de terra abbatis de Scala" alakban említik először. 1397-ben "Gergew", 1429-ben "Gywrdowo" néven említik. Előbb a szkalkai apátság, majd Kasza várának uradalmához tartozott. Később helyi nemesek, főként a Gergőfalvi és Mogyoródi családok voltak a birtokosai. 1598-ban 12 ház állt a településen. 1720-ban 12 adózója volt. 1784-ben 27 háza volt 26 családdal és 169 lakossal. 1828-ban 25 házában 239 lakos élt. Lakói főként mezőgazdasággal és kosárfonással foglalkoztak.

Vályi András szerint "Nagy Gyurgyove. Tót falu Trentsén Vármegyében, földes Urai több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Bezerédhez, vagy Bruszirához nem meszsze. Határbéli földgyének sovány volta miatt, harmadik Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Gyurgyove, tót falu, Trencsén vmegyében, kősziklás erdős hegyek közt, Domanithoz 1 óra. Lakja 179 kath. F. u. többen. Ut. p. Zsolna."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Illavai járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 196, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 195 lakosából 194 szlovák volt.

2011-ben 154 lakosa volt, mindegyik szlovák.

Nevezetességei 
 Szűz Mária tiszteletére szentelt kápolnája a 18. században épült barokk-klasszicista stílusban. Berendezése 18. és 19. századi. 1988 és 1990 között megújították. Barossháza filiája.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Gergőfalva Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Gergofalva
Trencsén vármegye települései
Hatna

Hatna (1899-ig Hattne, szlovákul Hatné) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétől 9 km-re északnyugatra fekszik.

Története 
A község területén a Marikói-pataktól északra ősidők óta két erődítmény állt, melyeknek területéről a legkorábbi cserépmaradványok az i. e. 3. évezred-ből származnak. Az erődítményeket később a bronzkor és a vaskorban itt élt népek vették birtokba. Területükről a hallstatti és a lausitzi kultúra népének maradványait tárták fel. A patak jobb oldalán pedig a puhói kultúra településének emlékei kerültek elő. A területet vélhetően a 7. században szláv törzsek, a mai szlovákok ősei szállták meg.
A község első írásos említése 1321. július 12-én Hathna néven Károly Róbert oklevelében történik. A király az adománylevélben a birtokot Kilián fia András magiszternek, a Hatnai család ősének adja. Ő a falu első ismert birtokosa. A család legnevesebb tagja Hatnai János, aki a harcokban tett szolgálataiért Zsigmond királytól megkapta a budatíni uradalmat. Hatnai György Illava várának kapitánya, Hatnai Rafael pedig Budatín következő ura volt. A család egyeduralma 1510-ben törik meg, amikor a falu másik birtokosa a Sarlay család lesz. 1511-ben Podmaniczky János, majd testvére Rafael lesz birtokos a községben. 1560-ban I. Ferdinánd király a besztercei uradalmat Serédy Gáspárnak adja akitől a birtokot Balás András kapja meg. A Balások a 19. századig a község birtokosai.

Lakói a 16. században kálvinisták lettek. A falu evangélikus fatemploma 1755-ben épül fel, a falu földesura Balás Zsigmond azonban alattvalóit visszatéríti a katolikus hitre és a templom helyén katolikus kápolna épül. A község pecsétje 1783-ból származik. 1784-ben 57 házában 63 családban 293 lakos élt. 1828-ban 35 háza volt 307 lakossal.

Vályi András szerint "HATNE. Tót falu Trentsén Várm. földes Urai G. Balassa, és több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Proszné falunak, ’s Marikovának szomszédságában, 1719ben itten egy borjú jött a’ világra, mellynek két feje vala, és egy szeme; határja közép termékenységű."

Fényes Elek szerint "Hatne, tót falu, Trencsén vmegyében, a vágh-beszterczei uradalomban. Ut. p. Zsolna."

Iskolája 1912-ben épült fel, a tanítás először magyar nyelven folyt. A trianoni békeszerződésig a község Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 196, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 575 lakosából 569 szlovák volt.

2011-ben 590 lakosából 566 szlovák volt.

Nevezetességei 
 A temetőben álló Szent József kápolna 1802-ben épült.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Hatna Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Hatna
Trencsén vármegye települései
Jeszence

Jeszence (1899-ig Jeszenicz, szlovákul Jasenica) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban. Kis- és Nagyjeszence egyesítése.

Fekvése 
Vágbesztercétől 7 km-re északra fekszik.

Története 
A mai falu területén a korai bronzkorban a lausitzi kultúra települése állt, melynek temetőjét is megtalálták. Nagyjeszencét 1269-ben "Jezencha" néven említik először, a nyitrai püsoökség birtoka volt. 1271-ben "Jezenche", 1332-ben "Jasencia", 1414-ben "Jesenyca" néven szerepel az írott forrásokban. A nagybiccsei uradalomhoz tartozott. 1598-ban 20 háza volt. 1720-ban 14 adózója volt, mind nemesek. 1784-ben 32 házában 40 családban 197 lakos élt. 1828-ban 28 háza volt 256 lakossal, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Kisjeszence 1598-ban 13 házzal bukkan fel az adóösszeírásban "Kys Jeszenicze" alakban, birtokosa a Sunek család volt. 1720-ban 8 adózója volt. 1784-ben 34 házában 39 családban 215 lakos élt. 1828-ban 28 háza volt 256 lakossal. A 19. században pálinkafőzője üzemelt.

Vályi András szerint "JESZENICZE. Kis, és Nagy Jeszenicze. Tót faluk Trentsén Várm. földes Urai H. Eszterházy, és G. Balassa Uraságok, lakosai katolikusok, fekszenek Vág Beszterczéhez mint 1 mértföldnyire, ’s patakja hasíttya, határjai hasonlók Stupnéhez, vagyonnyai középszerűek."

Fényes Elek geográfiai szótárában "Jeszenicz (Kis), tót falu, Trencsén vmegyében, közel a Vágh jobb partjához: 248 kath., 12 zsidó lak. Kat. paroch. templom. F. u. h. Eszterházy. Ut. p. Zsolna."  , "Jeszenicz (Nagy), tót falu, Trencsén vmegyében, Kistől csak egy patak választja. Számlál 228 kath., 2 ev., 5 zsidó lak. F. u. többen."  

A trianoni békeszerződésig mindkét település Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott. Kis- és Nagyjeszencét 1921-ben egyesítették.

Népessége
1910-ben Kisjeszencének (Malá Jasenica) 200, Nagyjeszencének (Veľká Jasenica) 246, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 948 lakosából 939 szlovák volt.

2011-ben 1051 lakosából 1025 szlovák volt.

Nevezetességei 
 Római katolikus temploma a 13. századi templom helyén 1781-ben épült későbarokk stílusban.
 A Szúnyogh család kastélya eredetileg a 15. században épült. Később többször átépítették, jelenlegi formáját a 19 és 20. századi átépítések után nyerte el.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Jeszence Szlovákia térképén
 Képek a kastélyról
 E-obce.sk

Jeszence
Kisjeszence

Kisjeszence (szlovákul Malá -Jasenica) Jeszence településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.
2001-ben Jeszence 948 lakosából 939 szlovák volt.

Fekvése 
Vágbesztercétőltól 8 km-re északra fekszik.

Története 
Jeszencét 1269-ben "Jezencha" alakban említik először. A mai Kisjeszence 1598-ban tűnik fel először "Kys Jeszenieze" alakban. Ezután a korábbi Jeszence mindvégig két településre Kis- és Nagyjeszencére oszlott. 1598-ban 13 ház állt a településen. 1720-ban 8 adózója volt. A község pecsétje 1784-ből származik, ekkor 34 házában 39 családban 215 lakos élt a községben. 1828-ban 28 háza volt 256 lakossal. A 19. században szeszfőzde működött a területén.

Vályi András szerint "Kis, és Nagy Jeszenicze. Tót faluk Trentsén Várm. földes Urai H. Eszterházy, és G. Balassa Uraságok, lakosai katolikusok, fekszenek Vág Beszterczéhez mint 1 mértföldnyire, ’s patakja hasíttya, határjai hasonlók Stupnéhez, vagyonnyai középszerűek."

Fényes Elek szerint "Jeszenicz (Kis), tót falu, Trencsén vmegyében, közel a Vágh jobb partjához: 248 kath., 12 zsidó lak. Kat. paroch. templom. F. u. h. Eszterházy. Ut. p. Zsolna."

1910-ben 200, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott.

Külső hivatkozások 
 Jeszence hivatalos oldala
 Községinfó
 Jeszence Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Jegyzetek 

Kisjeszence
Trencsén vármegye települései
Nagyjeszence

Nagyjeszence (szlovákul Veľká Jasenica) Jeszence településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.
2001-ben Jeszence 948 lakosából 939 szlovák volt.

Fekvése 
Vágbesztercétől 8 km-re északra fekszik.

Története 
Jeszencét 1269-ben Jezencha alakban említik először. 1271-ben Jezenche néven szerepel oklevélben. Az 1332-ben kelt pápai tizedjegyzékben Jasencia alakban említik. 1414-ben Jesenyca néven bukkan fel. A 16. századtól tűnik fel külön Kis- és Nagyjeszence falu. Nagyjeszence a nagybiccsei uradalomhoz tartozott. 1598-ban 20 ház állt a faluban. 1720-ban 14 adózó háztartása volt, valamennyi nemeseké.
A község legrégibb pecsétje 1784-ből származik. Ekkor 32 házában 40 család élt 197 lakossal. 1828-ban 28 háza és 256 lakosa volt.

Vályi András szerint "Kis, és Nagy Jeszenicze. Tót faluk Trentsén Várm. földes Urai H. Eszterházy, és G. Balassa Uraságok, lakosai katolikusok, fekszenek Vág Beszterczéhez mint 1 mértföldnyire, ’s patakja hasíttya, határjai hasonlók Stupnéhez, vagyonnyai középszerűek."

Fényes Elek szerint "Jeszenicz (Nagy), tót falu, Trencsén vmegyében, Kistől csak egy patak választja. Számlál 228 kath., 2 ev., 5 zsidó lak. F. u. többen."

1910-ben 246, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott. A két Jeszencét 1924-ben egyesítették.

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Jeszence Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Források 

Nagyjeszence
Trencsén vármegye települései
Kelestény

Kelestény (szlovákul Klieština) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétől 12 km-re északnyugatra a Marikó völgyében fekszik. A Marikóba igyekvő Radotina patak folyik át rajta.

Története 
1408-ban "Klystyna" néven említik először. 1438-ban "Kleschyna", 1504-ben "Klescina", 1507-ben "Kliesczina" alakban szerepel az írott forrásokban. 1439-től Vágbeszterce várának tartozéka, majd a budatíni uradalom része volt. 1598-ban 8 háza volt. 1784-ben 60 házában 65 családban 344 lakos élt. 1828-ban 16 háza volt 361 lakossal, akik juhtenyésztéssel, kosárfonással, szitakészítéssel foglalkoztak. A 19. században földesurai a Balassa és Szapáry családok voltak.

Vályi András szerint " KLICSINA. Tót falu Trentsén Várm. földes Urai G. Balassa, és Szapári Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Marikovához, mellynek filiája nem meszsze, Pukhovhoz mint egy mértföldnyire, vidékje soványas, vagyonnyai is selejtesek, fája mind a’ két féle van."

Fényes Elek szerint "Klesztyina, Trencsén m. tót falu, 301 kath. lak. F. u. b. Balassa, gr. Szapáry."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott. Hosszú ideig Alsómarikóhoz tartozott és csak a 20. század végén lett újra önálló.

Népessége
1910-ben 341, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 379 lakosából 378 szlovák volt.

2011-ben 350 lakosából 346 szlovák volt.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Kelestény Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Kelesteny
Trencsén vármegye települései
Kislednic

Kislednic (más néven Besztercelednic, szlovákul Malé Lednice) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétőltól 15 km-re délkeletre fekszik.

Története 
1339-ben "terra Lednicz" alakban említik először. 1384-ben "Lednycza", 1510-ben "Nag Lednycze" néven szerepel. A vágbesztercei váruradalomhoz tartozott. 1598-ban 28 ház állt a községben. 1720-ban 13 adózója volt. A község első pecsétje 1783-ból származik. 1784-ben 76 házában 88 családban 483 lakos élt. 1828-ban 48 háza volt 411 lakossal, akik főként mezőgazdasággal éls szövéssel foglalkoztak. 1866-ban kolerajárvány pusztított a községben, melynek 43 napja alatt 27 lakos esett áldozatul. A falu kápolnája 1907-ben épült.

Vályi András szerint "Rovne Lednicz. Besztercze Lednicze. Két tót faluk Trentsén Várm. földes Urai G. Balassa, és G. Szapáry Uraságok, lakosai katolikusok, fekszenek Pukovhoz mint egy 3/4 mértföldnyire, földgyeik közép termékenységűek, legelőjök sok, fájok is elég van."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 476, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 537 szlovák lakosa volt.

2011-ben 506 lakosából 499 szlovák volt.

Nevezetességei 
Temploma a 19. század második felében épült neoklasszicista stílusban.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Nemhivatalos oldal
 Községinfó
 Kislednic Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Kislednic
Trencsén vármegye települései
Kosárfalva

Kosárfalva (1899-ig Papradnó, szlovákul Papradno) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétől 15 km-re északra a Papradnói patak völgyében fekszik.

Története 
A falu Jeszence határában keletkezett a nagybiccsei uradalom területén. 1525-ben "Spapradna" alakban említik először, a nagybiccsei váruradalomhoz tartozott. 1594-ben 39 ház állt a településen. 1720-ban 81 adózója volt. 1784-ben 743 házában 555 családban 2630 lakos élt. 1828-ban 451 háza és 2577 lakosa volt, akik főként erdei munkákkal foglalkoztak. A 19. században pálinkafőzdéje működött.

Vályi András szerint "PAPRADNO. Tót falu Trentsén Vármegyében, földes Ura H. Eszterházy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik a’ K. Újhelyi járásban, határja ollyan, mint Kolarevitsé, második osztálybéli."

Fényes Elek geográfiai szótárában "Papradno, tót falu, Trencsén vmegyében, elszórva a hegyek közt: 2899 kath., 17 zsidó lak. Kath. paroch. templom; Kőbánya, faeszközök készitése; sóval való kereskedés. F. u. h. Eszterházy. Ut. p. Zsolna."  

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 3135, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 2618 lakosából 2607 szlovák volt.

2011-ben 2507 lakosából 2434 szlovák volt.

Nevezetességei 
 Szent András apostol tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1792-ben épült későbarokk stílusban. Belső berendezése részben a régebbi templomból való.

Jegyzetek

További információk 
 Községinfó
 Kosárfalva Szlovákia térképén
 A kosárfalvi plébánia honlapja 
 Az alapiskola honlapja
 E-obce.sk

Kosarfalva
Vágvölgy
Trencsén vármegye települései
Kosfalu

Kosfalu (1899-ig Kostelecz, szlovákul Kostolec) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétőltól 8 km-re keletre fekszik.

Története 
A település első írásos említése 1430-ból származik.

Vályi András szerint "KOSZTELECZ. Kis tót falu Trentsén Várm. földes Urai G. Balassa, és G. Szapáry Uraságok, lakosai katolikusok, és más félék is, fekszik Zaszkaljehez nap keletre közel, határja soványas, vagyonnyai selejtesek, elgelője, fája, elég van."

Fényes Elek szerint „Kosztelicz, Trencsén m. tót falu, Vágh Beszterczéhez északra egy mfd. 142 kath., 12 zsidó lak. Chocholnaihoz hasonló savanyu viz-forrással. F. u. b. Balassa, gr. Szapáry. Ut. p. Zsolna.”  

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 148, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 254 szlovák lakosa volt.

2011-ben 238 lakosából 236 szlovák volt.

Nevezetességei 
Természeti látványossága a mintegy 500 m hosszú Kosfalvi-völgy, egy szilaszoros, mely a Kis- és Nagymanín hegyei közötti Maníni-völgy folytatása különleges növény- és állatvilággal.

Jegyzetek

További információk 
 Községinfó
 Kosfalu Szlovákia térképén
 A kosfalvi-völgyről 
 A völgy ismertetője
 E-obce.sk

Kosfalu
Trencsén vármegye települései
Lejtős

Lejtős (1899-ig Szverepecz, szlovákul Sverepec) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétőltól 5 km-re délre a Nagybiccsei- és az Illavai-medencék határán fekszik.

Története 
A régészeti leletek tanúsága szerint területén már a 9. században szláv település volt. A sírokban talált tárgyak a budatíni várban található Vágmenti Múzeumba kerültek.

1321-ben "Sverepecz" néven említik először. 1369-ben "Suerepech", 1396-ban "Zerepecz", 1519-ben "Sverepec" alakban szerepel a korabeli forrásokban. 1327-ben Szverepec a Viszolaji család birtoka, később Vágbeszterce tartozékaként a Podmaniczky és Szúnyogh családok az urai. A község pecsétje 1873-ból származik. 1598-ban 21 ház állt a községben. 1720-ban 16 adózója volt, közülük 9 zsellér. 1784-ben 56 házában 55 családban 340 lakos élt. 1828-ban 53 háza és 519 lakosa volt, akik mezőgazdasággal, erdei munkákkal foglalkoztak.

Vályi András szerint "SVEREPECZ. Tót falu Trentsén Várm., Viszelyhez fél mértföldnyire"

Fényes Elek szerint "Szverepecz, tót falu, Trencsén vmegyében, Viszolaj fiókja; az országutban, 384 kath. lak., gr. Csáky család birja."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Illavai járásához tartozott. 1981-ig önálló község volt, akkor azonban Vágbesztercéhez csatolták. 1990-ben újra visszakapta önállóságát.

Népessége
1880-ban 340 lakosából 322 szlovák, 8 német anyanyelvű és 10 csecsemő volt.

1910-ben 451 lakosából 446 szlovák, 3 német, 1 magyar és 1 más nemzetiségű volt.

2001-ben 1055 lakosából 1047 szlovák volt.

2011-ben 1130 lakosából 1114 szlovák volt.

Nevezetességei 
A Szentháromság tiszteletére szentelt modern római katolikus temploma 1990-ben épült.

Források

Külső hivatkozások 

 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Lejtős Szlovákia térképén
 Információk

Lejtos
Trencsén vármegye települései
Osztopna

Osztopna (1899-ig Sztupna, szlovákul Stupné) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése
Vágbesztercétőltól 10 km-re északra, a Jasenica határában.

Története 
A település a 15. század elején keletkezett. 1416-ban Stupiczna néven maradt fenn első említése az írott forrásokban.

A nagybiccsei uradalomhoz tartozott. 1467-ben Ztwpna, 1525-ben Stwpne, 1598-ban Ztupnie néven bukkan fel az írott forrásokban. 1598-ban malom és 24 ház állt a faluban. 1720-ban 9 adózó portája volt. 1784-ben 80 házában 75 család és 396 lakos élt. 1828-ban 63 háza és 552 lakosa volt, akik mezőgazdasággal és erdei munkákkal foglalkoztak.

Fényes Elek szerint "Sztupne, tót falu, Trencsén vmegyében, Jezsenicz filial. 503 kath., 3 zsidó lak. F. u. h. Eszterházy. Ut. p. Trencsén."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 502, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 691 szlovák lakosa volt.

2011-ben 693 lakosából 676 szlovák volt.

Források

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Osztopna Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Osztopna
Trencsén vármegye települései
Cirkónium

A cirkónium az átmenetifémek közé tartozó kémiai elem. Rendszáma 40, vegyjele Zr, nyelvújításkori neve jácany. Ezüstfehér színű, jól alakítható, nagy szilárdságú fém, az olvadáspontja 1857 °C. Kémiailag ellenálló. Főként ötvözőelemként használják, például acélötvözetek készítésére. A vegyületeiben főként +4 oxidációs számmal található meg.

Neve arab eredetű: zargun = aranyszínű. Ez a cirkondrágakő elnevezése, amelyben Martin Heinrich Klaproth az elemet felfedezte 1789-ben. Elemi állapotban Jöns Jakob Berzelius állította elő 1824-ben.

Kémiai tulajdonságai 
A tömör cirkónium ellenáll a levegő oxigénjének, drót formájában azonban meggyújtható. Égésekor cirkónium-dioxid keletkezik. Kémiailag ellenálló alacsonyabb hőmérsékleteken. A sósav, a kénsav és a salétromsav még magasabb hőmérsékleten is alig oldja. Királyvízben, illetve a hidrogén-fluorid oldatában viszont könnyen feloldódik.

Előfordulása a természetben 
A természetben rendkívül szétszórtan található meg, gyakorlatilag minden szilikátkőzetben előfordul. A legfontosabb ásványa a cirkon (ZrSiO4).

Előállítása 
Az előállítás során természetes alapanyagokból indulnak ki. Cirkónium-dioxidot a legfontosabb ásványaiból, a cirkonhomokból és a cirkonföldből nyerik. A magas minőségű végtermék szempontjából a megfelelő szemcseméret és az anyag tisztasága nélkülözhetetlen.

Felhasználása 

 Atomerőművekben reaktorszerkezeti anyag. Az acélnál sokkal kevésbé nyeli el a neutronokat, jól bírja a reaktor magjában uralkodó viszonyokat. A gyújtóbombák és nyomjelző lövedékek köpenye is cirkóniumból készül. A cirkónium-oxid a csiszolótárcsák, dörzspapírok bevonata.
 A cirkónium-dioxid a kerámiához hasonló tulajdonságokkal bíró de azzal nem összetévesztendő anyag. A fogászatban és a különlegesen nagy hajlítószilárdságot igénylő esetekben használják.
 Cirkóniummal dezoxidálják az acélolvadékot acélgyártás során.

Jegyzetek

Források

További információk 

 Képek cirkónium vázas fogpótlásokról

Kapcsolódó szócikkek 
 Cirkónia

Átmenetifémek
Pelyvás

Pelyvás (szlovákul Plevník) Pelyvássomfalu településrésze, korábban önálló falu  Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 

Vágbesztercétőltól 8 km-re északkeletre a Vág bal partján fekszik.

Története 
Első írásos említése "Plevnuk" néven 1354-ből származik, a vágbesztercei váruradalom része volt. A 14. század második felében mintegy 40 lakosa volt, de később egy pestisjárvány teljesen elnéptelenítette. Erre haladt át a Vág mentén a fontos hadiút, mely Lengyelország felé vezetett. 1432-ben a husziták égették fel a környező településekkel együtt. 1439-ben "Plewnyk", 1598-ban "Plewnik" néven szerepel az írott forrásokban. 1529-ben a rablólovag Podmaniczkyak fosztották ki a települést. 1598-ban 27 háza volt. 1720-ban 13 adózója volt. 1784-ben 66 házában 68 család és 442 lakos élt. 1828-ban 52 házában 463 lakos élt. Lakói mezőgazdasággal, állattenyésztéssel, főként juhtenyésztéssel foglalkoztak. 1852-ben birtokainak többsége a Popper család kezébe került. 1869-ben 375 lakosa volt. 1889-ben 90 ház égett le a községben. A vasútvonal 1890-ben épült meg.

Vályi András szerint „PLEVNIK. Tót falu Trentsén Vármegyében, földes Ura Gróf Szapáry, és több Uraságok, lakosai katolikusok, és másfélék is, fekszik Predmérnek szomszédságában, mellynek filiája, határja ollyan, mint Rasovnak, első osztálybéli.”

Fényes Elek szerint „Plevnik, tót falu, Trencsén vmegyében, a Vágh bal partján: 440 kath., 20 zsidó lak., termékeny határral. F. u. b. Balassa, gr. Szapáry. Ut. p. Zsolna.”

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott, ezután az új csehszlovák állam része lett. Lakói főként idénymunkákból éltek, közülük sokan részt vettek a szlovák nemzeti felkelésben. 1952-ben Somfaluval egyesítették.

Népessége
1910-ben 421, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben Pelyvássomfalu 1599 lakosából 1585 szlovák volt.

Nevezetességei 
 Temploma a 19. század közepén épült.
 Kúriája a 19. század elején épült klasszicista stílusban.

Források

Külső hivatkozások 
 Pelyvássomfalu hivatalos oldala
 Községinfó
 Pelyvás Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Pelyvas
Trencsén vármegye települései
Vágsomfalu

Vágsomfalu (szlovákul Drienové) Pelyvássomfalu településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétőltól 8 km-re északkeletre a Vág bal partján fekszik.

Története 
1458-ban "Drenow" néven említik először. 1462-ben "Drenowe", 1479-ban "Drienowe" néven szerepel. A Drienovsky és Svidrga családok birtoka, később a vágbesztercei váruradalom része volt. 1598-ban 17 ház állt a községben. 1720-ban 19 adózó háztartása volt. 1784-ben 49 házában 51 családban 294 lakos élt. 1828-ban 38 háza és 283 lakosa volt.

Vályi András szerint "DRIENOVE. Középszerű tót falu Trentsén Vármegyében, földes Urai Gróf Balassa, és Gróf Szapáry Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Vár vize mellett síkságon, Predmir, v. Plevnik falunak szomszédságában, mellytöl folyó vize által választatik, határbéli földgyei termékenyek, de mivel legelője szoross, második Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Drienove, Trencsén m. tót falu, a Vágh bal partján: 242 kath., 12 zsidó lak., termékeny rozs termő földdel. Az áradásoktól sokat szenved. F. u. b. Balassa, és gr. Szapáry. Ut. p. Zsolna."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott. Lakói főként idénymunkákból éltek, közülük sokan részt vettek a szlovák nemzeti felkelésben. 1952-ben Pelyvással egyesítették.

Népessége
1910-ben 292, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben Pelyvássomfalu 1599 lakosából 1585 szlovák volt.

Nevezetességei 
 Római katolikus temploma a 19. század közepén épült.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Pelyvássomfalu hivatalos oldala
 Községinfó
 Pelyvássomfalu Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Vagsomfalu
Trencsén vármegye települései

eo:Plevník
Pocsaró

Pocsaró () község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétől 8 km-re délkeletre fekszik. Egykor Soltészperecsényhez tartozott.

Története 
1466-ben "Zpocernoie Lhotta", 1471-ben "Pocherova Lhota", 1498-ben "Pocharowa Lhota, Poczarowa", 1500-ban "Pocharowa Lehotha" néven említik. A vágbesztercei uradalomhoz tartozott, részben pedig a Kartuz és Brigant családok birtoka volt. 1598-ban 8 háza volt. 1720-ban 11 adózó háztartása volt, közülük 10 zsellér volt. 1784-ben 25 házában 159 lakosa élt. 1828-ban 25 háza és 165 lakosa volt, akik főként mezőgazdaságból éltek.

Vályi András szerint „POCSAROVA. Podzicharova. Tót falu Trentsén Vármegyében, földes Ura Marsovszky, és több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Precsinnek szomszédságában, mellynek filiája, határjában fája, legelője van; de földgye végett, második osztálybéli.”

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 118, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 136 szlovák lakosa volt.

2011-ben 141 lakosából 140 szlovák volt.

Források

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Pocsaró Szlovákia térképén
 E-obce.sk

A Vágbesztercei járás települései
Trencsén vármegye települései
Soltészperecsény

Soltészperecsény (1899-ig Precsin, szlovákul Prečín) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése
Vágbesztercétőltól 8 km-re délkeletre fekszik, Nemeslak tartozik hozzá.

Története 
A mai község területén a történelem előtti időkből a hallstatti kultúra, a puhói kultúra és laténi kultúra hagyta itt nyomait. Területén valószínűleg már a 10. században szláv település állt. A mai falu első írásos említése 1385-ből "Prichen" alakban származik. 1469-ben "Prechyn", 1485-ben "Preczin" néven említik a korabeli források. A falu első ismert birtokosa Podmaniczky Balázs volt, aki 1469-ben Hunyadi Mátyástól kapta a birtokot. 1485-ben Perecsényi Vencel is birtokot szerez a községben. Ezután Perecsényi és Podmaniczky családok birtoka volt, később a vágbesztercei váruradalom része. 1598-ban 19 ház állt a faluban. Első iskoláját 1700-ban építették, ez még fából készült. Az első névszerint ismert tanító a községben az 1696-ban itt tanító Kuliffay Miklós volt. Második, 1772-ben épített iskolaépülete már kőépület volt. 1720-ban 17 adózója és szőlőskertje is volt. 1784-ben 50 házában 54 családban 334 lakos élt. 1828-ban 45 háza és 437 lakosa volt. Lakói mezőgazdasággal és erdei munkákkal foglalkoztak. 1847-ben a tífuszjárványnak 104 áldozata volt a községben. 1880-ban épült fel a község harmadik iskolája. 1884-ben egy nagy árvízben csaknem az egész falu elpusztult.

Vályi András szerint " PRECSEN. Tót falu Trentsén Vármegyében, földes Ura Gróf Balassa Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Praznóhoz nem meszsze, réttye, legelője, fája van, földgye közép termékenységű, második osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Precsén, tót falu, Trencsén vmegyében, Beszterczétől keletre 1 mfdnyire. Van 406 kath., 5 zsidó lak. Kath. paroch. temploma és nagy urasági majorsága. F. u. b. Balassa és gr. Szapáry. Ut. p. Zsolna."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 502, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 1340 lakosából 1329 szlovák volt.

2011-ben 1401 lakosából 1311 szlovák volt.

Nevezetességei 
 Római katolikus temploma eredetileg gótikus stílusú volt, de a 16. század végén reneszánsz stílusban, majd 1737 és 1798 között barokk stílusban építették át.
 Barokk Szent Anna kápolnája 1758-ban épült, 1909ben megújították. Főoltára és Nepomuki Szent János szobra a 18. század végén készült.

Jegyzetek 
Radoslav Orávik: Pojme zaspievajme - ľudové piesne a odev z Prečína.

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Soltészperecsény Szlovákia térképén
 E-obce.sk
 A község története (szlovákul)

A Vágbesztercei járás települései
Trencsén vármegye települései
Nemeslak

Nemeslak (1899-ig Nemes-Závada, szlovákul Zemianska Závada) Soltészperecsény településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétől 12 km-re délkeletre a Szulyó-Perecsényi-medence déli részén fekszik.

Története 
A falu területén már az írott történelem előtti időkben is éltek emberek. A lausitzi és puhói kultúra népének településeit tárták itt fel.

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 157, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben Soltészperecsény 1340 lakosából 1329 szlovák volt.

Külső hivatkozások 
 Nemeslak Szlovákia térképén
 Községinfó
 E-obce.sk

Nemeslak
Trencsén vármegye települései
Szádecsne

Szádecsne (szlovákul Sádočné) község  Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 

Vágbesztercétőltól 16 km-re délkeletre fekszik.

Története 
A régészeti leletek tanúsága szerint a történelem előtti időkben a puhói kultúra népe élt ezen a területen.
A falut 1339-ben "Saddexna" alakban említik először. Nevét egykori birtokosáról a Szádeczky családról kapta, mely 1268-ban még IV. Béla királytól kapta a területet. 1359-ben "Sadasna", 1479-ben "Zadechne", 1495-ben "Sadeczna", 1598-ban "Zadeczne" néven szerepel a korabeli forrásokban. 1598-ban 7 ház állt a településen 119 lakossal. 1787-ben 24 házában 31 családban 185 lakos élt itt. 1828-ban 16 háza és 249 lakosa volt.

Vályi András szerint "SZADECSNE. Tót falu Trentsén Várm. földes Urai Szadeczky, és több Urak, lakosai katolikusok, és másfélék, fekszik Domanishoz nem meszsze, és annak filiája, Knyazo Lehotának szomszédságában; földgye középszerű, legelője, erdője van."

Fényes Elek szerint "Szadecsne, tót falu, Trencsén vgyében, Domanishoz 1/4 óra. Táplál 235 kath., 4 zsidó lak. Van fenyves és bikkes erdeje. F. u. többen. Ut. p. Trencsén."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 208, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 184 szlovák lakosa volt.

2011-ben 159 szlovák lakosa volt.

Nevezetességei 
Egykori vendéglőjének épülete a 18. század második felében épült barokk stílusban egy korábbi épület alapjain.

Jegyzetek 
Sádecký, Gejza: 670 rokov obce Sádočné - 1339-2009.

További információk 
 Községinfó
 Szádecsne Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Szadecsne
Trencsén vármegye települései
Sziklahát

Sziklahát (1899-ig Zászkál, szlovákul Záskalie) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése
Vágbesztercétőltól 8 km-re északkeletre található.

Története 
A települést 1379-ben "Chonkakwmegye, Chukakeumegye" alakban említik először. A források alapján arra lehet következtetni, hogy az eredeti magyar lakosságot a 15. század elején szlávok váltották fel. 1405-ben "Zazkale", 1484-ben "Superior Zazkalye" néven szerepel a korabeli forrásokban. Története során a Zaszkalszky, Zamaróczy, Klobusiczky és Podmaniczky családok birtoka volt. 1598-ban 6 háza volt. 1720-ban 7 adózója volt a falunak. 1784-ben 29 házában 31 családban 168 lakos élt. 1828-ban 28 háza és 10 lakosa volt. Lakói mezőgazdasággal foglalkoztak, később sokan a közeli Vágbeszterce üzemeiben dolgoztak.

Vályi András szerint " ZASZKALJE. Tót falu Trentsén Várm. földes Urai Gr. Szapáry, és Gr. Balassa Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Vág-Besztertzéhez nem meszsze, mellynek filiája; határja kősziklás, és sovány, legelője, fája elég van."

Fényes Elek szerint " Zaszkalye, Trencsén m. tót f. a beszterczei uradalomban: 138 kath. lak. F. u. b. Balassa, gr. Szapáry. Ut. p. Zsolna."

A trianoni békeszerződés előtt Magyarország Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 225, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 184 lakosából 182 szlovák volt.

2011-ben 188 lakosából 179 szlovák volt.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 E-obce.sk
 Községinfó
 Sziklahát Szlovákia térképén
 Alapinformációk

A Vágbesztercei járás települései
Trencsén vármegye települései
Udva

Udva (szlovákul Udavské, korábban Udva): falu Szlovákiában, az Eperjesi kerületben, a Homonnai járásban.

Fekvése
Homonnától 6 km-re északkeletre, az Udva-patak és a Laborc összefolyásánál fekszik.

Története
A 18. század végén Vályi András így ír róla: „UDVA. Tót falu Zemplén Várm. földes Ura Gr. Csáky Uraság, lakosai katolikusok, fekszik n. k. Körtvélyeshez 3/4, n. ny. Kochanóczhoz 2/4 órányira; határja 3 nyomásbéli, gabonát, zabot, árpát, búzát meglehetősen, néha pedig tsekélyen terem, határjának kis része lapos, a’ többi hegyes, és agyagos; erdeje, mezeje elég van, réttye kevés; az Uraságnak két vadas kertyei vagynak itten; piatzok Homonnán 1 órányira.”

Fényes Elek 1851-ben kiadott geográfiai szótárában így ír a faluról: „Udva, Zemplén vmegyében, tót falu, Homonnához egy órányira: 724 r. kath., 4 evang., 16 zsidó lak. Kath. paroch. templom. Szántófölde elég termékeny, s 780 holdat foglal el. Erdeje, rétje jó. F. u. Szirmay Anna, gr. Haller asszony, kinek itt szép lakháza van.”

Borovszky Samu monográfiasorozatának Zemplén vármegyét tárgyaló része szerint: „Udva, tót kisközség. 146 házzal és 799 lakossal; ezeknek nagyobb része róm. kath. vallású. Saját postája és vasúti megállóhelye van, távírója Homonna. Körjegyzőségi székhely. A homonnai uradalomhoz tartozott, melynek egy része később a gróf Csákyak tulajdonába jutott. Azután a gróf Zichyeké, majd a Szirmayaké lett s most Szirmay Pál örököseinek van itt nagyobb birtokuk és csinos kastélyuk, melyet még a gróf Csákyak építtettek, kiknek itt vadaskertjük is volt. A mult század folyamán két ízben dúlt itt a kolerajárvány, ú. m.: 1831-ben és 1873-ban. Róm. kath. templomát 1701-ben gróf Zichy Péter építtette. Az egyház egy 1773-ból való aranyozott ezüst szentségtartót őriz, mely a gróf Csáky István adománya. Ide tartoznak Daskova s Jarcsik-majorok és Külsőkorcsma. Udva tájára helyezik némelyek az elpusztult Kereknye községet, mely a XV. század közepén a Drugethek birtokaként van említve.”

A trianoni diktátumig Zemplén vármegye Homonnai járásához tartozott.

Népessége
1880-ban 743-an lakták, ebből 695 szlovák, 27 magyar, 7 német és 1 ruszin anyanyelvű; illetve 663 római katolikus, 36 görögkatolikus, 30 zsidó, 11 evangélikus és 3 református vallású.

1910-ben 813-an lakták: 710 szlovák, 66 magyar, 35 német és 2 egyéb anyanyelvű; ebből 646 római katolikus, 98 görögkatolikus, 59 zsidó, 6 református és 4 evangélikus vallású.

2001-ben 1256 lakosából 1188 szlovák volt.

2011-ben 1248 lakosából 1183 szlovák.

Híres személyek
Itt született Jozef Tomko kardinális, egyházi író.
Itt született Anton Špiesz szlovák történész.

Külső hivatkozások 

Községinfo
Udva a térképen
E-obce.sk

Jegyzetek 

A Homonnai járás települései
Zemplén vármegye települései