alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
100 национални туристически обекта

„Опознай България – 100 национални туристически обекта“ е българско национално туристическо движение, възникнало през
1966 г.

Целта на движението е да насърчи туристите да се запознаят с някои от най-значимите туристически обекти в България. Сред обектите на движението са културни, исторически, географски, археологически, архитектурни паметници със световно, национално и регионално значение. Те включват най-забележителните природни феномени в страната, исторически местности, архитектурни резервати, храмове и манастири, най-високите планински върхове, даващи цялостна картина на богатото културно-историческо и природно наследство по българските земи от дълбока древност до наши дни.

Посещението и запознаването с обектите се удостоверява с поставянето на специален печат на съответния обект на определеното за това място в туристическите книжки, които се издават от Българския туристически съюз и се продават в туристическите дружества и в обектите, включени в движението.

Отличията на движението са бронзова, сребърна и златна значка, които се връчват от Националния организационен комитет (НОК) към БТС, за посетени съответно 25, 50 и 100 обекта.

Ежегодно през месец август НОК провежда томбола с имената на носителите на значки, като наградите са екскурзии в чужбина и страната, велосипеди, палатки, спални чували и други материални и морални награди.

Част от обектите в списъка до 10 ноември 1989 г. са свързани с комунистическия строй. След 1989 г. списъкът е редактиран неколкократно, като настоящият му вид и номерация са от 2003 г. Сега включва 174 номера на обекти, някои от които имат повече от 1 подобекта.

Съорганизатори на движението са:
 Българският туристически съюз,
 Министерството на образованието и науката,
 Министерството на културата,
 Министерството на младежта и спорта,
 Свети Синод на Българската православна църква,
 Министерството на околната среда и водите,
 Съюзът на българските автомобилисти,
 Българският червен кръст,
 Българското национално радио и
 Българската национална телевизия.

Стоте национални туристически обекта

Карта

Външни препратки 
 Български туристически съюз (официален сайт)
 Обекти по номера  – страница в официалния сайт
 Карта със 100-те обекта
 Сборник „100 национални туристически обекта“ – в сайта на Сдружение „Национално обединение съхрани българското“ (Българската къща)

Източници
Общомедия

Общомедия () е проект на Фондация Уикимедия, представляващ хранилище на свободни картинки, звукови и други файлове. Файловете, качени в Общомедия, могат да бъдат използвани и от много други проекти на сървърите на Уикимедия, включително Уикипедиите, Уикикниги, Уикиновини и др. Синтаксисът за включване на файловете не се различава от този за локалните файлове. Ако съществува едноименен файл в локалния проект, се показва той, иначе се търси в Общомедия.

История 
Проектът е пуснат на 7 септември 2004 г. Месец по-късно вече разполага с над 10 000 качени медийни файлове. Проектът е първият, който използва МедияУики 1.4.

Езици 
Основен език в Общомедия е английският, но интерфейсът може да се конфигурира (в потребителските настройки), така че да използва и други езици. Някои страници също се превеждат на други езици.

Авторски права 
Общомедия не позволява качването на материали с несвободни лицензи, включително такива, които ограничават комерсиалната употреба. Качване на материали според американското „честна употреба“, българското „свободно използване“ и други подобни също не се допуска.

Подходящи лицензи са GFDL, вариантите на Creative Commons, които не ограничават ползването за търговски цели и др. Материали, които са обществено достояние, естествено също могат да бъдат качвани.

Фотогалерия

Вижте също 
 Криейтив Комънс – проект, който осигурява комплект от типови договори за използване на авторски произведения
 Internet Archive – онлайн архив за видеосъдържание, документи и уебстраници
 Проект Гутенберг – най-голямата електронна колекция на книги със свободен достъп

Външни препратки 
 Общомедия

Уики-общности
Сайтове за съхранение на снимки
Уебсайтове, стартирани през 2004 година
Дизюнкция

Дизюнкция се нарича както едно сложно (съобщително) изречение, възникнало от свързването на две (съобщителни) изречения чрез съюза „или“ (които играят ролята на негови „подизречения“, наричани „дизюнкти“), така и самият съюз „или“, разбиран в смисъла на логическа частица или логически оператор, който създава следната истинностно-функционална зависимост: едно дизюнктивно изречение е истинно (има стойност по истинност И), когато поне едно от неговите подизречения е истинно, и неистинно (има стойност по истинност Н), когато всяко от тях е неистинно. За да се различават дизюнкцията в смисъла на специфичен вид сложно изречение и дизюнкцията в смисъла на логически оператор, някои автори запазват думата „дизюнкция“ само за сложното изречение и говорят за оператора с термина „дизюнктор“. Символният израз на дизюнктора е знакът . Условията за истинност на една дизюнкция  между изреченията  и  могат да се посочат чрез следната таблица:

където колонките под  и  показват във всеки ред съответното разпределение на техните стойности по истинност, а колонката под  показва във всеки ред каква е стойността по истинност на  за съответното разпределение на стойностите по истинност на  и . За една двуместна конюнкция възможните комбинации на стойностите по истинност на  и  са четири. Затова и  получава стойност по истинност в четири случая. Огледалната операция на дизюнкцията  е конюнкцията .

Пример за дизюнктивно изречение е: „Слънцето не е изгряло или небето е облачно“ (изразено с дизюнктора: „Слънцето не е изгряло  небето е облачно“) с подизречения „Слънцето не е изгряло“ и „небето е облачно“.

Заключенията, които се получават въз основа на значението на дизюнктора, се изследват в пропозиционалната логика.  е логическа константа в езика на пропозиционалната логика.

Тъй като на дизюнкцията е присъщо свойството комутативност (разместително свойство):

както и свойството асоциативност (съдружително свойство):

(където знакът  изразява логическа еквивалентност),

„дизюнкция“ се наричат понякога и комплексни дизюнктивни изречения с повече от два дизюнкта:

и по-общо:

Въпреки това не бивав да се забравя, че дизюнкцията е (дефинирана като) бинарна, т.е. двуместна логическа операция.

Вижте също 
 Конюнкция
 Импликация

Източници 

Логика
Принцип на Паули

Принципът на Паули, известен също като принцип на забраната е принцип в квантовата механика, формулиран от Волфганг Паули през 1925 г. Според него в дадена квантова система не е възможно да съществуват едновременно два фермиона с еднакво квантово състояние, т.е. да се характеризират с четири еднакви квантови числа. Принципът е един от най-важните във физиката, защото основните частици на заобикалящата ни материя (протони, електрони и неутрони) са фермиони.

Много характеристики на материята се основават на принципа на Паули – от електронната структура на атома, Периодична система на елементите на Менделеев и химическото взаимодействие, до процесите във вътрешността на неутронните звезди и белите джуджета.

Математически принципът на Паули е следствие от определението на вълновата функция за система от еднакви частици – тя може да бъде или симетрична, или антисиметрична (в зависимост от спина на частиците). Частиците с антисиметрична вълнова функция, фермионите, се подчиняват на принципа на забраната. Частиците с целочислен спин, бозоните (напр. фотони), могат да заемат еднакви квантови състояния.

Следствия от принципа на Паули 
 В дадено атомно състояние, което се характеризира с определени стойности на n, l, m, ms, може да има само един електрон;
 В атомна орбитала, която е определена от дадени стойности на n, l, m, може да има най-много два електрона, но с противоположни спинове;
 Максималният брой електрони в даден подслой е равен на броя на орбиталите му (2l+1) умножен по две: 2(2l+1);
 Максималният брой електрони в даден слой е равен на сумата от максималния брой електрони в неговите подслоеве. Той е равен на 2n2;

Бележки 

Ядрена физика
Правило на Клечковски

Правилото на Клечковски, известно също под имената правило на Маделунг и принцип на запълване () е принцип за обяснение на различните свойства на химическите елементи със строежа на съответните атоми. То най-общо гласи: Електроните в атома се стремят да заемат винаги онова състояние (онази атомна орбитала, АО), което е с най-ниска енергия. Тя на свой ред зависи от сбора на главното квантово число и орбиталното квантово число (n + l). Състояния с по-голяма сума имат по-висока енергия. Ако сумата на две състояния е равна, то състоянието с по-малко n има по-ниска енергия.

Обяснение 
Правилото на Клечковски най-общо показва къде се намират схематично електроните около ядрото при отделните химични елементи. Ако разгледаме периодичната система и следваме простата логика на нарастване на броя на електроните в електронните обвивки, то в четвърти период например би трябвало те да са:

Калий (19 е-) – 1s2 2s2 2p6 3s2 3p6 4s1

Калций (20 е-) – ..........................3d2

Скандий (21 е-) – .........................3d3

Титан (22 е-) – .............................3d4 и т.н. до запълване на 3d – атомна орбитала (АО) със съответно 10 електрона, чак след което да се продължи към запълване на 4s подслой.

Но тъй като електроните винаги се стремят да заемат онова състояние (ако е възможно) което има най-ниска енергия, вместо след запълване на 3p6  подслоя електроните ще запълнят 4s подслоя и след това ще започнат да запълват 3d.

И така електроните запълват „празните“ АО на даден атом по правилото винаги да се намират в състоянието с най-ниска енергия, което е възможно.

Енергията на отделните АО нараства в следния ред:
1s< 2s < 2p < 3s < 3p < 4s < 3d < 4p < 5s < 4d < 5p < 6s и т.н.
Това също може да се представи и в графичен вид, като отделните атомни орбитали са изписани една под друга. Правилото на Клечковски се извежда като се следва пътя на стрелката, задраскваща орбиталите по диагонал отгоре вдясно надолу наляво, като това е добър метод за извеждане на правилото, ако последователността бъде забравена.

И ако следване правилото електронната конфигурация на:

Калий (19 е-) – 1s2 2s2 2p6 3s23p6 4s1

Калций (20 е-) – .........................4s2

Скандий (21 е-) – .......................4s2 3d1

Титан (22 е-) – ........................... 4s2 3d2 т.н. до запълване на 4p АО при инертния газ криптон:

Криптон (36 е-) – .........................4s2 3d104p6  (макар че може да се запише и ....3d10 4s2 4p6)

Изключения 
Има обаче няколко изключения. В някои атоми запълването с електрони не се придържа към правилото и те имат странни електронни конфигурации:

Вижте също 
 Правило на Хунд
 Принцип на Паули

Химия
Ниагара

Ниага́ра (, Найа́гара) може да се отнася за някое от следните понятия.

Топоними 
 река Ниагара в САЩ и Канада
 водопад Ниагара (Ниагарски водопад) на едноименната река
 полуостров Ниагара в провинция Онтарио, Канада
 форт Ниагара в щата Ню Йорк, САЩ
 градове в Канада
 Ниагара Фолс (Онтарио)
 Ниагара он дъ Лейк (Онтарио) - при вливането на р. Ниагара в ез. Онтарио
 градове в САЩ
 Ниагара (Северна Дакота)
 Ниагара (Уисконсин)
 Ниагара (Ню Йорк)
 Ниагара Фолс (Ню Йорк)
 окръг Ниагара в щата Ню Йорк

Кораби 
 „Ниагара“ (USS Niagara) – серия американски кораби
 „Ниагара“ – американски дворцов параход от ХІХ век
 „Ниагара“ – британски лайнер от Втората световна война

Други 
 „Ниагара“ – американски филм (1953) с Мерилин Монро
 „Ниагара“ – френска поп-рок група (дует)
 Ниагара – американска певица и художничка (1954)
Унифициран локатор на ресурси

URL (съкращение от Uniform Resource Locator, универсален указател на ресурс) е стандартизиран указател за мрежовия адрес на даден ресурс, например документ или страница, в интернет или друго пространство. Всяка страница в World Wide Web има URL, който я идентифицира по уникален начин. Той определя не само адреса в мрежата, но и типа на обекта на конкретния web-възел. Освен това той съдържа идентификатор за метода на достъп до дадения обект. Последната версия на стандарта, дефиниращ синтаксиса и семантиката на URL e RFC 3986. В него URL се определя като частен случай на URI (Uniform Resource Identifier).

URL обикновено се състои от три части:
 Името на протокола, който ще се използва за транспортиране на ресурса върху Web
 Името на компютъра, върху който е разположен ресурсът
 Името на самия ресурс, дадено като път
Пълният формат на URL е следният (частите, заградени в квадратни скоби, са незадължителни):
протокол://[потребител[:парола]@]сървър[:порт][/път[?параметри][#фрагмент]]

Външни препратки 
 RFC 3986 – Uniform Resource Locators (версия в прост ASCII текст)

Мрежово адресиране
Стандарти в интернет
Райско пръскало

Райското пръскало е най-високият постоянен водопад в България и на Балканския полуостров – 124,5 m.

Намира се в Стара планина, на южния склон под най-високия старопланински връх – Ботев. На територията е на природен резерват „Джендема“, част от Национален парк „Централен Балкан“. Обявен е за защитен природен обект през 1965 г. 

Образуван е от водите на Пръскалската река, идващи от вечния снежник, разположен под връх Ботев, който дори през лятото не се стопява напълно. След като тече по полегатия тревист склон на върха, потокът достига до горния край на скален пояс от отвесни скали, наричани Райските скали, и прави големия си скок. След това се спуска в бездните на Южния Джендем и се влива в Бяла река.

До подножието на водопада се намира хижа „Рай“ – изходен пункт за посещението му. Местността и природата са впечатляващи, а скалите привличат много любители на скалното катерене. И независимо от това, че е посещаван от многобройни туристи, водопадът и местността са запазили непокътнатия си и чист облик.

Райското пръскало понякога е наричано неправилно Калоферско пръскало или Голям Джендемски водопад, но това са названията на друг голям водопад (120 m), разположен в Южния Джендем, на Джендемската река, който обаче е много труднодостъпен.

Галерия

Източници

Външни препратки 
 Уебкамера от хижа Рай и изглед към водопада Райското пръскало на „Българска Организация на хижите с обсервация“
 Евгени Йонков. Водопадите на Джендемската река

Водопади в Стара планина
География на община Карлово
Уилям Отред

Уѝлям О̀тред () е английски математик, изобретил през 1622 г. сметачната линия. Той измисля символите „“ за умножение, наклонената черта / като знак за деление, знака за успоредност , съкращенията „sin“ и „cos“ за функциите синус и косинус, както и термина „кубично уравнение“.

Роден в Итън, Отред учи там и в Кралския колеж в Кеймбридж. Приет е в свещени ордени и напуска университета около 1603 г. Представен е на енорийския свещеник на Олдбери, близо до Гилдфорд в Съри. През 1628 г. графът на Аръндъл го назначава да преподава математика на неговия син. Задочни ученици на Отред са още Джон Уолис и Кристофър Рен. Кореспондира с някои от най-изтъкнатите учени по това време, за да обсъжда математически проблеми. За него се говори, че издъхва от радост през 1660 г., когато чува новината за гласуването в Уестминстър за реставрацията на Чарлз II (Отред е бил убеден монархист).

Публикува няколко математически труда, сред които Clavis Mathematicae („Ключът към математиката“, 1631), Circles of Proportion (1632) и Opuscula Mathematica (публикувана посмъртно през 1676 г.).

Отред, Уилям
Джендема

„Джендема“ е най-големият резерват, намиращ се в Националния парк „Централен Балкан“, и втори по площ в България. Името му идва от арабско-турски: cehennem, джендем – пъкъл, ад, както хората са наричали тази най-непристъпна част от планината.

Основаване и статут 
Обявен е за резерват със Заповед № 606 на Министерския съвет от 28 март 1953 година, с обща площ тогава 2511 хектара. През 2017 г. е обявен за биосферен резерват по програмата на ЮНЕСКО „Човек и биосфера“.

Местонахождение 
Резерватът обхваща целия водосбор на Бяла река (ляв приток на Стряма), горното течение на река Тунджа и ждрелото на река Тъжа. Заема площ от 4220,2 хектара и е един от най-големите и недостъпни резервати в България.

Геоложки строеж и релеф 
Характерни са гранит, кристалинни шисти, гнайси, гранитогнайси, варовик. Почвите са представени от  планинско-ливадните в най-високите части, следват тъмноцветни горски и кафяви горски, до канелени горски в най-ниските части. Последните обикновено са излужени и подложени на значителна ерозия.

Склоновете са стръмни до много стръмни, прорязани от улеи и дълбоки долини, почти отвесни скални стени и зъбери, шеметни пропасти. Оттук извират Бяла река (приток на Стряма) и река Тунджа.

Флора 

Горите – предимно букови и смесени, заемат 70% от територията му. Възрастта им варира между 100 и 150 години, запазени до голяма степен поради трудната им достъпност. В по-ниските части се среща дъб, обикновена ела, обикновен смърч. Една трета от резервата представлява безлесна територия, многогодишни пасища.

Алпийската растителност участва с около 80 вида треви. Характерно е наличието на ендемитни, редки и застрашени растения. Същевременно съчетанието между геология, релеф и климатични условия на Джендема създава предпоставка за появата на формообразуващ център за нови растителни видове.

Характерните планински цветя са планинско омайниче, алпийска незабравка, високопланински карамфил, жълта и петниста тинтява, връшняк, старопланинска иглика. По скалите се забелязват каменоломки. Върху варовиците вирее силивряк.

Фауна 

Фауната на резервата представлява особена ценност, тъй като поради непристъпността на голяма част от района животинският свят е останал относително необезпокояван. Едрите бозайници и хищните птици са основни обитатели. Тук са и едни от най-големите естествени местообитания на дивата коза. Срещат се царският орел и скалният орел, кафявата мечка и вълкът, благородният елен, дивата свиня, а също и дива котка, невестулка, златка и много други.

Резерватът е важен за популацията на снежната полевка, алпийския тритон, усойницата и особено на прилепите. Безгръбначната фауна е представена от консервационно значими таксони и съобщества.

Природни забележителности 
Най-високият водопад на Балканския полуостров – Райското пръскало (124 m), също попада на територията на Джендема. Достъпен е от близката хижа „Рай“. Другите водопади обаче са труднодостъпни или недостъпни за туристите.

Галерия

Източници

Вижте също 
 Южен Джендем
 Биосферен резерват
 Защитени територии в България

Стара планина
Биосферни резервати в Стара планина
География на община Карлово
Митридат

Митридат (Mithridates, Mithradates, на др. ирански: Mithradata) може да се отнася за:
 царе на Партското царство
 Митридат I (Партия) (171 – 137 пр.н.е.)
 Митридат II (Партия) (110 – 87 пр.н.е.)
 Митридат III (Партия) (58 – 57 пр.н.е.)
 Митридат IV (Партия) (128 – 147)
 царе на Понт
 Митридат I (Понт) (ок.336 – 302 пр.н.е.)
 Митридат II (Понт) (302 – 366 пр.н.е.)
 Митридат III (Понт)
 Митридат IV (Понт) (156 – c.150 пр.н.е.)
 Митридат V (Понт) (ум. 120 пр.н.е.)
 Митридат VI (Понт) (120 – 63 пр.н.е.)
 царе на Боспор
 Митридат I (Боспор) (47 – 45 пр.н.е.)
 Митридат III (38 – 44)
 царе на Комагена
 Митридат I (Комагена)
 Митридат II (Комагена)
 царе на Армения
 Митридат (Армения) (35 – 51)
Митридат II

Митридат II може да се отнася за:
 Митридат II (Партия), цар на Партия (110 – 87 пр.н.е.)
 Митридат II (Понт), цар на Понт (302 – 366 пр.н.е.)
 Митридат II (Боспор), цар на Боспор
 Митридат II (Комагена), цар на Комагена
Митридат II (Партия)

Митридат II Велики е цар на Партия от 124 пр.н.е. до 88 пр.н.е., член на династията на Арсакидите. При неговото управление Партското царство достига най-голямото си териториално разширение.

Митридат II спасява царството от скитите, окупирали Бактрия и Източен Иран и убили предшественика му Артабан I в битка. Той побеждава арменския цар Артавазд I и взима сина му, Тигран II, за заложник. Митридат се намесва в династичните борби в Сирия. Той е първият партски цар, влязъл в преговори с Рим, представляван през 92 пр.н.е. от Сула като претор на Киликия.

Външни препратки 
 Mithradates II (c. 123 – 88 B.C.) parthia.com
 Rawlinson, George: The seven great monarchies of the ancient eastern world. Volume 3. Parthia; New Persia. New York: The Nottingham society (1875) Chapter IX, p. 69 – 76

Монарси на Партското царство
Аршакиди
Уралски езици

Уралските езици образуват езиково семейство от около 20 езика, говорени от приблизително 20 милиона души. Името на семейството сочи към предполагаемото място на формиране на езиците в близост до планината Урал. Значителен брой говорещи на уралски езици има в Естония, Финландия, Унгария, Норвегия, Румъния, Русия, сръбската провинция Войводина и Швеция. Най-говорените уралски езици са естонският, финският и унгарският.

Родословно дърво 
Въпреки че вътрешната структура на уралското семейство е спорна от времето на първоначалната хипотеза за семейството, две подсемейства, угро-финско и самоедско са признати за отличаващи се едно от друго.

Полагани са много усилия, за да се установи връзката между уралските езици и езиците от другите главни езикови семейства в света. Вероятно най-малко противоречива, макар че всички подобни хипотези са спорни, е връзката между уралските езици и юкагирския. В миналото много популярни са хипотезите за особена връзка с алтайските езици, но през последните десетилетия те губят почва.

Теориите, включващи уралското семейство в хипотетични суперсемейства са:

 урало-алтайска
 евразиатска
 урало-дравидийска
 Урало-индоевропейска
 урало-юкагирска
 ностратическа
 протосветовна

Класификация на езиците 
Следва традиционната класификация на уралските езици. Остарелите имена са в курсив.

самоедски езици
 северносамоедски езици
 енецки език (йенецки език, енисейско-самоедски) – почти изчезнал
 ненецки език (юрак)
 нганасански език (тавги, тавги-самоедски)
 южносамоедски езици
 камасийски език
 матор
 селкупски език (остяк-самоедски)

угро-фински езици
 угърски езици
 унгарски език
 об-угърски езици
 хантийски език (остяк)
 мансийски език (вогул)
 фино-пермски езици
 коми (коми-зирянски, зирянски)
 коми-пермякски език
 удмуртски език (вотякски)
 фино-черемиски езици
 марийски (черемиски)
 фино-мордовски езици
 мордовски езици
 ерзянски език
 мокшански език
 меря (несигурна класификация, изчезнал)
 муромски език (несигурна класификация, изчезнал)
 саамски езици (лапски, лапландски)
 западносаамски езици
 луле-саамски език
 пите-саамски език – почти изчезнал
 южносаамски език
 уме-саамски език – почти изчезнал
 северносаамски език
 източносаамски езици
 акала-саамски език – почти изчезнал
 кайну-саамски език – изчезнал
 кеми-саамски език – изчезнал
 килдин-саамски език
 сколт-саамски език
 тер-саамски език – почти изчезнал
 инари-саамски език
 балто-фински езици
 естонски език
 фински език (включително меанкиели, квен-фински език и ингрийско-фински език)
 ижорски език – почти изчезнал
 карелски език
 людски език
 олонецко-карелски език
 ливонски език – почти изчезнал
 вепски език
 въруски език
 вотски език – почти изчезнал

Външни препратки 
  Уралското родословно дърво на Ethnologue

 
Езикови семейства
Стара река (резерват)

„Стара река“ е природен резерват в Национален парк „Централен Балкан“, България.

Основаване и статут 
Обявен е за резерват с обща площ 1974,7 хектара със Заповед № 200 на Комитета за опазване на природната среда при Министерския съвет от 19.03.1981 година, с цел запазването на уникалната комбинация от иглолистни, широколистни и смесени гори.

Местоположение 
Намира се в Централна Стара планина над град Карлово, обхваща водосбора на Стара река.

Флора 
Резерватът е известен най-вече със своето растително разнообразие. В него се срещат топлолюбивият мъждрян, келявият габър и водният габър, както и бук, ела и обикновен смърч. На територията на резервата се намират находища на над 45 вида растения, които присъстват в Червената книга на България. 20 от тези видове не се срещат извън България, а три от тях могат да се видят само в рамките на резервата.

Фауна 
65 вида гръбначни животни са постоянни жители на резервата. От тях застрашени от изчезване са скалният орел, белоопашатият мишелов, големият и малкият ястреб, бухалът

Галерия

Вижте също 
 Защитени територии в България

Външни препратки 
 Есен в Стара планина – от Карлово до Рай (хижа) и обратно

Източници 
 

Стара планина
Природни резервати в България
География на община Карлово
Основани в България през 1981 година
Ханти

Хантите (остарели наименования: югра, остяки) са застрашена от изчезване угърска етническа група, обитаваща заедно с мансите Ханти-Мансийския автономен окръг на Руската федерация.

В автономния окръг хантийският и мансийският език имат официален статут наред с руския. Известен брой ханти живеят и в Ямало-Ненецкия автономен окръг.

Хантите се споменават за пръв път в руски текстове от 11 век под името им на езика коми, югра. Първоначално то се отнася за множество племена с отделни центрове и вождове. Между 17 и 19 век се правят опити за християнизация на хантите, но в начина им на живот не настъпват сериозни промени.

В съветската ера хантите са едно от няколкото местни малцинства в Сибир, ползващи се с известна автономия в рамките на свой автономен окръг. Този факт изиграва значителна роля за консолидацията на етноса и формирането на общо самосъзнание. Този процес се засилва през 80-те и 90-те години на 20 век, заради усилията на хантите да предпазят общата си територия от индустриалните проекти на различни министерства и агенции. Автономията играе важна роля и за запазването на традиционните култура и език.

Традиционният поминък на хантите е риболовът, ловът в тайгата и отглеждането на елени. Днес религията им е православно християнство, смесено с традиционни вярвания (шамани, вяра в прераждането).

Хантите говорят хантийски език, част от угърската група на уралските езици. Той се състои от десет диалекта, разделени на северна, южна и източна групи, и е тясно свързан с мансийския език.

Галерия

Външни препратки 
 Страница за хантите  
 Червена книга: Хантите 

Угро-фини
Етнически групи в Тюменска област
География на Ханти-Мансийски автономен окръг
Молотов

Молотов може да се отнася за:
 Вячеслав Молотов, съветски политик
 Молотов, старо име на град Перм
 Коктейл Молотов
 Молотов, мексиканска рап-рок група
Перм

Перм () е град в Русия, административен център на Пермски край. Разположен е на река Кама в подножието на Урал. Населението му към 1 януари 2018 година е 1 051 583 души.

История 
През 17 век територията на днешния град е част от владенията на фамилията Строганови. Първите сведения за руско селище са от 1647 година, когато се споменава село Ягошиха при вливането на едноименната река в Кама. През следващите десетилетия се споменават още няколко селца, които по-късно стават част от града.

През 1720 година Василий Татишчев, управляващ изгражданите от Петър I държавни заводи в Приуралието, определя Ягошиха за място на нов завод за производство на мед и сребро. За дата на основаване на града се приема 15 май 1723 година, когато започва строителството на Ягошихинския медодобивен завод. През 1781 година селището около завода е обявено за град, който получава традиционното име на областта Перм и става център на наместничество, а от 1796 година – на Пермска губерния.

През 1878 година е завършена Уралската железопътна линия от Перм до Екатеринбург от другата страна на Урал, а през 1898 година тя е свързана с железопътната мрежа на Европейска Русия. В началото на 20 век в предградието Мотовилиха е изградено голямо машиностроително предприятие – Мотовилихински заводи. По това време населението на Перм с Мотовилиха достига 100 хиляди души. По време на Революцията от 1905 година за кратко се стига до престрелки между армията и работници в Мотовилиха, а в околностите на града действат т.нар. „горски братя“.

През декември 1917 година болшевиките завземат властта в Перм. През март 1918 година в града е интерниран великият княз Михаил Александрович, който няколко месеца по-късно е убит от местни комунисти. Малко по-късно е убит и архиепископ Андроник Пермски и Кунгурски. През декември 1918 година Перм е превзет от войските на Александър Колчак, но след тежки и разрушителни боеве болшевиките отново го завземат през юли 1919 година.

След гражданската война административният център на Приуралието е преместен от Перм в Екатеринбург, което донякъде намалява значението на града. Въпреки това, в резултат на индустриализацията и присъединяването на Мотовилиха и няколоко по-малки селища, в края на 30-те години населението на града надхвърля 300 хиляди души. Между 1940 и 1957 той носи името Молотов (на името на тогавашния министър-председател на Съветския съюз Вячеслав Молотов).

По време на Втората световна война в Перм са евакуирани десетки промишлени предприятия с обслужващия ги персонал. След войната край Перм е построена голяма водноелектрическа централа и нефтопреработвателен завод. През 1979 година населението на града достига 1 милион души.

Управление 
 Административно деление

Градът се дели на 7 района и Нови Ляди:

 Побратимени градове

Перм е побратимен град с:
  Агридженто, Италия
  Луисвил, САЩ (от 1994)
  Оксфорд, Великобритания (от 1995)
  Дуисбург, Германия (от 2007)

Източници 

 
Основани в Руската империя през 1723 година
Мордовци

Мордовците са народност, говореща езици от фино-пермския клон на уралското езиково семейство.

Към 2003 броят им е около 1 млн. души. По-малко от една трета от тях живеят в Мордовия. Останалите са пръснати в Самарска, Пензенска, Оренбургска и Нижегородска област, както и в Татарстан, Средна Азия и Сибир.

Мордовците се делят на 2 групи, говорещи на едноименни езици: ерзянски и мокшански език. Обикновено те не признават определението мордовци и общата си етническа принадлежност. Етническата група каратай живее в Татарстан и говори на татарски език, но с голям брой мордовски думи. Друга мордовска група, – терюхан, живее в Нижегородска област и от 19 век говори руски език. Тези 2 групи се самоопределят с руския термин „мордва“.

История 
Според Мелников-Печорски, цитиран от руския Орден „Велес“, мордовците произлизат от Нижегородска, Симбирска, Саратовска, Пензенска и северната част на Тамбовска губернии.

Въпреки че са били със статут на свободни хора, те са закрепостявани към манастири и помещици. Бягат и се заселват в средното поречие на Волга, в Самарска губерния. Указ на Петър I изисква от самарския войвода да ги върне обратно, но част от тях бяга на север и още на юг.

Литература 
През ХХ век е развита съвременна литература. Класиците са М. Бебан, А. Моро, И. Моръця, З. Дорофеев, М. Безбородов, И. Прончатов, Я. Пинясов, А. Йондол, А. Доронин.

Източници
Ротердам

Ротердам () е вторият по големина град в Нидерландия, част от метрополиса Рандстад. Разположен е в провинция Южна Холандия, на един от ръкавите на река Маас. Населението му е около 620 000 души (2014).

География

История 

Първото споменаване на града е през 1282 г. На 14 май 1940 г. е бил тежко бомбардиран от германската авиация. Сред малкото оцелели от бомбардировката старинни сгради са кметството и катедралата „Свети Лаврентий“.

Население

Управление

Икономика 

В Ротердам има много заводи за кораби, самолети, електротехника, нефтопродукти, химикали, хранителни продукти.

Инфраструктура 

Ротердамското пристанище е третото по големина в света след тези на Шанхай и Сингапур. То е и най-голямото в Европейския съюз с 345,8 милиона тона преминали товари през 2005 г. Разположено е в делтата на Рейн-Маас-Схелде и обслужва обширен хинтерланд. Неговият аванпорт Хук ван Холанд е достъпен за кораби с голяма водоизместимост.

Култура

Известни личности 
 Родени в Ротердам
 Лойцен Егбертус Ян Брауер (1881 – 1966), математик
 Джовани ван Бронкхорст (р. 1975), футболист
 Уинстън Богард, (р. 1970), футболист
 Жоржиньо Вейналдум, (р. 1990) футболист
 Джефри Брума (р. 1991), футболист
 Фаас Вилкес (1923 – 2006), футболист
 Симон де Влигер (1601 – 1653), художник
 Елизабет Гелерд (1909 – 1969), психоложка
 Едсхер Дейкстра (1930 – 2002), информатик
 Роберт Дорнбос (р. 1981), автомобилен състезател
 Еразъм Ротердамски (1466/1469 – 1536), хуманист и теолог
 Рем Колхас (р. 1944), архитект
 Фери Корстен (р. 1973), диджей
 Рихард Крайчек (р. 1971), тенисист
 Вилем де Кунинг (1904 – 1997), художник
 Кун Маулейн (1937 – 2011), футболист
 Робин ван Перси (р. 1983), футболист
 Гари Родригес (р. 1990), футболист
 Хенк Снейвлит (1883 – 1942), политик
 Якоб Вант Хоф (1852 – 1911), химик

 Починали в Ротердам
 Пиер Бейл (1647 – 1706), философ
 Фаас Вилкес (1923 – 2006), футболист
 Кун Маулейн (1937 – 2011), футболист

Източници

Външни препратки 

 Официален сайт на града

 
Пристанищни градове на Северно море
Стари мост

Стари мост е пешеходен мост над река Неретва в старата част на град Мостар, Босна и Херцеговина.

Изграден е през 1557–1566 г. от османския архитект от християнски произход Синан (наричан още Коджа Мимар Синан ага), а според някои легенди – от неговия ученик Мимар Хайредин. На неговото място преди това е имало дървен мост, който висял окачен на вериги и се люлеел толкова силно, че когато хората трябвало да го преминат, те били обземани от смъртен страх, както разказва османският историограф Хаджи Калфа. Според една от легендите архитектът Мимар Хайредин, натоварен със задачата да построи този уникален за времето си мост под заплаха от смърт, ако не се справи, за деня на откриването, когато скелето поддържащо моста трябвало да бъде отстранено, бил подготвил собственото си погребение, тъй като не знаел дали се е справил.

Мостът е дълъг 30 м и се издига на 20 м над Неретва в най-високата си точка. При построяването му Старият мост е най-големият с такава арка в света. Охранява се от 2 кули: кулата Хелебия и кулата Тара, наричани още „Пазителите на моста“ или „мостари“.

Когато през XVII век османският пътешественик Евлия Челеби посещава града, той пише за моста:„Той е като дъга, извисяваща се до небесата, простираща се от една скала до друга... Аз, клетият роб на Аллах, минах през 16 страни, но досега не бях виждал толкова висок мост, хвърлен от скала до скала толкова висока, колкото небето.“

Стари мост е в списъка на ЮНЕСКО на световното културно наследство от 2005 г.

На 9 ноември 1993 г., по време на войната в Босна и Херцеговина, мостът е разрушен. През 1995 г. започва реконструирането му и на 23 юли 2004 г. пред представители на 60 държави, е открит официално.

Мостът символизира връзката между етносите в Херцеговина – хървати и босненци, както Вишеградският мост в Босна символизира връзката между босненци и сърби.

Галерия

Източници

Външни препратки 
 Старият мост в списъка на ЮНЕСКО
 Районът на стария мост в старинния град Мостар (за деца)

Вижте също 
 Вишеградски мост
 Ибърски мост

Обекти на световното наследство в Босна и Херцеговина
История на Босна и Херцеговина
Мостове в Босна и Херцеговина
Пешеходни мостове
Херцеговина
Неретва
Мостар
Соколна (резерват)

Соколна е резерват, част от Национален парк Централен Балкан, България.

Основаване и статут 
Обявен е за резерват с обща площ 1250 хектара със Заповед No.501 на Комитета за опазване на природната среда при министерски съвет от 11.07.1979 година, с цел опазването на ценните представители на растителния и животинския свят.

Местоположение 
Намира се в Стара Планина, на територията на Община Павел баня, област Стара Загора между селата Скобелево и Асен. Разположен е на площ от 1250 хектара и обхваща част от планинския масив Триглав, долината на река Соколна и водосбора на Кюй дере.

Флора 
На територията на резервата се намира най-голямото тисово насаждение в България. Горите са образувани основно от дъб, габър, мъждрян, явор. В резервата са съхранени много редки или застрашени от изчезване растения като старопланинска иглика, жълт планински крем, старопланински еделвайс. Смята се, че на територията се срещат над 500 растения, между които са и естествените находища на люляк и хвойна.

Фауна 
Най-многобройните представители на животинския свят в резервата са птиците. В резервата могат да бъдат видени над 40 вида птици като от тях три са застрашени от изчезване. Срещат се скален орел, ловен сокол, сокол скитник, голям и малък ястреб, бухал и улулица.

Вижте също 
 Защитени територии в България
 хижа Соколна

Източници 
 

Стара планина
Природни резервати в България
Община Павел баня
Трапец

Трапецът е равнинна геометрична фигура. Дефинира се като четириъгълник, в който поне една двойка срещуположни страни са успоредни.

Успоредните страни се наричат основи на трапеца — долна и горна. Другите две страни се наричат бедра. Отсечките, свързващи срещуположните ъгли, се наричат диагонали. Отсечката, свързваща средите на бедрата на трапеца, се нарича средна основа.

Видове трапеци 
 Трапец, чиито бедрa са равни и ъглите при основата му са равни, се нарича равнобедрен.
 Трапец, един от ъглите на който е прав, се нарича правоъгълен.

Свойства 
 Средната основа на трапеца е успоредна на основите и е равна на полусбора им.
 Обобщена теорема на Талес: Успоредните прави, пресичащи страните на ъгъл, отсичат от страните на ъгъла пропорционални отсечки.
 При равнобедрения трапец ъглите при основата са равни.
 При равнобедрения трапец диагоналите са равни.
 Около всеки равнобедрен трапец може да се опише окръжност.
 Ако сборът от дължините на основите на трапеца е равен на сбора от дължините на бедрата, то в него може да се впише окръжност.
 В трапеца средите на основите и пресечните точки на диагоналите и на продълженията на бедрата лежат на една права.
 Сборът от големините на ъглите, прилежащи на бедрата, е 180°.

Лице на трапец 
Ако а и b са основите на трапец и h е височината му, лицето на трапеца се изчислява по формулата

Изразът  е дължината на средната основа на трапеца и поради това лицето може да се разглежда като произведение от дължините на височината и средната основа.

Ако са известни дължините на четирите страни на трапеца a, b, c, d (a е дължината на основата), то лицето му се намира по формулата

Тази формула не работи, ако основите а и с са равни, тъй като ще имаме деление с нула. В този случай трапецът е успоредник и се използва друга формула.

Ако по-малката основа е много близо до нула, формулата се превръща в Хероновата формула.

Частен случай. Площта на равнобедрен трапец с ъгъл при основата равен на 300 и радиус на вписаната окръжност , ще бъде равна на:

 

Четириъгълници
Кръстни ъгли

Кръстните ъгли са ъгли получени при пресичането на две прави с трета. Ако правите са успоредни, то кръстните ъгли са равни.

Вижте също 
 Съответни ъгли
 Прилежащи ъгли
 Връхни ъгли
 Съседни ъгли

Ъгли
Връхни ъгли

Връхните ъгли са ъгли, които се образуват при пресичането на две прави. Те са срещуположни. Всеки два връхни ъгъла са равни.

Ако имате две пресечени линии имате и две двойки връхни ъгли. Като знаете, че единият ъгъл е например 20 градуса, лесно можем да намерим останалите ъгли. Има два начина за това:
I. Сборът на ъгълът, за който знаем, че е равен на 20 градуса и съседният му ъгъл е 180 градуса (по теорема). Като извадим 20 от 180 получаваме 160 градуса. Толкова е съседният ъгъл на дадения и щом вече знаем, че връхните ъгли са равни, можем и да означим градусите на останалите ъгли.
II. Сборът на всички ъгли при две пресечени линии е 360 градуса (по теорема). Знаем, че единият от ъглите е 20 градуса, значи неговия връхен е също 20 градуса. Като извадим сумата от двойката връхни ъгли от сбора на всички ъгли (в случая 360 – (20+20) или 360 – 20.2) получаваме сумата от другата двойка връхни ъгли. Като разделим на две получаваме съседният ъгъл на дадения.

Вижте също 
 Съответни ъгли
 Прилежащи ъгли
 Кръстни ъгли
 Съседни ъгли

Ъгли
Самоизписваща се програма

Тази статия описва тип компютърни програми. Може би Вие търсите информация за философа Willard Van Orman Quine.

В програмирането с quine се обозначава програма (наричана понякога метапрограма) която изписва собственият си текст върху стандартния изход. Програмата не бива да чете от никакво входно устройство. Хакерите се забавляват, опитвайки се да напишат най-кратката версия на такава програма за кой да е от програмните езици.

Quine-ите са именувани на философа W. V. Quine, който се е занимавал с непрякото самоизразяване: той изследва парадоксални изречения от вида „влече лъжа когато се приложи към себе си.“

Кратък quine на C 
 main(){char*a="main(){char*a=%c%s%c;printf(a,34,a,34);}";printf(a,34,a,34);}

Кратък quine на Pascal 
 const a:string='const a:string=;begin insert(#39+a+#39,a,16);write(a) end.';begin insert(#39+a+#39,a,16);write(a) end.

Кратък quine на Scheme LISP 
 ((lambda (x)
      (list x (list (quote quote) x)))
    (quote
      (lambda (x)
        (list x (list (quote quote) x)))))

Външни препратки 
 The Quine Page (by Gary P. Thompson)
 QuinePrograms at the Portland Pattern Repository Wiki
 David Madore's Discussion of Quines 
 JavaScript Quine Contest Entries 

Програмиране
Малка теорема на Ферма

Теоремата на Ферма гласи:

Числови примери 
 43 − 4 = 60 се дели на 3.
 (−3)7 − (−3) = −2184 се дели на 7.
 297 − 2 = 158456325028528675187087900670 се дели на 97.

Доказателство на теоремата чрез метода на индукцията 
Ще докажем, че за всяко просто p и цяло неотрицателно a,  се дели на p като използваме метода на математическата индукция.

1) За a=0,  и се дели на p

2) Да допуснем, че твърдението е вярно за a=k. Ще го докажем и за a=k+1.

Но  се дели на p по предположение на индукцията. Що се отнася до другото събираемо, то . За , числителя на тази дроб се дели на p, а знаменателя - не се дели, следователно,  се дели на . Следователно цялата сума  се дели на p, което и трябваше да се докаже.

За отрицателни a и нечетни p теоремата се доказва лесно ако приемем, че b=-a. За отрицателни a и p=2, верността на теоремата следва от .

Ферма малка
Теория на числата
Тунис (град)

Тунис () е столицата и най-големият град на африканската държава Тунис.

География 
Разположен е в северната част на страната на бреговете на Туниското езеро и Средиземно море, свързани с канал помежду си. Населението на града е 747 240 души според преброяването от 2014 г.

История 

В съседство до Тунис се намира древният град Картаген, главният съперник на Римската република в Западното Средиземноморие. От 12 до 16 век при Алмохадите и Хафсидите, които установяват там своята столица, Тунис е сред най-важните центрове на ислямския свят.

През 1534 г. Тунис е завладян от Османската империя. Следващата година последният султан Мулаи Хасан, подпомогнат от император Карл V, си връща града; той и наследниците му управляват като васали на Карл V и Филип II до 1574 г. Османците си връщат града, но след 1591 г. местните бейове са практически независими и Тунис процъфтява като център на пиратството и търговията.

През 1655 г. английският адмирал Робърт Блейк е изпратен в Средиземноморието, за да получи компенсации от страните, поддържащи пиратството, за нападаните английски кораби. Само беят на Тунис отказва да плати и Блейк напада арсенала му в Порто Фарина. Това е първият случай във военноморската история, при който брегови батареи са превзети само с артилерийски обстрел и без наземен десант.

Французите окупират града от 1881 до 1956 г. По време на Втората световна война Тунис е под контрола на Силите на Оста от ноември 1942 до май 1943 г., като остава тяхната последна база в Африка.

От 1979 до 1990 г. Тунис е седалище на Арабската лига. През 1982 г. сградите на организацията са бомбардирани от Израел, като над 70 души загиват.

Известни личности 
 Родени в Тунис
 Бертран Деланое (р. 1950), френски политик
 Абделлатиф Кешиш (р. 1960), режисьор
 Козма Драчки (1643-1702), гръцки духовник

 Починали в Тунис
 Луи IX (1214-1270), френски крал
 Шарл Никол (1866-1936), френски бактериолог

Побратимени градове

Източници 

 
Пристанищни градове на Средиземно море
Арабски столици на културата
Андрей Туполев

Андрей Николаевич Туполев е съветски авиоконструктор и пионер в тази област, академик на Академията на науките на СССР, генерал-полковник-инженер (1968), трикратен Герой на социалистическия труд (СССР) (1945, 1957, 1972), Герой на труда (РСФСР) (1926). Той проектира съветските самолети с марки АНТ и Ту. Най-известните му пътнически самолети са Ту-104, Ту-134, Ту-154 и свръхзвуковият Ту-144. Създава над 100 типа самолети, 78 от които поставят световни рекорди. В знак на признателност към делото му Британското кралско въздухоплавателно дружество и Американският институт по аеронавтика и астронавтика (AIAA) го правят свой почетен член.

Туполев е водещ конструктор в Аерохидродинамическия институт (ЦАГИ) в Москва от 1929 година до смъртта си през 1972 година. Там се създават предимно бомбардировачи и пътнически самолети. Може би най-известният боен самолет на Туполев е Ту-95, част от развито семейство стратегически бомбардировачи, разузнавателни и противоподводни самолети.

Туполев е възпитал плеяда видни авиоконструктори и учени, оглавяващи самолетни Опитни конструкторски бюра (ОКБ). В това число В. М. Петляков, П. О. Сухой, В. М. Мясищев, А. И. Путилов. В. А. Чижевский, А. А. Архангелский, М. Л. Мил, А. П. Голубков, И. Ф. Незвал.

Биография 
Туполев е арестуван през 1937 година заедно с над 20 известни авиоспециалисти по обвинения за създаване на руска фашистка партия. Скоро всички обвиняеми с изключение на Туполев и конструктора Владимир Петляков са разстреляни. Туполев е преместен в Болшево край Москва през 1939 г., където е разположен Специалният технически отдел (СТО) на НКВД, станал известен като „шарага“ (също „шарашка“ – затвор-конструкторско бюро) за авиоконструктори, където работят много от колегите му от ЦАГИ. Скоро шарагата е преместена в Москва и става известна като „Туполевка“. Официално Туполев е осъден през 1940 година на 15 години затвор. Като награда за успешното завършване на проекта бомбардировач 103 („СТО три“), по-късно означен Ту-2, той е освободен през 1944 година „за изпълнението на важни отбранителни задачи“, но е лишен от граждански права. Реабилитиран е чак две години след смъртта на Сталин – през 1955 година, преди началото на изпитанията на Ту-95.

Съзатворник на Туполев е български лекар, който го лекува. Това прави конструктора радетел за дружба с България. Години по-късно той е избран за председател на Всесъюзното дружество за Съветско-българска дружба, какъвто остава до кончината си. Тази му позиция дава на Българската гражданска авиация (БГА) възможността да усвои ред конструирани от него самолети и модификациите им преди износа им за други клиенти извън СССР.

Късният Туполев е прочут с политическия си нюх и със съсредоточеността си за добиване на срочни, сносни резултати.

Туполев умира на 84 години. Синът му Алексей Туполев (1925 – 2001) също е известен авиоконструктор.

Руски авиоконструктори
Съветски авиоконструктори
Академици на РАН
Лагеристи в ГУЛАГ
Герои на социалистическия труд на СССР
Съветски генерали
Съветски политици
Носители на орден „Георги Димитров“
Почетни граждани в Русия
Починали в Москва
Тамерлан (пояснение)

Тамерлан може да се отнася за:

 Тимур – монголски завоевател
 Тамерлан — поема от Едгар Алън По
 Тамерлан — опера от Георг Фридрих Хендел