alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Система управления взаимоотношениями с клиентами

Система управления взаимоотношениями с клиентами (CRM, CRM-система, сокращение от ) — прикладное программное обеспечение для организаций, предназначенное для автоматизации стратегий взаимодействия с заказчиками (клиентами), в частности, для повышения уровня продаж, оптимизации маркетинга и улучшения обслуживания клиентов путём сохранения информации о клиентах и истории взаимоотношений с ними, установления и улучшения бизнес-процессов и последующего анализа результатов.

CRM — модель взаимодействия, основанная на теории, что центром всей философии бизнеса является клиент, а главными направлениями деятельности компании являются меры по обеспечению эффективного маркетинга, продаж и обслуживания клиентов. Поддержка этих бизнес-целей включает сбор, хранение и анализ информации о потребителях, поставщиках, партнёрах, а также о внутренних процессах компании. Функции для поддержки этих бизнес-целей включают продажи, маркетинг, поддержку потребителей.

Состав CRM-системы 
CRM-система может включать:
 фронтальную часть, обеспечивающую обслуживание клиентов на точках продаж с автономной, распределенной или централизованной обработкой информации;
 операционную часть, обеспечивающую авторизацию операций и оперативную отчётность;
 хранилище данных;
 аналитическую подсистему;
 распределенную систему поддержки продаж: реплики данных на точках продаж или смарт-карты.

Классификации CRM-систем

Классификация по назначению 
 
 Управление маркетингом
 Управление клиентским обслуживанием и колл-центрами (системы по обработке обращений абонентов, фиксация и дальнейшая работа с обращениями клиентов)

Классификация по уровню обработки информации 
 Операционный CRM — регистрация и оперативный доступ к первичной информации по событиям, компаниям, проектам, контактам.
 Аналитический CRM — отчётность и анализ информации в различных разрезах (воронка продаж, анализ результатов маркетинговых мероприятий, анализ эффективности продаж в разрезе продуктов, сегментов клиентов, регионов и другие возможные варианты).
 Коллаборативный CRM () — уровень организации тесного взаимодействия с конечными потребителями, клиентами, вплоть до влияния клиента на внутренние процессы компании (опросы, для изменения качеств продукта или порядка обслуживания, веб-страницы для отслеживания клиентами состояния заказа, уведомление по SMS о событиях, связанных с заказом или лицевым счётом, возможность для клиента самостоятельно выбрать и заказать в режиме реального времени продукты и услуги, а также другие интерактивные возможности).

Примечания

Литература 
 

Маркетинг

Техническая поддержка
Симптом Фреголи

Симпто́м Фре́голи — бредовая убеждённость в том, что мнимый преследователь постоянно меняет свою внешность до неузнаваемости, предстаёт в самых разных обликах: мужчины, женщины, старика, ребёнка, животного и даже неодушевлённого объекта для того, чтобы остаться неузнанным. Данный феномен встречается у лиц, страдающих бредом преследования. Симптом Фреголи считается разновидностью симптома ложного узнавания (входит в синдром Капгра, наряду с бредом положительного двойника, бредом отрицательного двойника и бредом интерметаморфозы).

Название «симптом Фреголи» происходит от имени итальянского актёра , славившегося своим умением менять внешность по ходу действия. В романе Набокова «Отчаяние» (1934) главный герой переодевается «необычайно быстро, с лёгкой стремительностью некоего Фреголи».

Синдром впервые описан в 1927 году в статье П. Курбона () и Дж. Фейла () . 27-летняя страдающая шизофренией женщина, считала, что её преследуют два актёра из театра, где она часто бывала, принимая вид людей, которых она знала или встречала.

См. также 
 Синдром Капгра

Примечания

Ссылки 
 Ellis, H. D.; Whitley, J.; & Luaute, J. P. (1994). Delusional misidentification. The three original papers on the Capgras, Fregoli and intermetamorphosis delusions. (Classic Text No. 17). History of Psychiatry 5 (17 pt. 1) 117—146.
 Mojtabai, R. (1994). Fregoli syndrome. Australia and New Zealand Journal of Psychiatry 28 (3) 458—462.

Фреголи
Устинов, Владимир Васильевич

Влади́мир Васи́льевич Усти́нов: Устинов, Владимир Васильевич (род. 1953) — юрист, полномочный представитель Президента РФ в Южном федеральном округе.
 Устинов, Владимир Васильевич (род. 1949) — физик, академик РАН.
В (кириллица)

В, в (название: вэ) — третья буква всех славянских и большинства прочих кириллических азбук.

Описание 
В старо- и церковнославянской азбуке носит название «ве́де» (вѣдѣ, ст.-сл.) или «ве́ди» (вѣ́ди, ц.-сл.). В кириллице выглядит как  и имеет числовое значение 2, в глаголице — как  и имеет числовое значение 3. Кириллическая форма происходит от греческой беты (B, β), глаголическую же обычно соотносят с латинской V. Среди начертаний кириллической В в рукописях и печатных книгах большинство в целом сохраняет общую идею формы (два замкнутых объёма один над другим), хотя вплоть до типографских курсивных шрифтов начала XIX века встречалось неожиданное на нынешний взгляд строчное начертание в виде ♊︎, наподобие печатной п, у которой и низ замкнут так же, как и верх. В Сербии иногда строчная в печатается литерой в виде латинской b (чаще всего в курсиве).

В русском языке используется для записи звуков [в] и [в'], на конце слов и перед глухими согласными оглушается, то есть произносится как [ф] или [ф']: «кров» — [кроф], «кровь» — [кроф'], «вторник» — [фторник]. Иногда не произносится: «чувство» — [чуства]. В украинском и белорусском языках не оглушается, а переходит в полугласный или даже в гласный звук [у], что отражается и на письме. В монгольском языке означает звук [w].

Употребление 
 Предлог в состоит из этой единственной буквы.

Таблица кодов 

В HTML прописную букву В можно записать как &#1042; или &#x412;, а строчную — &#1074; или &#x432;.

Примечания

Литература

Ссылки 

 

Буквы кириллицы
Украинский алфавит
Македонский алфавит
Болгарский алфавит
Старославянский алфавит
Русский алфавит
Белорусский алфавит
Вуковица
Архимандрит

Архимандри́т (, от  — «власть» и  — «ограда») в Русской православной церкви — высший сан монашествующих священников.

Архимандрит, принявший великую схиму, называется «схиархимандритом».

Описание чина 
Чин архимандрита появился в Восточной церкви в V веке (есть некоторые свидетельства, что он существовал уже в IV веке) — так именовались избранные архиереем из игуменов лица для надзора над монастырями епархии. Впоследствии наименование «архимандрит» перешло к начальникам важнейших мужских монастырей, а затем и к монашествующим лицам, занимающим церковно-административные должности. Монастырь, управляемый архимандритом, называется «архима́ндрией».

Известно о существовании в древней церкви женщин архимандритисс (). Такой чин имели некоторые из игумений женских монастырей, например, преподобная Евпраксия Тавенисская.

Первым архимандритом на Руси стал игумен московского Данилова (позже — Спасо-Преображенского) монастыря Иоанн, поставленный митрополитом Феогностом в 1330 году.
Есть два прочтения событий: по одной версии, первая в Московском княжестве архимандрия учреждена в Даниловом монастыре, по другой — первого московского архимандрита поставили уже после перевода братии в новый монастырь в Кремле.

В 1764 году по Манифесту о секуляризации монастырских земель русские монастыри были распределены по трём классам; главы монастырей 1-го и 2-го классов стали называться архимандритами.

Порядок совершения церковного обряда поставления во архимандрита находится в Чиновнике архиерейского священнослужения. Архимандрит носит чёрную мантию, как все монашествующие, но с красными скрижалями, какие положены только епископам. Вместе с возведением в сан архимандрита происходит награждение митрой, а в случае, если архимандрит является наместником или настоятелем монастыря, он пользуется правом ношения жезла-посоха в пределах своей обители, в том числе за богослужением.

В настоящее время в Русской православной церкви большинство архимандритов не являются ни настоятелями, ни наместниками монастырей, так как это уже не должность, а только сан, или титул. Также в РПЦ в сан епископа посвящают только архимандритов.

В византийском обряде католической церкви имеется чин протоархимандрита.

В Армянской апостольской церкви (ААЦ) чин архимандрита — вардапета даётся лицам, имеющим учёную степень доктора богословия. Протоархимандрит в ААЦ именуется цайрагуйн вардапет.

Примечания

Литература 

 
 
 
 
 Shipman A.  // The Catholic Encyclopedia. Vol. 1. New York: , 1907
 

 
Церковные награды
Народный комиссариат внутренних дел

Народный комиссариат внутренних дел, аббревиатура НКВД:
 Народный комиссариат внутренних дел СССР — центральный орган государственного управления СССР по борьбе с преступностью и поддержанию общественного порядка в 1934 — 1946 годах.
 Народный комиссариат внутренних дел РСФСР — центральный орган государственного управления РСФСР по борьбе с преступностью и поддержанию общественного порядка в 1917—1930-х, и 1937—1946. 
 Народный комиссариат внутренних дел БССР — центральный орган государственного управления СССР по борьбе с преступностью и поддержанию общественного порядка в БССР.
 Народный комиссариат внутренних дел УССР — центральный орган государственного управления СССР по борьбе с преступностью и поддержанию общественного порядка в УССР.
 Народный комиссариат внутренних дел Латвийской ССР — центральный орган государственного управления СССР по борьбе с преступностью и поддержанию общественного порядка в ЛатССР.
Конофитум

Конофи́тум () — это род растений, принадлежащих к семейству Аизовые. Представители являются листовыми суккулентами и встречаются в Намибии и Капской провинции ЮАР. Род отличается высоким видовым разнообразием, включая 111 подтвержденных видов, и является одним из самых многочисленных в семействе Аизовые.

Название 
Родовое латинское (научное) название Conophytum происходит от греческих слов konos, — «конус», и phyton, — «растение». Название связано с конусовидной формой многих представителей этого рода, которая образуется благодаря слиянию пары листьев.

Русскоязычное название является транслитерацией латинского.

Описание 

Каждое растение рода состоит из пары округлых сросшихся листьев, формирующих сердцевидное, обратно-конусовидное или шаровидное тело. Короткий стебель находится под землёй. Размеры растений варьируют от нескольких миллиметров до 5—10 см. Листья могут иметь разнообразные оттенки, начиная от светло-зеленых и заканчивая коричневыми, а у многих видов они покрыты зелеными крапинками. Цветки могут быть белыми, желтыми, лиловыми, красными или оранжевыми.

Как и у многих представителей семейства Аизовые, у конофитума наблюдается явно выраженный цикл развития. В отличие от литопсов, большинство видов конофитума активно растет в зимние месяцы. Точные временные рамки этого цикла развития сложно определить из-за многообразия видов и их характеристик.

В период покоя, который приходится на летние месяцы в Европе, внутри старого растения начинает формироваться новый организм. Этот новый организм постепенно извлекает из старого все необходимые вещества, оставляя только кожицу, которая со временем высыхает и служит защитой для молодого растения от солнечной жары и избыточного испарения воды. Большинство видов этого рода начинают активный рост с августа и продолжают его до марта. Оптимальная температура для этого периода составляет около 10-12°С.

Комнатная культура 
Разные виды конофитумов имеют разные потребности в воде, поэтому универсальные рекомендации по поливу неприменимы. Для их размножения в условиях культуры используются как семена, так и метод черенкования.

Виды 
Согласно данным базы данных WFO Plantlist на июнь 2023 года, этот род включает в себя 111 видов:

Литература 
 Steven Hammer и др. Dumpling and His Wife: New Views of the Genus Conophytum. Norwich: EAE Creative Color Ltd. 2002. ISBN 978-0-9539326-1-0.
 H.E.K Hartmann (ed.). Illustrated Handbook of Succulent Plants: Aizoaceae, vol. 1 (A-E). Berlin: Springer-Verlag, 2001. ISBN 3-540-41691-9.
 M.O. Opel. A Morphological Phylogeny of the Genus Conophytum N.E.Br. (Aizoaceae). // Haseltonia 11 (2005).

Примечания

Ссылки 
 Т. Смейл. Выращивание конофитумов.
 Разновидности конофитумов.

Аизовые
Суккуленты
Комнатные растения
Гаагская конвенция

Гаагские конвенции по международному частному праву c 1893 года (о гражданском судопроизводстве, о браке, разводе и опеке, о наследовании и др.)
 Гаагские конвенции 1899 и 1907 — международные конвенции о законах и обычаях войны
 Международная опиумная конвенция 1912 года
 Гаагская конференция по репарациям 1929—30
 Гаагская конвенция о защите культурных ценностей в случае вооружённого конфликта 1954
 Гаагская конвенция 1961 — «Конвенция, отменяющая требование легализации иностранных официальных документов»
 Гаагская конвенция (1970) — Конвенция о борьбе с незаконным захватом воздушных судов
 Гаагская конвенция по авторскому праву
 Гаагская конвенция по вопросам гражданского процесса 1954 года
 Гаагская конвенция о гражданско-правовых аспектах международного похищения детей 1980 года

См. также 
 Женевские конвенции
 Международное право

Международные конвенции
Мадридская конвенция

Мадридская конвенция 1980 года о приграничном сотрудничестве территориальных сообществ и властей 
 Мадридская конвенция 1891 года о международной регистрации товарных знаков 

Международные конвенции
Колывань

Колыва́нь — многозначное понятие:

Топонимы 

 Исторические
 Колывань — древнерусское название Таллина.
 Колывань — историческое наименование Бердского острога в 1783—1797 гг. в период размещения там центра Колыванской губернии и Колыванского наместничества.
 Колывань — прежнее название посёлка Клевань в Ровенском районе Ровенской области Украины.

 Современные
 Колывань — село в Курьинском районе Алтайского края (Россия).
 Колывань — посёлок в Искитимском районе Новосибирской области, упразднён в 1970 году.
 Колывань — посёлок городского типа, административный центр Колыванского района Новосибирской области России.
 Колывань — село в Красноармейском районе Самарской области России.
 Колывань — река в России, приток Барнаулки.

Прочее 
 «Колывань» — газета, издававшаяся в Ревеле (нынешний Таллин) в 1890—1892 годах.

См. также 
 Колыванская губерния
 Колыванское наместничество
 Колыванский хребет — горный хребет на северо-западе Алтая.
 Колыванское озеро — озеро у подножия северного склона Колыванского хребта.
 Колыва́н — имя богатыря в русских былинах.
 Колыванский 40-й пехотный полк — подразделение Вооружённых сил Российской империи в 1798—1918 годах.
 Колыванское
 Колыванский
Растдзинад

«Растдзи́на́д» ( «правда, справедливость») — ежедневная (кроме воскресенья и понедельника) газета на осетинском языке, выходящая во Владикавказе. Лауреат премии имени Коста Хетагурова (1999).

В год выходит 250 номеров газеты.

Первый номер «Растдзинада» вышел 14 марта 1923 года как орган Северо-Осетинского комитета компартии и окружного исполкома. Сегодня, как указано в самой газете, «Растдзинад» выпускают Правительство и Парламент Республики Северная Осетия-Алания, редакционный коллектив.

Газета публикует политические, социально-экономические, культурные новости, биографии знатных жителей республики, осетинские переводы принимаемых постановлений и местных законов и многое другое.

Память 
 В честь газеты в городе Алагир названа «улица Растдзинад».

Лауреаты премии имени Коста Хетагурова (Северная Осетия)

Литература 
 

Газеты Северной Осетии
Газеты на осетинском языке
Ækvator

Den geografiske ækvator er latin for storcirklen vinkelret på jordens akse, der løber gennem den geografiske nordpol og sydpol. Denne storcirkel er den geografiske ækvator, som adskiller den nordlige og den sydlige halvkugle.

Ækvator bliver også kald for breddekreds 0

Lande og territorier på ækvator 
Ækvator krydser 14 landes territorium eller territorialfarvand – fra Vestafrika og mod øst:
  São Tomé og Príncipe – gennem den lille ø Ilhéu das Rolas
  Gabon
  Republikken Congo
  Demokratiske Republik Congo
  Uganda – inklusive nogle småøer i Lake Victoria
  Kenya
  Somalia
  Maldiverne – krydser ingen øer, men passerer mellem Gaafu Dhaalu-atollen og Gnaviyani-atollen
  – krydser mange øer, heriblandt Sumatra, Borneo, Sulawesi og Halmahera
  Kiribati – krydser ingen øer, men passerer mellem Aranuka- og Nonouti-atollerne i Gilbert Islands
  Baker Island (amerikansk uinkorporeret territorium) – passerer gennem territorialfarvandet (NB! Ækvator passerer også gennem de økonomiske zoner omkring Howland Island og Jarvis Island, men ikke gennem deres territorialfarvande)
  Ecuador (opkaldt efter ækvator) – inklusive Isabela i Galápagosøerne. Ecuadors hovedstad, Quito, ligger 13 km syd for ækvator.
  – mest gennem junglen i landets sydlige del.
  – inklusive nogle øer i Amazonflodens munding – passerer gennem Macapá, der er hovedby i delstaten Amapá

 Ækvatorialguineas territorium ligger, til trods for navnet, ikke på ækvator, men øen Annobón ligger omkring 200 km syd for ækvator, mens resten af landet ligger nord for ækvator.

Kilder/henvisninger 
 Lexopen

Referencer

Se også 

 Antarktis
 Arktis
 Breddekreds
 Datolinjen
 Længdekreds
 Meridian
 Polarkreds
 Solhverv
 Ækvatordåb

Geodæsi
Kartografi
Breddekredse
Koordinatsystemer i astronomi
Dalby Kirke (Skåne)

Dalby Kirke eller Helligkorskirken er en kirke i landsbyen Dalby i Skåne.

Kirken er formodentlig Danmarks første stenkirke og den næstældste stenkirke i Norden, der stadig er i brug, opført  1060. Den ældste kirke findes i Hofterup, opført ca. 1010-1050. Da Svend Estridsen ved en ny stiftsinddeling i Danmark lod Roskilde Stift dele, blev både Lund og Dalby bispesæder. Til Lund kom biskop Henrik fra Orkneyøerne, og biskop Egino kom fra Hildesheim (indsat af ærkebiskoppen af Bremen) til Dalby.

I 1066 overtog Egino bispesædet i Lund efter Henrik, og Dalbys tid som domkirke var forbi.

Harald 3. Hen blev angiveligt begravet i kirken – hans grav kendes ikke, men hans begravelse skal også være knyttet til to steder på Sjælland.

Litteratur

Eksterne henvisninger 

 

Tidligere danske kirker
Danske kongers gravkirker
Mulige tidligere domkirker i Danmark
Kirker i Skåne län
Omvendt polsk notation

I omvendt polsk notation, OPN (eng: reverse polish notation, RPN) eller postfiksnotation, som det også kaldes, skriver man operatoren efter operanderne i et udtryk. Dette medfører bl.a., at man undgår parenteser i udtryk.

Eksempel:  bliver i OPN til 

Man kan skrive et udtryk om fra den gængse infixnotation til postfixnotation med Dijkstras vigesporsalgoritme.

Behandling af regneudtryk på omvendt polsk notation 
Beregning af udtryk skrevet med omvendt polsk notation er let at udføre på en computer vha. en stak. Beregningen sker ved at læse udtrykket skrevet på OPN-form fra venstre mod højre. Hver gang en operand optræder lægges den på stakken. Når en operator optræder fjernes det relevante antal operander fra stakken, operationen udføres på disse operander og resultatet lægges på stakken. Sådan fortsættes der til beregningen er færdig og det eneste, der ligger på stakken, er det endelige resultat.

Omvendt polsk notation på regnemaskiner 
Set fra computeres og regnemaskiners "synspunkt", er omvendt polsk notation nemmere at behandle end infixnotationen, fordi regneoperatorerne optræder i den rækkefølge de skal udføres. De første matematiske "bord-regnemaskiner" blev markedsført før det integrerede kredsløb, og måtte derfor samles af tusindvis af diskrete elektronikkomponenter: Valget af omvendt polsk notation mindskede det nødvendige antal komponenter, og dermed også hele regnemaskinens fysiske størrelse.

I 1970'erne var teknikken bag de integrerede kredsløb nået så vidt, at al elektronikken til en regnemaskine kunne samles på én af disse "chips": Nu havde regnemaskine-fabrikanterne, set fra et teknisk synspunkt, frit valgt mellem omvendt polsk notation, og den mere gængse form – fremstillingsprisen blev alligevel den samme. Nogle fabrikanter, med Texas Instruments i spidsen, valgte at indrette deres maskiner efter den gængse infixnotation, mens andre , især Hewlett-Packard, stadig leverer lommeregnere hvor regneopgaverne skal indtastes med omvendt polsk notation.

Datalogi
Matematisk notation
Esperantist

En esperantist er en person som taler sproget esperanto. Nogle foretrækker i stedet at bruge ordet esperantotalende (ev. esperantobruger) for at undgå associationer i retning af at man også støtter den organiserede esperantobevægelse eller går ind for esperantos såkaldte interne ide. Atter andre talere undgår betegnelsen fordi endelsen -ist for dem medfører uheldige konnotationer (jf. fascist, kommunist, spiritist).

På den første esperantoverdenskongres i Frankrig, 1905, blev der vedtaget en resolution om esperantisme som siger, at man på esperanto bruger ordet esperantisto om  »enhver person som kender og bruger sproget esperanto helt uanset til hvilke formål han bruger det«.

Antallet af esperantister i verden er ukendt, og umuligt at tælle grundet deres spredte udbredelse over hele verden, og, for manges vedkommende, manglende organisering. Sidney S. Culbert har udført omfattende stikprøveundersøgelser af antal talere af forskellige sprog til brug i almanakken World Almanac. Han nåede frem til at der er 1,6 millioner esperantister i verden. Det tal er dog stærkt omstridt, og nogle hævder at det reelle tal er betydeligt lavere.

Der er i øvrigt også stor forskel på hvor godt esperantister taler esperanto. Det strækker sig lige den såkaldte evige begynder som kun med stort besvær kan føre en samtale på esperanto, til enkelte der er vokset op i flersprogede hjem og har esperanto som modersmål.

Esperanto
Bogstav

Et alfabet består af bogstaver, hvor de idealiseret set, hver er et tegn for en sproglyd. Alfabetets bogstaver kategoriseres i konsonanter og vokaler.

Når bogstaver sammensættes til ord, er der for de fleste talesprog masser af undtagelser, hvor det er nødvendigt med udenadslære – f.eks.:
 Stumme bogstaver i visse ord (hver, hvilke, værd).
 Nogle flerstavelsesord kan man ikke finde ud af hvor trykket skal lægges (syren – syren)).
 Homofoner – Ord som staves forskelligt, men som udtales ens (at lege – et leje, en finne – at finde).
 Homografer – Ord som staves ens, men som har forskellig betydning og udtales forskelligt (en dør – dyr dør, jeg gør – hunde gør, træk-vinde – træ-kvinde). Her er det nødvendigt at se hvilken sammenhæng ordet indgår i for at udtale ordet korrekt.

Visse skriftsprog benytter sig af skrifttegn, der varierer fra vores gængse opfattelse af begrebet bogstav, for eksempel arabisk, der er baseret på konsonanttegn, og hvor vokalerne i bedste fald er antydet. Det ældst kendte alfabet er det fønikiske alfabet, der kun havde tegn for konsonanter.

Andre skriftsprog benytter tegn for hver stavelse (japansk), eller for hvert begreb (kinesisk).

Se også 
 Sprogforskning
 Skriftsprog
 Grafem
 Fonem
 Symbol
 Ideogram

Eksterne henvisninger 

Fonetik
Tegn
Skriftsystemer
Sumformel

En sumformel (også kaldet en kemisk formel, bruttoformel eller molekylformel) er den skriftlige beskrivelse af sammensætningen af et kemisk stof. Sumformlen beskriver grundstofsammensætningen af en kemisk forbindelse og indeholder derfor både information om hvilke grundstoffer der indgår i forbindelsen samt antallet af hver enkel type grundstof. I sumformlen angives grundstoftypen med det kemiske symbol som efterfølges af et tal der angiver antallet af denne slags atomer.

Bemærk at en sumformel ikke altid entydigt identificerer et kemisk stof: Alle stoffer der består af de samme grundstoffer i de samme antal, for eksempel isomerer, vil have den samme sumformel. Sådanne stoffer kan kun skelnes fra hinanden ved at se på deres strukturformler.

Eksempler
Eksempelvis er sumformlen for vand H2O, da der er to brintatomer (H) og et iltatom (O).

Mere kompliceret er for eksempel saltet Ca3(PO4)2 (calciumphosphat). Det lille tal uden for parentesen skal multipliceres med tallene inden i parentesen, således at molekylet består af 3 calcium-atomer, 2 phosphor-atomer og 8 ilt-atomer (O).

Se også
Empirisk formel
Strukturformel

Kemiske formler
Notation
Esoterisme

Esoterisme (gr. ἐσωτερικός esōterikós "indadvendt") er den praksis, at ideer eller viden holdes inden for en eksklusiv kreds. Dette står i modsætning til eksoterisme, som arbejder med eksoterisk viden, der kan deles med andre uden for kredsen. Det tilhørende adjektiv er esoterisk, mens begrebet esoterik bruges om specifikke samlinger af esoterisk viden. Adskillelsen mellem eksoterisk og esoterisk viden stammer fra den oldgræske filosofi, og fx. forbeholdt Platon og Aristoteles den esoteriske viden for deres elever.
			
Esoterisme er skjult viden, som ikke er tilgængelig for den brede offentlighed. Denne viden betragtes ofte som hellig eller særligt dyb og bliver traditionelt videregivet gennem hemmelige eller eksklusive læresætninger. Der kan være mange forskellige grunde til, at en sådan viden er esoterisk. Et fællesskab eller samfund kan have interesse i hemmeligholdelse for at beskytte sig imod omverden. Teorier og idéer, der er vanskeligt tilgængelige, svært forståelige, strengt faglige eller utroligt lærde, kan undertiden regnes for esoteriske. Håndværkeres forsøg på fag-protektionisme gennem laugdannelse kan betragtes som esoterik.

Hemmeligholdelse 
Esoterisk viden er kendetegnet ved et element af hemmeligholdelse i større eller mindre grad – den er ikke alment kendt. Typiske årsager til en sådan hemmeligholdelse er, at den pågældende viden regnes for særlig værdifuld for besidderen og derfor ikke ønskes spredt ud til folk, som ikke har nogen form for relation til den.

Åbenhed har principielt intet at gøre med validitet, men ud fra en videnskabelig synsvinkel volder esoterisk praksis problemer, eftersom data ej heller kan udleveres til videnskabsfolk (se falsifikation).

Ydre omstændigheder og mange fælles holdninger har ført til, at f.eks. magikere, spiritister og frimurere har udviklet en række påstande om virkeligheden, der mere eller mindre hemmeligholdes.

Filosofihistorisk skelner man imellem Platons eksoteriske og esoteriske lære, hvor den første er den, der kom til udtryk i hans dialoger, mens den anden refererer til den, der udelukkende blev diskuteret på akademiet i Athen, og som derfor er gået tabt for eftertiden.

Litteratur 

 MUELLER, I. (1993). THE ESOTERIC PLATO AND THE ANALYTIC TRADITION. Méthexis, 6, 115–134.  
 SHARPLES, R. W. (2007). ARISTOTLE’S EXOTERIC AND ESOTERIC WORKS: SUMMARIES AND COMMENTARIES. Bulletin of the Institute of Classical Studies. Supplement, 94, 505–512.

Se også 

 Videnskabelig metode
 Antroposofi
 Teosofi
 Esoterisk programmering

Referencer
D-A-D

D-A-D er en dansk rockgruppe, der blev dannet i 1982 af Jesper Binzer (vokal/rytme-guitar), Stig Pedersen (bas/back-up vokal) og Peter Lundholm Jensen (trommer) under navnet Disneyland After Dark.

Historie 
Stig Pedersen var manden der tog initiativ til hele grundlæggelsen af D-A-D, da han ringede til Jesper Binzer for at høre om de skulle lave et band. I begyndelsen var Pedersens daværende kæreste Lene Glumer også med i bandet som sanger. Hun forlod dog gruppen efter den første koncert 3. december samme år. Bandet udviklede deres egen særlige country-agtige lyd (cowpunk), men manglede stadig noget. Det fandt de i Jespers yngre bror Jacob Binzer (guitar), som kom med til en koncert den 3. marts 1984 og derefter langsomt blev en fast del af bandet. Således opfatter de fire medlemmer den 3. marts 1984 som deres fødselsdag, da de der for første gang spillede sammen offentligt. Den 18. april 1985 optræder de i ungdomsprogrammet Kajplads 114 – Ungdomskanalen med nummeret "Up, up over the mountain top".

Debutalbummet Call Of The Wild blev sendt på gaden i 1986, men gennembruddet skete tre år senere med albummet No Fuel Left For The Pilgrims, og samme år fik gruppen en pladekontrakt med Warner i USA.

I forbindelse med udgivelsen i 1987 af pladen "D.A.D. Draws a Circle" ændrer gruppen navn til netop D.A.D. for at undgå en konflikt med Disney. Først blev navnet forkortet til akronymet D.A.D., og senere via D:A:D til det nuværende D-A-D. Dette skift symboliserede endvidere en ny start for bandet.

I 1998 stoppede trommeslager Peter Lundholm Jensen og blev i 1999 erstattet af Laust Sonne, da førstnævnte ønskede at forfølge en karriere som ingeniør. D-A-D's musik kan bedst beskrives som melodisk hård rock.

Medlemmer 
 Jesper Binzer – vokal og guitar
 Jacob Binzer – guitar og kor
 Laust Sonne – trommer (1999–nu)
 Stig Pedersen – bas, vokal og kor
 Peter Lundholm Jensen – trommer (1982–1999)

Diskografi 

Studiealbum
 Call of the Wild (Mega, 1986)
 D.A.D. Draws a Circle (Mega, 1987)
 No Fuel Left for the Pilgrims (Medley, 1989)
 Riskin' It All (Medley, 1991)
 Helpyourselfish (Medley, 1995)
 Simpatico (Medley, 1997)
 Everything Glows (Medley, 2000)
 Soft Dogs (Medley, 2002)
 Scare Yourself (EMI, 2005)
 Monster Philosophy (EMI, 2008)
 DIC.NII.LAN.DAFT.ERD.ARK (Mermaid, 2011)
 A Prayer for the Loud (Mermaid, 2019)

Turnéer 
 Scare Yourself Alive Tour (2005 og 2006)
 D-A-D Tour 2007
 D-A-D Tour 2008
 Monster Philosophy Live '09 tour (2009)
 D-A-D Tour 2010
 D-A-D Tour 2011
 Fast On Wheels Tour (2012)
 D-A-D Tour 2012
 D-A-D Tour 2013
 30 Års Jubilæums Turné (2014)
D-A-D Tour 2015
D-A-D Tour 2016
D-A-D Tour 2017
D-A-D Tour 2018
A Tour For The Loud (2019)

Eksterne henvisninger 

 D-A-D's officielle hjemmeside 
 
 Indslag på www.danskkulturarv.dk: Portræt af rockgruppen D:A:D fra 1998

 
Har spillet på Roskilde Festival
Musikgrupper fra 1982
Hjertebladet asters

 
Hjertebladet asters (Symphyotrichum cordifolium) er en staude med en opret til overhængende vækstform.

Beskrivelse 
Stænglerne er glatte og lysegrønne, og bladene er spredte, æg- eller hjerteformede med svagt takket rand. Begge sider er ensartet lysegrønne. 

Blomsterne ses fra september til november, og de sidder i store toppe ved skudspidserne. Kurveblomsterne har gule midterkroner og blå eller violette randkroner. Frøene er forsynet med en kort fnok og spirer villigt på egnede voksesteder.

Rødderne er grove og godt fordelt under planten. Den breder sig langsomt ved korte udløbere. 

Højde x bredde og årlig tilvækst: 0,40 x 0,40 m (40 x 5 cm/år).

Hjemsted 
Hjertebladet asters vokser i skove på sandjord og i tørre enge over hele det østlige USA og Canada. Her findes den sammen med f.eks. Thuja, blyantene, canadisk bøffelbær, canadisk gyldenris, canadisk skarntydegran, fembladet vildvin, hjortetaktræ, papirbirk, rosenbrombær, rød hjortetrøst, rødeg, præriehirse, sukkerløn, tvillinghestemynte og vadegræs.

Sygdomme 
Denne Asters angribes ikke meget af meldug.

Kilde 
 Sten Porse: Plantebeskrivelser, DCJ 2003 (CD-Rom).

Flerårige urter
Violette blomster
Asters (Symphyotrichum)
Karl Wilhelm von Willisen

Karl Wilhelm Freiherr von Willisen (30. april 1790 – 25. februar 1879) var en preussisk generalløjtnant og militærforfatter. 

Han deltog i Napoleonskrigene og kom senere ind i generalstaben. I 1849 blev Willisen stillet til rådighed for den slesvig-holstenske oprørshær og ledede denne under Slaget ved Isted og Stormen på Frederiksstad i 1850. Begge slag resulterede i nederlag, hvorefter Willisen nedlagde sin kommando.

Generaler fra Preussen
Friherrer fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet
Personer i Treårskrigen fra Preussen
Petropavlovsk (1911)

Petropavlovsk () var et russisk slagskib. Hun var det tredje af fire slagskibe (dreadnought) i Gangut-klassen (også kaldet Sevastopol-klassen), der blev påbegyndt kort før 1. verdenskrig til brug for Den kejserlige russiske flåde. Skibet var færdigbygget i vinteren 1914-1915, men var ikke kampklar før midten af 1915. Skibet havde som funktion at beskytte indsejlingen til Finske bugt mod den tyske flåde. Tyskerne var dog ikke aktive i den den af Østersøen, og hun udførte derfor opgaver med beskyttelse af russiske minelægningsfartøjer i stedet. 

Skibets besætning deltog i det generelle mytteri efter februarrevolutionen i 1917 og hun var det eneste slagskib som bolsjevikkerne rådede over efter oktoberrevolutionen senere i 1917. Hun var med til at nedkæmpe mytteriet i ved Krasnaja Gorka-fortet og støttede bolsjevikkernes styrker, der i 1918-19 kæmpede mod britiske skibe under de allieredes intervention i den russiske borgerkrig, der støttede Den hvide hær. 

I 1921 deltog skibets besætning i Kronstadt-opstanden. Da denne var nedkæmpet, blev skibet den 31. marts 1921 omdøbt til Marat. Efter dannelsen af Sovjetunionen indgik hun i Sovjetunionens flåde. 

Under Sovjetunionens angreb på Finland beskød Marat den 19. december 1939 fæstningen Saarenpää, men blev ramt af fæstningens artilleri og måtte trække sig tilbage.

Hun blev sænket den  23. september 1941 af det tyske flyver-es Hans-Ulrich Rudel, der ramte hende med to 1000 kg bomber. Hun blev dog hævet senere, og var aktiv under belejringen af Leningrad. Hun blev hugget op i 1953.

Eksterne henvisninger / kilder 

 Beskrivelse af skibet og fotogalleri  

Slagskibe fra Rusland
Krigsskibe fra Sovjetunionen
Stak (datastruktur)

En stak er i datalogi en datastruktur, hvor dataelementerne er placeret (i det mindste logisk, om ikke faktisk) oven på hinanden. Det er kun det øverste element, der er tilgængeligt; det vil f.eks. sige det nyest placeret på stakken. Et tilgængeligt dataelement kan fjernes, hvorefter det næstnyeste element på stakken bliver det tilgængelige element. 

Stakken kan ses analogt til f.eks. en stak datalogibøger, hvor man normalt kun har adgang til den øverste bog (tyngden af de enkelte bøger gør det umuligt at håndtere flere bøger på en gang).

Den bygger på princippet først-ind-sidst-ud. Er i modsætning til en kø, der er først-ind-først-ud.

Der er tre grundlæggende:
 Push: Læg et nyt element på stakken
 Pop: Læs og fjern det øverste element fra stakken
 Peek: Læs det øverste element på stakken

De engelske navne for operationerne er de mest gængse.

Implementering i en liste 
Det er enkelt at implementere en stak i en liste.

 Push: Indsæt et element først i listen
 Pop: Fjern første element i listen
 Peek: Læs første element i listen og lad det blive i listen

Bemærk, at det ikke er nødvendigt, at gennemlæse elementerne i listen. Det betyder, at operationerne kan udføres i konstant tid uanset stakken størrelse.

Implementering i en tabel 
Hvis stakken skal implementeres i en tabel, kan det ske på denne måde:

En variabel i indeholder nummeret på det første frie indeks. Som udgangspunkt er i nul. I de fleste programmeringssprog indekseres fra nul.

 Push: Elementet tabel[i] sættes lig det nye dataelement og i forøges med 1.
 Pop: Hvis i er nul er stakken allerede tom ellers trækkes 1 fra i.
 Peek: Hvis i er forskellig fra nul så læs elementet tabel[i-1].

Elementerne slettes ikke fysisk ved pop. Indekset fortæller blot at stakken er lavere.

Datastrukturer
Zazaki

Zazaki, kirmanjki, kirdki eller dimili er et sprog, som tales af zazaerne, der er en etnisk minoritet i det østlige Tyrkiet. 

Zaza er et navn fra Bibelen, efter sigende med betydningen 'tilhører alle' eller 'meget'.

Et omtvistet sprog 
Det er bl.a. blandt etnologer og lingvister omtvistet hvorvidt der er tale om en kurdisk dialekt (et proto-kurdisk sprog) eller et selvstændigt sprog.

En senere bølge af "seperatistiske" bevægelser benægter enhver kurdiskhed og fastholder, at Zaza-sproget er et selvstændigt sprog.

Zazaki er dog nært beslægtet med den kurdiske dialekt gurani og så relateret til de andre  kurdiske dialekter. Historikere og lingvister peger på en forbindelse imellem zazaki og gilaki / mazandarani i det nordlige Iran, og mener af den grund at der kan være tale om at en historisk migration har fundet sted.

Som støtte for denne antagelse fremhæves det, at kirmanjki'erne betegner dem selv som "kird" (kurder), at de nært beslægtede gurani folk også anser sig selv som kurdere og at gilaki- og mazandarani-folket i Nordiran i historiske kilder er blevet betegnet som "The Kurds of Tabaristan" samt at der findes dusinvis af "blandede" stammer med både kurmanji og zazaki tilhørere.

Desuden fremhæves at både kurmanji og zaza folket betegnes som "Ekrad" (arabisk: "Kurdere") i gamle osmanniske kilder og at Sharaf Xan Bitlisi også kalder zaza-folket for "kurdere" i sit historiske værk "Sharafnama". Ifølge tilhængerne af denne teori indikerer det stærkt, at zaza folket traditionelt har anset sig som værende kurdisk, og at den føromtalte migration har fundet sted med begyndelse i "Kurdistan" og endt i Nordiran.

Der lever også mindre enklaver af zazaerne i den kurdiske del af Irak.

I dag er zaza-folket dog splittet i mellem folk der anser sig som kurdere og folk der blot kalder sig zaza.

Baggrundsstoff 
 Zaza People and Zazaki Literature
 "Forschungen über die Kurden und die Iranischen Nordchaldaer", Peter I. Lerch, 1857/58
 "Beiträge zur Kenntniss der neupersischen Dialekte: Zaza-Dialekt der Kurdensprache", Friedrich  Müller, 1865
 "Mewlid" (by Ehmedê Xasi, 1899 and Usman Efendiyo Babij, 1933)
 "Mundarten der Zaza" (by Karl Hadank ,1932; post-humous works from Oskar Mann)
 "On gender and number in the Zaza dialect of Kurdish", Kanat Kalashevich Kurdoev (1977), Translated by Azīz Ibrāhīm, 1977
 "A grammar of Dimili" (by Terry L. Todd, 1985)
 "Rastnustena Zonê Ma" (by C. M. Jacobson, 1993)
 "Zazaca Okuma-Yazma El Kitabý" (by C. M. Jacobson, 1997)
 "Grammatik der Zaza-Sprache" (by Zülfü Selcan, 1998)
 "Zazaki -Grammatik und Versuch einer Dialektologie-" (by Ludwig Paul, 1998)
 "The zaza dialect of the Kurdish Language (Dersim)", Kerim Rakhmanovich Ayyoubi & Iraida Anatolʹevna Smirnova, 1998
 "Studies in Zazaki Grammar", Michael J. Kenstowicz, 2004
 "Zazaki/Kirmanckî Kurdish" Gülşat Aygen, 2010

Folkeslag i Mellemøsten
Sprog i Tyrkiet
Kurdisk sprog
Wilhjelmudvalget

Wilhjelmudvalget blev nedsat af den daværende regering i år 2000, og det fik til opgave at "udarbejde en rapport, som kan danne udgangspunkt for regeringens handlingsplan for biologisk mangfoldighed og naturbeskyttelse".

Udvalgets arbejde skulle være afsluttet, så rapporten kunne støtte de danske repræsentanter ved Riokonferencen i 2002.

Udvalget bestod af 35 personer, som repræsenterede interesseorganisationer og offentlige myndigheder med tilknytning til miljøområdet. Udvalgets formand var direktør Nils Wilhjelm.

Udvalgets rapport blev udsendt i november 2001 under titlen En rig natur i et rigt samfund . Det er et interessant dokument, som giver gode oplysninger om miljøets tilstand i Danmark omkring årtusindskiftet. Ved læsning af de vedlagte udtalelser fra interessegrupperne kan man også danne sig et godt indtryk af debattens centrale emner og organisationernes standpunkter.

I 2007 stiftedes Aage V. Jensen Naturfond, hvis arbejde med naturen tog udgangspunkt i flere af de anbefalinger Wilhjelmudvalget kom med i 2001. Nils Wilhjelm var medlem af bestyrelsen i Aage V. Jensen Naturfond fra 2005-2017.

Ekstern henvisning 
 Wilhjelmudvalgets delrapporter, hovedrapport og debatten omkring den.

Noter 

Danmarks politik
Økologi
Bern-konventionen (naturbeskyttelse)

Konventionen om bevarelse af europæiske, vilde dyr og planter og naturlige habitater af 1979, bedre kendt som Bernkonventionen, trådte i kraft den 1. juni 1982.

Den er nu undertegnet af de 39 medlemsstater i Europarådet, sammen med den EU, Monaco, Burkina Faso, Marokko, Tunesien og Senegal.

Algeriet, Hviderusland, Bosnien-Hercegovina, Kap Verde, Vatikanstaten, San Marino og Rusland er blandt de ikke-undertegnende lande, som har observatørstatus ved komiteens møder.

Mål og hensigter 
Konventionen søger at opnå:

 bevaring af den vilde flora and fauna og deres naturlige habitater; 
 fremme af samarbejde mellem staterne; 
 overvågelse og kontrol med truede og sårbare arter;
 medvirken til at skaffe bistand angående juridiske og videnskabelige emner.

Konventionen førte i 1998 til skabelsen af smaragdnetværket for Areas of Special Conservation Interest (ASCIs), som gælder for alle konventionsstaternes samlede territorium, og som arbejder sammen med den EU's Natura 2000-program.

Bilag 
Der er fire bilag, som opregner særligt beskyttelsesværdige arter. Den stående kommitté rådgives af et antal ekspertgrupper, og den opdaterer bilagene med jævne mellemrum:

 strengt beskyttede plantearter – Bilag I
 strengt beskyttede dyrearter – Bilag II
 beskyttede dyrearter – Bilag III
 forbudte midler og metoder til indfangning, aflivning og andre former for udnyttelse – Bilag IV

Se også 
 Miljøaftaler
 Økologi

Eksterne henvisninger 
 Traktaten med de fire bilag (engelsk)
 Europarådets netsted for miljø og bæredygtig udvikling
 Om Bern-konventionen  på Naturstyrelsens webside.

Traktater
Naturbeskyttelse
Høslæt

Høslæt eller høslet er en gammel driftsform. På engene – mest på fugtig bund, men også på mere tør bund – blev vegetationen slået med le en gang om året. Formålet var at skaffe vinterfoder til husdyrene. Det afslåede materiale blev tørret og bragt hjem til gården. Driftsformen har været en del af den traditionelle landbrugsdrift på enge, især på de mere højtliggende dele af strandengene, der ikke oversvømmes af saltvand. 

I dag bruges høslæt først og fremmest til naturpleje af enge. Det fremmer græsningsfølsomme blomsterarter og sikrer ynglepladser for engfuglearter. Høslæt er ligeledes en egnet plejemetode på eutrofieringerede enge, hvor der er behov for at reducere næringsstofniveauet.
Siden 1999 er der rundt om i landet startet en række høslætlaug, der er en samling af mennesker, der mødes for at lave frivillig naturpleje med le. Efter svensk forbillede startede i 1999 Danmarks nok ældste høsletlaug Strøgårdsvang Høslætlaug. Lauget har siden dannet skole for en række lignende laug og er inspirationskilde til Danmarks Naturfredningsforenings initiativ for at fremme høslætlaug i Danmark, da traditionen var ved at uddø. Høslæt må finde sted i perioden 1. juli til 20. april.

Fordele ved høslæt

 Er særligt egnet til af små englokaliteter, skovenge og andre små enge, der er potentielt gode insektlokaliteter.
 Giver mindre forstyrrelse end græsning.
 Kan supplere en mangelfuld græsning og nedbringe parasitbelastningen på græsgange.
 Kan fremme lyskrævende, men græsningsfølsomme arter.
 Fjerner 10 gange så mange næringsstoffer som græsning.
 Kan hæmme spredning af invasive arter.
 Hindrer indvækst af vedplanter.
 Fjerner næringsstoffer og kan relativt hurtigt genskabe et naturlig lav næringsstofniveau.
 Hæmmer grove vækster og særlige problemarter.
 Hindrer tilgroning.

Ulemper ved høslæt

 Maskinelt høslæt skaber en mere ensartet og græsdomineret plantevækst og en mere jævn jordbundsflade end græsning.
 Arbejdskrævende og relativt dyr.
 Nedbørsfølsom.
 Giver ved sent høslæt hø af en dårlig kvalitet, der kan være svær at afsætte.
 Manglende afsætningsmuligheder for høet.
 Ødelægger engmyrens tuesystemer og udjævner i det hele taget terrænet.
 Efterlader bræmmer af høj vegetation omkring lavninger og andre steder, hvor slåmaskinen ikke kan køre.
 Kan forårsage komprimering og/eller opkøring på blød bund. Dette kan dog undgås ved manuel høst i stedet for brug af maskiner.

Eksterne henvisninger 
Se oversigt over høsletlaug i Danmark; Danmarks Naturfredningforening

Kilder og referencer 

Husdyrbrug
0'erne f.Kr.

Århundreder: 2. århundrede f.Kr. – 1. århundrede f.Kr. – 1. århundrede 

Årtier: 50'erne f.Kr. 40'erne f.Kr. 30'erne f.Kr. 20'erne f.Kr. 10'erne f.Kr. – 0'erne f.Kr. – 0'erne 10'erne 20'erne 30'erne 40'erne

År: 9 f.Kr. 8 f.Kr. 7 f.Kr. 6 f.Kr. 5 f.Kr. 4 f.Kr. 3 f.Kr. 2 f.Kr. 1 f.Kr.

Begivenheder

Personer

Eksterne henvisninger 

å
Årtier
10'erne f.Kr.

Århundreder: 2. århundrede f.Kr. – 1. århundrede f.Kr. – 1. århundrede 

Årtier: 60'erne f.Kr. 50'erne f.Kr. 40'erne f.Kr. 30'erne f.Kr. 20'erne f.Kr. – 10'erne f.Kr. – 00'erne f.Kr. 00'erne 10'erne 20'erne 30'erne 

År: 19 f.Kr. 18 f.Kr. 17 f.Kr. 16 f.Kr. 15 f.Kr. 14 f.Kr. 13 f.Kr. 12 f.Kr. 11 f.Kr. 10 f.Kr.

Begivenheder

Personer

Eksterne henvisninger 

å
Årtier
20'erne f.Kr.

Århundreder: 2. århundrede f.Kr. – 1. århundrede f.Kr. – 1. århundrede 

Årtier: 70'erne f.Kr. 60'erne f.Kr. 50'erne f.Kr. 40'erne f.Kr. 30'erne f.Kr. – 20'erne f.Kr. – 10'erne f.Kr. 00'erne f.Kr. 00'erne 10'erne 20'erne 

År: 29 f.Kr. 28 f.Kr. 27 f.Kr. 26 f.Kr. 25 f.Kr. 24 f.Kr. 23 f.Kr. 22 f.Kr. 21 f.Kr. 20 f.Kr.

Begivenheder

Personer

Eksterne henvisninger 

å
Årtier
30'erne f.Kr.

Århundreder: 2. århundrede f.Kr. – 1. århundrede f.Kr. – 1. århundrede 

Årtier: 80'erne f.Kr. 70'erne f.Kr. 60'erne f.Kr. 50'erne f.Kr. 40'erne f.Kr. – 30'erne f.Kr. – 20'erne f.Kr. 10'erne f.Kr. 00'erne f.Kr. 00'erne 10'erne 

År: 39 f.Kr. 38 f.Kr. 37 f.Kr. 36 f.Kr. 35 f.Kr. 34 f.Kr. 33 f.Kr. 32 f.Kr. 31 f.Kr. 30 f.Kr.

Begivenheder

Personer

Eksterne henvisninger 

å
Årtier
40'erne f.Kr.

Århundreder: 2. århundrede f.Kr. – 1. århundrede f.Kr. – 1. århundrede 

Årtier: 90'erne f.Kr. 80'erne f.Kr. 70'erne f.Kr. 60'erne f.Kr. 50'erne f.Kr. – 40'erne f.Kr. – 30'erne f.Kr. 20'erne f.Kr. 10'erne f.Kr. 00'erne f.Kr. 00'erne 

År: 49 f.Kr. 48 f.Kr. 47 f.Kr. 46 f.Kr. 45 f.Kr. 44 f.Kr. 43 f.Kr. 42 f.Kr. 41 f.Kr. 40 f.Kr.

Begivenheder

Personer

Eksterne henvisninger 

å
Årtier
50'erne f.Kr.

Århundreder: 2. århundrede f.Kr. – 1. århundrede f.Kr. – 1. århundrede 

Årtier: 100'erne f.Kr. 90'erne f.Kr. 80'erne f.Kr. 70'erne f.Kr. 60'erne f.Kr. – 50'erne f.Kr. – 40'erne f.Kr. 30'erne f.Kr. 20'erne f.Kr. 10'erne f.Kr. 00'erne f.Kr. 

År: 59 f.Kr. 58 f.Kr. 57 f.Kr. 56 f.Kr. 55 f.Kr. 54 f.Kr. 53 f.Kr. 52 f.Kr. 51 f.Kr. 50 f.Kr.

Begivenheder

Personer

Eksterne henvisninger 

å
Årtier
60'erne f.Kr.

Århundreder: 2. århundrede f.Kr. – 1. århundrede f.Kr. – 1. århundrede 

Årtier: 110'erne f.Kr. 100'erne f.Kr. 90'erne f.Kr. 80'erne f.Kr. 70'erne f.Kr. – 60'erne f.Kr. – 50'erne f.Kr. 40'erne f.Kr. 30'erne f.Kr. 20'erne f.Kr. 10'erne f.Kr. 

År: 69 f.Kr. 68 f.Kr. 67 f.Kr. 66 f.Kr. 65 f.Kr. 64 f.Kr. 63 f.Kr. 62 f.Kr. 61 f.Kr. 60 f.Kr.

Begivenheder

Personer

Eksterne henvisninger 

å
Årtier
70'erne f.Kr.

Århundreder: 2. århundrede f.Kr. – 1. århundrede f.Kr. – 1. århundrede 

Årtier: 120'erne f.Kr. 110'erne f.Kr. 100'erne f.Kr. 90'erne f.Kr. 80'erne f.Kr. – 70'erne f.Kr. – 60'erne f.Kr. 50'erne f.Kr. 40'erne f.Kr. 30'erne f.Kr. 20'erne f.Kr. 

År: 79 f.Kr. 78 f.Kr. 77 f.Kr. 76 f.Kr. 75 f.Kr. 74 f.Kr. 73 f.Kr. 72 f.Kr. 71 f.Kr. 70 f.Kr.

Begivenheder

Personer

Eksterne henvisninger 

å
Årtier
80'erne f.Kr.

Århundreder: 2. århundrede f.Kr. – 1. århundrede f.Kr. – 1. århundrede 

Årtier: 130'erne f.Kr. 120'erne f.Kr. 110'erne f.Kr. 100'erne f.Kr. 90'erne f.Kr. – 80'erne f.Kr. – 70'erne f.Kr. 60'erne f.Kr. 50'erne f.Kr. 40'erne f.Kr. 30'erne f.Kr. 

År: 89 f.Kr. 88 f.Kr. 87 f.Kr. 86 f.Kr. 85 f.Kr. 84 f.Kr. 83 f.Kr. 82 f.Kr. 81 f.Kr. 80 f.Kr.

Begivenheder

Personer

Eksterne henvisninger 

å
Årtier
90'erne f.Kr.

Århundreder: 2. århundrede f.Kr. – 1. århundrede f.Kr. – 1. århundrede 

Årtier: 140'erne f.Kr. 130'erne f.Kr. 120'erne f.Kr. 110'erne f.Kr. 100'erne f.Kr. – 90'erne f.Kr. – 80'erne f.Kr. 70'erne f.Kr. 60'erne f.Kr. 50'erne f.Kr. 40'erne f.Kr. 

År: 99 f.Kr. 98 f.Kr. 97 f.Kr. 96 f.Kr. 95 f.Kr. 94 f.Kr. 93 f.Kr. 92 f.Kr. 91 f.Kr. 90 f.Kr.

Begivenheder

Personer

Eksterne henvisninger 

å
Årtier
100'erne f.Kr.

Århundreder: 3. århundrede f.Kr. – 2. århundrede f.Kr. – 1. århundrede f.Kr. 

Årtier: 150'erne f.Kr. 140'erne f.Kr. 130'erne f.Kr. 120'erne f.Kr. 110'erne f.Kr. – 100'erne f.Kr. – 90'erne f.Kr. 80'erne f.Kr. 70'erne f.Kr. 60'erne f.Kr. 50'erne f.Kr. 

År: 109 f.Kr. 108 f.Kr. 107 f.Kr. 106 f.Kr. 105 f.Kr. 104 f.Kr. 103 f.Kr. 102 f.Kr. 101 f.Kr. 100 f.Kr.

Begivenheder

Personer 

å
Årtier
110'erne f.Kr.

Århundreder: 3. århundrede f.Kr. – 2. århundrede f.Kr. – 1. århundrede f.Kr. 

Årtier: 160'erne f.Kr. 150'erne f.Kr. 140'erne f.Kr. 130'erne f.Kr. 120'erne f.Kr. – 110'erne f.Kr. – 100'erne f.Kr. 90'erne f.Kr. 80'erne f.Kr. 70'erne f.Kr. 60'erne f.Kr. 

År: 119 f.Kr. 118 f.Kr. 117 f.Kr. 116 f.Kr. 115 f.Kr. 114 f.Kr. 113 f.Kr. 112 f.Kr. 111 f.Kr. 110 f.Kr.

Begivenheder

Personer 

å
Årtier
120'erne f.Kr.

Århundreder: 3. århundrede f.Kr. – 2. århundrede f.Kr. – 1. århundrede f.Kr. 

Årtier: 170'erne f.Kr. 160'erne f.Kr. 150'erne f.Kr. 140'erne f.Kr. 130'erne f.Kr. – 120'erne f.Kr. – 110'erne f.Kr. 100'erne f.Kr. 90'erne f.Kr. 80'erne f.Kr. 70'erne f.Kr. 

År: 129 f.Kr. 128 f.Kr. 127 f.Kr. 126 f.Kr. 125 f.Kr. 124 f.Kr. 123 f.Kr. 122 f.Kr. 121 f.Kr. 120 f.Kr.

Begivenheder

Personer 

å
Årtier
130'erne f.Kr.

Århundreder: 3. århundrede f.Kr. – 2. århundrede f.Kr. – 1. århundrede f.Kr. 

Årtier: 180'erne f.Kr. 170'erne f.Kr. 160'erne f.Kr. 150'erne f.Kr. 140'erne f.Kr. – 130'erne f.Kr. – 120'erne f.Kr. 110'erne f.Kr. 100'erne f.Kr. 90'erne f.Kr. 80'erne f.Kr. 

År: 139 f.Kr. 138 f.Kr. 137 f.Kr. 136 f.Kr. 135 f.Kr. 134 f.Kr. 133 f.Kr. 132 f.Kr. 131 f.Kr. 130 f.Kr.

Begivenheder

Personer 

å
Årtier