alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Aristides Sousa Mendes

Aristides de Sousa Mendes do Amaral e Abranches (19. července 1885 Cabanas de Viriato – 3. dubna 1954 Lisabon) byl portugalský šlechtic a diplomat. Jako konzul v Bordeaux vydal během let 1940–1941 navzdory instrukcím své vlády vstupní víza do Portugalska asi 30 000 osobám, většinou Židům.

V roce 1941 byl pro tuto svou činnost přinucen svými nadřízenými odejít do důchodu. Zemřel v naprosté chudobě roku 1954. V roce 1967 mu Jad Vašem udělil titul Spravedlivý mezi národy. V roce 1987 Portugalsko rehabilitovalo jeho památku. Na konci roku 2006 jej hlasy diváků RTP umístily v první desítce ankety Naši velcí Portugalci, v následujícím druhém kole (vybíralo se již jen z první desítky) se pak umístil na třetím místě, za Antóniem Salazarem a Álvarem Cunhalem.

Odkazy

Související články 
 Seznam lidí, kteří pomáhali Židům za druhé světové války

Externí odkazy 
 
 Aristides Sousa Mendes (anglicky)
 

Portugalští římští katolíci
Spravedliví mezi národy
Absolventi Univerzity Coimbra
Narození v roce 1885
Narození 19. července
Úmrtí v roce 1954
Úmrtí 3. dubna
Muži
International Air Transport Association

The International Air Transport Association (IATA, Mezinárodní asociace leteckých dopravců) je nevládní mezinárodní organizace sdružující letecké dopravce, sídlí v Montrealu v Kanadě. Členy IATA je okolo 280 společností z celého světa. Tyto společnosti zajišťují okolo 83 % pravidelné mezinárodní letecké přepravy.

Vznik organizace 
IATA ve své činnosti navázala na dřívější International Air Traffic Association (založena 1919 v Haagu). Stanovy dnešní IATA byly navrženy v roce 1944  a samotná organizace vznikla v Havaně na Kubě v dubnu 1945. Zakladateli bylo 57 společností z 31 států (jedním ze zakládajících členů byly také ČSA).

Kódy IATA 
IATA přiděluje třípísmenné letištní kódy a dvoupísmenné kódy dopravců, které se používají po celém světě. (Svoje kódy přiděluje také organizace ICAO.)

Další činnosti IATA 
IATA také stanovuje podmínky pro přepravu nebezpečného nákladu a vydává příručku Dangerous Goods Regulations, která se používá jako referenční příručka pro přepravu nebezpečného nákladu. Další činností IATA je vzájemné účtování mezi leteckými dopravci a cestovními agenturami (tzv. Billing and Settlement Plan).

Kontroverze 
IATA byla obviněna z kartelového jednání a mnoho nízkonákladových dopravců není plnohodnotnými členy IATA.

Reference

Externí odkazy 
 
 
 www.iata.org – Oficiální stránky (anglicky)

Letecká doprava
Letecké organizace
Mezinárodní nevládní organizace
Organizace založené roku 1945
Letectví v Kanadě
Organizace v Kanadě
Doprava v Montréalu
Bosna

Slovo Bosna má několik významů:
 stát s oficiální názvem Bosna a Hercegovina (formálně od 1995, prakticky od 1998), ležící na Balkáně;
 Bosna (historická země) – jedna z dvou historických zemí, tvořících stát Bosnu a Hercegovinu;
 Bosna (raný středověk), státní útvar v raném středověku
 Bosenský banát, státní útvar existující v letech 1154–1377;
 Bosenské království, státní útvar existující v letech 1377–1463;
 Sandžak Bosna (1463–1580, pod tímto názvem byla i nižší jednotkou Ejáletu Bosna v letech 1580–1851), správní jednotku osmanské říše na Balkáně;
 Ejálet Bosna (1580–1867), správní jednotku osmanské říše na Balkáně;
 Vilájet Bosna (1867–1878), správní jednotku osmanské říše na Balkáně;
 Bosna a Hercegovina (1878–1908), osmanskou provincii okupovanou Rakousko-Uherskem se zvláštním statusem;
 Bosna a Hercegovina (1908–1918), rakousko-uherskou korunní zemi se zvláštním statusem;
 partyzánský stát Bosna a Hercegovina, součást Demokratické federativní Jugoslávie v letech 1943–1945;
 Federální stát Bosna a Hercegovina, součást Demokratické federativní Jugoslávie v letech 1945–1946;
 Lidová republika Bosna a Hercegovina, součást Federativní lidové republiky Jugoslávie v letech 1946–1963;
 Socialistická republika Bosna a Hercegovina, součást Socialistické federativní republiky Jugoslávie v letech 1963–1992;
 Republika Bosna a Hercegovina, nezávislý stát v letech 1992–1997;
 Bosna (řeka) – řeka v Bosně a Hercegovině, podle níž má stát část svého názvu;
 Bosna (Troja) – usedlost v Praze 7;
 Bosna (Vršovice) – zaniklá usedlost v Praze 10;
 název osady v obci Rapšach v okrese Jindřichův Hradec;
 přenesený význam obce Česká Rybná v okrese Ústí nad Orlicí.

Externí odkazy
Hercegovina

Hercegovina (jinými názvy také Hum, Zahumlje či Humska zemlja) je historické území, nacházející se na jihu Bosny a Hercegoviny, mezi Chorvatskem a Černou Horou. Jeho rozloha je okolo 10 000 km² (přesné hranice nejsou stanoveny). Centrem oblasti je Mostar. Jedná se o hornatou (nejvyšší vrchy přesahují 2000 m) řídce osídlenou oblast (zatímco Hercegovina tvoří 20 % území státu, nachází se tu pouze 10 % obyvatel) s četnými kaňony, horami, poljemi a hustými lesy. Neumským koridorem se dotýká pobřeží Jaderského moře. Území se do značné míry shoduje s povodím Neretvy, na jihu je významným tokem Trebišnjica.

Název je odvozen z německého slova Herzog („vévoda“; přes maďarskou podobu herceg), a má tedy etymologicky stejný význam jako Vojvodina (= „vévodova země, vévodství“). Stejný původ má i název (černohorského) města Herceg Novi na břehu Boky Kotorské, u jižního cípu území Hercegoviny.

Z hlediska jazykového vývoje Chorvatska, Srbska ale i BaH má Hercegovina podstatný význam, neboť se zde začala formovat současná podoba současného jazykového systému všech tří zemí.

Podle údajů z roku 1991 byli obyvateli Hercegoviny největší měrou Chorvati (206 457), dále Bosňáci (112 948) a Srbové (93 047), také Jugoslávci (18 494) a ještě přes 6 000 lidí s jinou národností; celkem tu žilo 437 000 lidí. V současné době je rozdělena na dvě poloviny; západní, která patří Federaci Bosny a Hercegoviny a východní, která je nejjižnější součástí Republiky srbské.

Historie 

Vévodou, který Hercegovině vládl, byl v polovině 15. století Stefan Vukčić Kosač, titul získal korunovací v klášteru Mileševo. Tehdejší území bylo ale rozsáhlejší než to dnešní; jeho součástí byly i oblasti západněji na bosensko-chorvatské hranici a některé regiony v dnešním Srbsku.

Po krvavých válkách v roce 1485 Hercegovinu definitivně dobyla Osmanská říše. Vzniknul pašalik Bosna (později Bosna-Hercegovina), jehož součástí byl sandžak Hercegovina (turecky Hersek) s hlavním městem Mostarem. Hercegovská města Mostar a Stolac byla důležitými obchodními centry na cestě z Dubrovníku do vnitrozemí.
Rozhodnutím Berlínského kongresu se přičlenila větší část Herzegoviny k Rakousku-Uhersku. Východní část (tzv. Stara Hercegovina) osmanské Hercegoviny připadla naopak černohorskému knížectví.

Administrativní jednotky BIH, nacházející se alespoň částečně v Hercegovině 

 Hercegovsko-neretvanský kanton
 Západohercegovský kanton
 Region Trebinje

Známé osobnosti, pocházející z Hercegoviny 

 Sveti Vasilije Ostroški
 Jovan Dučić
 Jovan Deretić
 Vladimir Gaćinović
 Bogdan Žerajić
 Vladimir Ćorović
 Aleksa Šantić
 Svetozar Ćorović
 Blagoje Parović

Odkazy

Reference

Související články
 Chorvatská republika Herceg-Bosna
 Hercegovské povstání
 Bosna (historická země)

Externí odkazy 
 
 

Geografie Bosny a Hercegoviny
Diyarbakır

Diyarbakır (kurdsky a aramejsky ئامه‌د, Amed; řecky Amida) je město v Turecku, ležící na březích řeky Tigris v severní Mezopotámii. Včetně všech předměstí, kde žije asi půl milionu lidí, má Diyarbakır 1 244 273 obyvatel (2005) – převážně Kurdů. Město bývá někdy zváno Paříží Východu; je hlavním městem stejnojmenné provincie.

Historie

Středověk 
V době vlivu Římské a Byzantské říše neslo město řecký název Amida, po oslabení Východodořímské říše, v roce 638 město dobyl arabský islámský vojevůdce z kmene Bakr (Bakr ibn Wa'il) – odtud i název města: dijár Bakr („Bakrovo území“).

Novověk 
Ve 20. století došlo v Diyarbakıru k velkým změnám. Během první světové války došlo k velké změně složení obyvatelstva. Zmizely velmi dlouho usídlené menšiny Syřanů a Arménů. Na konci války bylo město obsazeno francouzskými vojsky. Několik let po vyhlášení republiky zde došlo k velkému povstání Kurdů proti Kemalovi Atatürkovi. Přestože skončilo, stále zde docházelo k občasným potyčkám mezi Kurdy a Turky. Roku 1984 dokonce vypukla guerillová válka, město se stalo centrem PKK (Kurdské strany pracujících). Válka způsobila prudký nárůst obyvatel, protože vesničané se sem přistěhovávali za vidinou lepší bezpečnostní situace. V 90. letech tu sídlil Turecký Hizballáh, hnutí jehož cílem bylo vytvořit Islámský stát Kurdistán. Jeho cílem různých útoků byli většinou příslušníci křesťanské komunity. (? zdroj) Teprve až po roce 2004 je Diyarbakır konečně bezpečnými městem.

Významné stavby 
Město je obklopené hradbami, postavenými poprvé už v roce 297. Jejich délka je 5,5 km a tvoří tak kruh kolem centra města. Ve městě se nachází kromě historického jádra i velké množství středověkých mešit a medres, nejvýznamnější z nich je Ulu Cami - Velká mešita z 11. století a Kale Camii – Hradní mešita z 12. století. V Diyarbakıru se také nachází pravoslavný kostel Meryemana, postavený už v 1. století, dodnes funkční. Město je známé velmi živými pouličními trhy.

Externí odkazy 
 
 Diyarbakır

Města v Turecku
Saimaa

Saimaa () je mělké jezero (hloubka do 82 m) na jihovýchodě Finska, ve východní části Finské jezerní kotliny. Leží v nadmořské výšce 76 m. Celková rozloha soustavy spojených jezer je 4377 km², což ho řadí na 4. místo v Evropě po ruských jezerech Ladožském, Oněžském a švédském jezeru Vänern. Kotliny jezer jsou ledovcového původu, rozšířené a uhlazené krycím ledovcem.

Členění, pobřeží 
Jezero se skládá z vlastního jezera Saimaa (1377 km²) a dále přirozeně napojených jezer Pihlajavesi (713 km²), Haukivesi (620 km², hloubka 58 m), Orivesi (601 km²), Puruvesi (421 km²), Pyhäselkä (361 km²), Enonvesi (196 km²) a dalších menších. Toto členění se může v různých zdrojích lišit. Pobřeží je silně členité, často skalnaté většinou pokryté lesy. Jezerní soustava má velice nepravidelný tvar, je roztříštěna četnými ostrovy a ostrůvky. Břeh měří celkem 15 000 km.

Ostrovy 
V jezeře se nachází asi 12 938 ostrovů a ostrůvků. Z toho jich je 4131 na vlastním jezeře Saimaa, 3819 na Pihlajavesi, 2158 na Haukivesi, 1495 na Orivesi, 720 na Puruvesi a 615 na Pyhäselkä. Největším ostrovem je Sääminginsalo, který odděluje části Pihlajavesi, Haukivesi a Puruvesi a svou rozlohou 1 069 km² je druhý největší ve Finsku po ostrově Soisalo na jezerní soustavě Iso-Kalla. Další ostrovy jsou podle velikosti Hurissalo (174 km²) Äitsaari (74 km²), Moinsalmensaari (53 km²), Oravisalo (49 km²), Kirkkosaari (47 km²), Kuivainen (33 km²), Varpasalo (27 km²), Salosaari (26 km²), Kyläniemi (23 km²), Niinikkosaari (18 km²), Mitinsaari (18 km²), Pellosalo (16 km²), Härskiänsaari (15 km²), Otasalo (15 km²), Kongonsaari (13 km²), Ahvionsaari (13 km²), Saukonsaari (11 km²), Tuohisaari (11 km²), Liiansaari (11 km²), Suuri Jänkäsalo (11 km²), Hälvä (11 km²), Vaahersalo (10 km²), Laukansaari (9 km²) a Laukansaari (11 km²).

Vodní režim 
Jezero představuje důležitou křižovatku vodních cest. Do části Orivesi přitéká řeka Viinijoki z jezera Viinijärvi a do části Pyhäselkä řeka Pielisjoki z jezera Pielinen. Rozloha povodí je 69,5 tisíce km². Vytéká z něj široká řeka Vuoksi tekoucí do Ladožského jezera a řada umělých kanálů (z nichž nejdůležitější je průplav Saimaa (Saimaan kanava), který jezero spojuje s Vyborským zálivem (část Finského zálivu Baltského moře) a řadou dalších jezer. Nejvyšší hladina je v létě a nejnižší brzo na jaře. Jezero je pokryté ledem od prosince do května.

Fauna 
Členité mělké vody jsou rájem pro ryby, vodní ptactvo a (pochopitelně) také pro rybáře. V severní části jezerního systému byl vytyčen Národní park Linnansaari, jenž má mimo jiné sloužit k ochraně zdejšího sladkovodního poddruhu tuleně kroužkového (Phoca hispida ssp. saimensis – tuleň kroužkový saimaaský).

Osídlení 
Na břehu jezera leží celá řad měst, nejdůležitější jsou Lappeenranta, Imatra, Joensuu, Savonlinna a Mikkeli.

Externí odkazy 
 
 

  SAIMAA – Finland's largest lake

Jezera ve Finsku
Jižní Karélie
Severní Karélie
Jižní Savo
Povodí Vuoksy
Menai Suspension Bridge

Řetězový most Menai, anglicky Menai Suspension Bridge spojuje ostrov Anglesey u severozápadního pobřeží Walesu s ostrovem Velká Británie.

Až do dokončení mostu v roce 1826 byl jediným spojením rozsáhlého a historicky i ekonomicky významného ostrova se zbytkem Walesu trajekt. Zejména po vytvoření Unie Velké Británie a Irska (Acts of Union 1800) se ukázala potřeba zrychlení a rozšíření dopravního spojení s Irskem. Hlavní lodní linky vedly z přístavu Holyhead na ostrově Anglesey do Dublinu.

Úkolem vyřešit dopravu na trase Londýn – Holyhead byl pověřen Thomas Telford. Jako klíčovou stavbou celého projektu navrhl řetězový most přes úžinu Menai z města Bangor na pevnině k vesničce Porthaethwy, nyní známou jako Menai Bridge na Anglesey. Zadání projektu požadovalo, aby umožňoval proplutí lodí o výšce 30 m při vrcholném přílivu.

Stavba mostu začal v roce 1819 výstavbou pilířů na obou stranách průlivu. Následovalo zavěšení šestnácti řetězů. Každý z nich má 935 ok a délku 176 m. Proti korozi byly řetězy namáčeny do lněného oleje. Most byl slavnostně otevřen 30. ledna 1826 a podařilo se tak v tehdejších dopravních podmínkách zrychlit cestu z Londýna do Holyheadu ze 36 na 27 hodin.

V roce 1839 byl poškozen silnou vichřicí. Původní dřevěná vozovka byla roku 1893 nahrazena ocelovými deskami. Postupem času se původně plánovaná nosnost 4,5 tuny ukázala být nedostatečná. V roce 1850 byl dokončen v těsné blízkosti (1,5 km západněji) most Britannia a roku 1938 byly původní železné řetězy za plného provozu nahrazeny ocelovými.

29. února 2005 byl most navržen k zařazení do seznamu světového kulturního a přírodního dědictví UNESCO. Most je vyobrazen na rubu britských jednolibrových mincí ražených v roce 2005.

28. února 2005 byl na šest měsíců uzavřen jeden jízdní pruh. Most byl znovu zprovozněn pro provoz v obou směrech 11. prosince 2005 po prvním kompletním nátěru po 65 letech. Dne 21. října 2022 byl most uzavřen bez předchozího upozornění. V prohlášení velšské vlády se uvádí, že most byl uzavřen z důvodu nezbytných údržbářských prací na základě bezpečnostních doporučení od stavebních inženýrů. Zpočátku byl most zcela uzavřen v obou směrech, ale brzy byl znovu otevřen pro pěší a cyklisty.

2. února 2023 byl most znovu otevřen v obou směrech, avšak s omezením hmotnosti vozidel na sedm a půl tuny. Termín skončení opravných prací ještě nebyl stanoven.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Webová kamera na předpolí mostu (velšsky)

Mosty ve Walesu
Řetězové mosty
Anglesey
Doprava v roce 1826
Postaveno ve Spojeném království 1826
Evropský investiční fond

Evropský investiční fond byl založen v roce 1994 a má za úkol poskytovat půjčky malým a středním podnikům. Peníze těmto podnikům neposkytuje přímo, ale prostřednictvím bank. EIF má formu akciové společnosti, akcinoáři jsou Evropská investiční banka (59,15 %), Evropská komise (30,00 %) a ostatní soukromé instituce (10,85 %).

Instituce Evropské unie
Fondy
Collegium 419

Collegium 419 je smíšený komorní pěvecký sbor orientovaný na historicky poučenou interpretaci staré hudby.

Vznik a charakteristika 
Collegium 419 je vokální soubor, který se specializuje na hudbu 16.-18. století. Zaměřuje se na poučenou interpretaci vokálních a vokálně-instrumentálních děl vrcholné renesance, raného a vrcholného baroka v souladu s dobovou praxí.

Při interpretaci vokálně-instrumentálních děl Collegium 419 spolupracuje s významnými instrumentálními soubory zabývajícími se poučenou interpretací staré hudby, např. Hipocondria Ensemble, La Gambetta, Ritornello a další.

Soubor založila v roce 1999 dirigentka Marika Pečená s cílem objevovat zejména protestantskou hudbu německého baroka (Schein, Schütz, Buxtehude, Bach apod.).V roce 2004 začal se souborem spolupracovat Čeněk Svoboda, který repertoár rozšířil o hudbu evropské vrcholné renesance (Victoria, Palestrina, Tallis, Orlando di Lasso, Jacobus Gallus ad.) a barokní hudbu italské provenience (Monteverdi, Lotti, Caldara, Astorga atd.). Na podzim 2007 převzal umělecké vedení celého souboru.

Od roku 2017 řídí soubor Lukáš Vendl, varhaník, cembalista, pedagog Pražské konzervatoře.

Nahrávky 
 2009 Tomás Luis de Victoria - Officium defunctorum (vlastním nákladem)

Odkazy

Externí odkazy 
 www.collegium419.cz – Collegium 419

Reference 

České pěvecké sbory
Interpreti barokní hudby
Historicky poučená interpretace
Lou Andreas-Salomé

Lou Andreas-Salomé (12. únor 1861 v Petrohradu – 5. únor 1937 v Göttingenu) byla rusko-německá spisovatelka a psycholožka.

Život a dílo 
Byla dcerou ruského generála Gustava von Salomé (1804-1879), jehož předkové pocházeli z francouzské protestantské rodiny, a Louisy von Salomé, rozené Wilm, dcery dánského továrníka (1823-1913). Měla pět bratrů, z nichž dva v dětství zemřeli.

V roce 1880, po soukromých studiích v Rusku a milostné zápletce s holandským kazatelem Hendrikem Gillotem odjela s matkou do Švýcarska a začala v Curychu studovat teologii, filosofii a dějiny umění. Roku 1882 při cestě po Itálii se Lou v Římě seznámila se spisovatelem Paulem Rée a jeho prostřednictvím s německým filosofem Friedrichem Nietzschem. Jejich společou cestu ukončilo až Nietzscheho vyznání lásky a žádost o ruku Lou, která ho odmítla a rozešla se s ním. Stejně ostře odmítla roku 1901 návrh o 15 let mladšího Rainera Maria Rilka, s nímž předtím čtyři roky žila. Lou, odpůrkyně manželského stavu, se nakonec provdala za německého lingvistu Carla Friedricha Andrease. Přestože s ním téměř nežila, trávila hodně času na cestách a udržovala blízké přátelství s jinými muži, jako právě s Rilkem, kterého blízce seznámila s ruskou kulturou, s Andreasem zůstali manželé až do jeho smrti v roce 1930.

V Berlíně a v Göttingen, kde manželé žili, se stýkala s předními evropskými kulturními osobnostmi, jako byli Gerhart Hauptmann, August Strindberg nebo Arthur Schnitzler. Při svých četných cestách po Evropě se seznámila s mnohými dalšími, jako např. s Frankem Wedekindem. V roce 1911 začala u Sigmunda Freuda studovat psychoanalýzu, načež si v Göttingen otevřela vlastní psychoanalytickou praxi. Její úspěšná terapeutická kariéra trvala přes dvacet let.

Krom vědecké práce a společenského života se věnovala i literární činnosti, napsala patnáct románů a řadu literárně-vědeckých či psychologických prací, např. studii o ženských postavách v Ibsenových dramatech, knihu o Friedrichu Nietzschem nebo knihu o lásce Die Erotik. Psala německy.

Odkazy

Související články 
 Friedrich Nietzsche
 Rainer Maria Rilke

Externí odkazy 
 
 
 
 Důkladný životopis, bibliografie
 Několik esejů L. Andreas-Salomé
 http://www.fembio.org/biographie.php/frau/biographie/lou-andreas-salome/

Literatura 
 
 L. Andreas-Salomé, Friedrich Nietzsche ve svých dílech. Praha: Torst 1996
 R. M. Rilke – L. Andreas-Salomé, Korespondence. Praha: Aula 1996

Německé spisovatelky
Němečtí romanopisci
Ruští spisovatelé
Ruští romanopisci
Němečtí psychologové
Ruští psychologové
Němečtí psychoanalytici
Ruští psychoanalytici
Narození v roce 1861
Úmrtí v roce 1937
Narození v Petrohradu
Úmrtí v Göttingenu
Ženy
Narození 12. února
Úmrtí 5. února
Seznam přísně chráněných druhů rostlin podle Bernské úmluvy

Toto je seznam přísně chráněných druhů rostlin podle Úmluvy o ochraně evropských planě rostoucích rostlin, volně žijících živočichů a přírodních stanovišť (tzv. Bernská úmluva, uzavřená v Bernu v září 1979).

Přísně chráněné druhy rostlin
Mezinárodní ochrana přírody
Rostliny podle stupně ohrožení
Botein

Botein (arabsky بطن „malé břicho“) je jméno hvězdy δ (Delta) Arietis v souhvězdí Berana. Botein patří ke spektrální třídě K2 a má zdánlivou hvězdnou velikost +4,4m. Jeho průměr je 13krát větší než průměr Slunce.
Botein je od Země vzdálen 168 světelných let.

Botein leží poblíž ekliptiky a může proto nastat zákryt Měsícem a velice zřídka planetou.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
  Bright Star Catalogue
  The history of the star Botein

Proměnné hvězdy
Oranžoví obři
Hvězdy v souhvězdí Berana
Objekty v Bayerově katalogu
Objekty ve Flamsteedově katalogu
Objekty v katalogu Henryho Drapera
Objekty v katalogu Hipparcos
HR objekty
Pohybová hvězdokupa

Pohybová hvězdokupa je otevřená hvězdokupa ve velmi pokročilém stadiu rozpadu. Toto volné sdružení hvězd, které obvykle nevytváří žádné nápadnější seskupení na obloze, se pohybuje v prostoru stejným směrem a stejnou rychlostí. Bod, k němuž hvězdy pohybové hvězdokupy směřují, se nazývá vertex hvězdokupy.

Nejznámější pohybové hvězdokupy jsou Hyády v souhvězdí Býka a Jesličky v souhvězdí Raka.

Hvězdokupy
Daniel Dočekal

Daniel Dočekal (* 1967) je český internetový publicista, zakladatel bývalého internetového magazínu Svět Namodro a odborníkem na sociální sítě. Podílel se na rozvoji českého Internetu a českého (i slovenského) Fidonetu. Dříve používal na weblogu Pooh.cz přezdívku MedvídekPů podle svého oblíbeného hrdiny.

Dočekal později prodal Svět Namodro agentuře M.I.A.. Když byla M.I.A. koupena Českým Telecomem (později Telefónica O2 Czech Republic), zůstal zde a podílel se na portálu Quick.cz. Český Telecom později Svět Namodro zrušil. Dočekal nedlouho poté vymyslel a vytvořil kolektivní weblog Prostý Občasník Originálního Humoru (Pooh.cz). Od prosince 2006 se věnuje projektu DigiWeb.cz. Na počátku března 2007 se stal šéfredaktorem zpravodajského serveru Hospodářských novin www.iHNed.cz, který v říjnu roku 2007 opustil. Nyní pracuje jako redaktor a blogger časopisu Inside, věnovaného trendům a strategiím na českém trhu IT. Web časopisu běží na stejném redakčním systému, jaký Dočekal používá na Pooh.cz. Tento vlastní redakční systém s názvem PRS (Půův Redakční Systém) Daniel Dočekal také dříve nasadil v internetové divizi AutoCont On Line, společnosti Autocont, kde dříve pracoval.

Dalším projektem Daniela Dočekala byl Gutenberg.cz, který vyvíjel pro společnosti Ringier a Neoluxor. Ze strany Ringieru o projekt přestal být zájem, když se společnost spojila s Axel Springer, Neoluxor podle tiskové mluvčí odrazovaly vysoké náklady a problém se zabezpečením.

Daniel Dočekal dlouhodobě spolupracuje s webzine lupa.cz a má na kontě téměř 2500 článků (listopad 2015).

Od dubna roku 2012 píše pravidelně sérii článků #TYDEN na lupa.cz popisujících události z uplynulého týdne z různých oborů (internet, hry, bezpečnost, software, sociální sítě, apod.).

Od ledna 2015, provozuje web 365tipů, kde každý den vyjde jeden tip. Tipy se zabývají poměrně širokou škálou témat, ale ve většině případů se nějak týkají počítačů nebo internetu.

Na Křišťálové lupě se v roce 2015 umístil dvakrát jeho projekt 365tipu.wordpress.com v kategoriích One (wo)man show a Obsahová inspirace.

Reference

Externí odkazy 
 
 osobní profil na Facebooku
 osobní profil na Twitteru
 oficiální stránka na Google Plus
 profesní profil na LinkedIn

Čeští novináři
Osobnosti české internetové kultury
Narození v roce 1967
Žijící lidé
Muži
Armand Maloumian

Francois Armand Maloumian (4. května 1928, Marseille – 24. června 2007, Treveneur) byl francouzský spisovatel.

Roku 1948 byl v SSSR zadržen a obviněn ze špionáže pro Francii, nejprve byl odsouzen k trestu smrti. Ten mu byl jako cizinci změněn na 25 let těžkých prací. Po roce 1956 se začalo jednat o jeho propuštění, po kterém odjel do Francie.

Dílo 
 
 Synové Gulagu, (Les fils du Goulag, 1976), dokumentární kniha o sovětských lágrech, píše z vlastní zkušenosti.

Česká vydání 
 překlad: Ivana Plechatá, Curych, Konfrontace, 1985
 překlad: Ivana Plechatá, Praha, Konsultace, 1990,

Reference 

Vězni gulagů
Muži
Francouzští spisovatelé 20. století
Narození v roce 1928
Narození 4. května
Úmrtí v roce 2007
Úmrtí 24. června
Francouzi odsouzení k trestu smrti
Narození v Marseille
Galileiho měsíce

Galileiho měsíce (někdy také Galileovy měsíce nebo galileovské měsíce) jsou 4 největší a nejjasnější z celkem 92 Jupiterových měsíců. Mají jména inspirovaná postavami řecké mytologie: Io, Europa, Ganymedes a Callisto. Jsou to vůbec první nebeská tělesa objevená dalekohledem.

Objev 
První pozorování možná provedl v listopadu 1609 Simon Marius. Svůj objev však publikoval až v roce 1614 v práci Mundus Iovialis („Jupiterovský svět“). Galileo Galilei je poprvé pozoroval 7. ledna 1610 a považoval je zpočátku za hvězdy. Po čase ale zjistil, že nejde o hvězdy, ale o tělesa obíhající kolem Jupitera. Svůj objev publikoval v pojednání Sidereus Nuncius („Hvězdný posel“). Tento objev měl pro astronomii veliký význam, protože prokázal, že existují nebeská tělesa, která neobíhají kolem Země, a zároveň znamenal velkou podporu pro uznání heliocentrické nauky.

Galilei původně nazval tyto měsíce Cosimovy hvězdy (Cosmica Sidera) dle jména svého mecenáše a ochránce, toskánského velkovévody Cosima II. (1609–1621), ale na vévodovo přání je posléze pojmenoval obecněji Medicejské hvězdy (Sidera Medicea) na počest všech čtyř tehdy žijících bratrů z rodu Medicejských: Cosima, Francesca, Carla a Lorenza. Tyto „Medicejské hvězdy“ pak Galilei označoval římskými číslicemi I–IV (Jupiter I/Io, Jupiter II/Europa, Jupiter III/Ganymed, Jupiter IV/Callisto). Toto označení se užívalo do konce 19. století, kdy začaly být objevovány další měsíce Jupiteru a dosavadní číslování postupně vedlo ke zmatkům. Proto bylo přijato pojmenování, které vymyslel Johannes Kepler a publikoval Simon Marius ve své knize.

Podoby měsíců

Odkazy

Reference

Literatura

Související články 
 Měsíce Jupiteru
 Galileo Galilei

Externí odkazy 
 

Měsíce Jupiteru
Horst Bienek

Horst Bienek [Bínek] (7. května 1930 Gliwice, Polsko – 7. prosince 1990 Mnichov, Německo) byl německý spisovatel.

Roku 1951 byl ve východním Berlíně z politických důvodů zatčen a odsouzen k 25 letům nuceným pracím v sibiřském gulagu Vorkuta, kde byl internován do roku 1955. Od roku 1956 žil v západním Německu. Zemřel roku 1990 na AIDS.

Dílo 
 První Polka, (1975, Die erste Polka)
 Zářijové světlo, (1977, Septemberlicht)
 Čas beze zvonů, (1979, Zeit ohne Glocken)
 Kobka, (1981, Die Zelle), česky 1992 (někdy též Cela); pojednává románovou formou o své zkušenosti z sovětského lágru. Zde použil termín „kobkočlověk“, který se občas v této souvislosti používá.
 Země a oheň (1982, Erde und Feuer)
 Cesta do dětství, (1988, Reise in die Kindheit)

Ocenění 
 1967 a 1983 – Cena Andrease Gryphia
 1987 – Literární cena Friedricha Schiedela

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 

Němečtí spisovatelé
Němečtí romanopisci
Narození v roce 1930
Úmrtí v roce 1990
Muži
Vězni gulagů
Zemřelí na AIDS
Mléčnice

Výraz mléčnice má několik významů:

 Mléčnice (zemědělství) – místnost ve stáji či její blízkosti pro uchovávání mléka, též sklípek ve svahu sloužící témuž účelu.
 Mléčnice (botanika) – druh vyměšovacího pletiva u některých rostlin (např. pampeliška nebo pryšec), které při poranění roní mléčnou šťávu – latex.
Odstředivka

Odstředivka nebo též centrifuga je rotační zařízení, které působí na vložený materiál odstředivou silou. Nejčastějším využitím je oddělení (separace) různě těžkých frakcí kapalin a plynů nebo oddělení kapalin či plynů od pevných látek.

Toto zařízení různých konstrukcí se používá
 pro částečné sušení prádla po praní – tento přístroj se pak nazývá ždímačka nebo automatická pračka
 v mlékárenství pro oddělení tučné části mléka – smetany od zbytku mléka
 v jaderném průmyslu pro obohacování uranu separací izotopu uranu-235
 v průmyslu pro čištění odpadní vody a plynů od mechanických nečistot
 v kosmickém výzkumu pro simulaci přetížení
 v chemickém výzkumu a průmyslu (Laboratorní centrifuga)

Vzhledem k velkým silám, které nastávají, je třeba, aby rotor odstředivky byl vyvážen.

Externí odkazy 
 

Metody kvalitativní analýzy
Přístroje
Separační metody
Diferenciál

Diferenciál může být:
 Diferenciál (mechanika) — zařízení, které umožňuje otáčení poháněných hřídelí různou rychlostí.
 Diferenciál (matematika) je pojem z infinitesimálního počtu.
 Totální diferenciál je pojem z infinitesimálního počtu funkcí více proměnných.
 Diferenciál (hematologie) je relativní zastoupení jednotlivých bílých krvinek v krvi
Orkut

Orkut byl komunitní server. Fungoval na principu socioware. Sdružoval uživatele, kteří mají společné zájmy, bydliště, národnost, zaměstnání anebo se navzájem znají. Server Orkut vymyslel Orkut Büyükkökten, zaměstnanec společnosti Google, která jej provozovala. 59 % uživatelů bylo z Brazílie.

Síť byla oficiálně zrušena 30. září 2014. Společnost Google, která Orkut provozovala, se nadále věnovala provozu komplexnější sociální sítě Google+.

Ve svém nejlepším období měl Orkut přes 50 milionů aktivních uživatelů. Nejvíce jich bylo z Indie, Pákistánu a z Brazílie, kde byl až do roku 2011 sociální sítí číslo jedna. V témže roce ho ale i zde překonal Facebook.

Sociální síť 
Orkut.com umožňuje budování tzv. sociálních sítí. Uživatelé mohou přidávat do seznamu své přátele a prohlížet si stránky jejich známých. Připojením ke komunitě je možné vyhledávat další uživatele, kteří mají stejné zájmy, koníčky, vlastnosti, názory apod.

Slabiny Orkutu 
Už v době, kdy byl vstup pouze na pozvánku, se Orkut potýkal s technickými problémy. V minulosti trpěl častými výpadky a nedostupností. Některé uživatele takové problémy odradily a svou registraci zrušili. Mnoho Čechů zůstávalo na Orkutu pouze pasivně a nijak zvláště se neprojevovalo. Zaznívaly názory, že „bublina Orkutu“ splaskla.

Reference

Externí odkazy 
 
 Orkut.com
 Orkut, pozvánky a budoucnost SocioWare (článek)
 Orkut se známe? (článek)
 Orálkut.com – nová internetová společnost (vtipná parodie) 
 Orkut není pro každého aneb něco o SocioWare (článek v blogu)
 Indie se dohodla s Googlem na cenzuře Orkutu

Sociální sítě
Google
Vzniklo 2004
Zaniklo 2014
Botnický záliv

Botnický záliv (, , název je odvozen od historických názvů švédských provincií Botten, což znamená dno, půda) je nejsevernější část Baltského moře, jeho největší záliv, mezi východním pobřežím Švédska (kraje Stockholm, Uppsala, Gävleborg, Västernorrland, Västerbotten, Norrbotten) a západním pobřeží Finska (provincie Severní Pohjanmaa, Střední Pohjanmaa, Pohjanmaa, Satakunta a Vlastní Finsko). Na jihu je od Baltského moře oddělen souostrovím Alandy (také stejnojmenná autonomní provincie Finska), které se nachází v hrdle zálivu a Ostrovním mořem. Je 725 km dlouhý a 80 až 240 km široký. Celkově zabírá rozlohu asi 117 000 km², tj. okolo 28 % rozlohy Baltského moře. Maximálně je hluboký 295 m v jižní části a 112 m v severní části. Hloubka se průběžně zmenšuje, neboť země se zde od poslední doby ledové zvedá asi o 80 cm za sto let.

Ostrovy a souostroví 
Největší ostrovy a souostroví jsou Alandy, Vallgrund, Hailuoto. Značné množství drobných ostrůvků lze nalézt u členitého pobřeží Švédska i Finska, zejména pak na jihozápadě Finska.

Přítoky, charakteristika 
Hlavní přítoky jsou Torne na hranici a dále pak
 ve Švédsku: Ångermanälven, Byskeälven, Dalälven, Gideälven, Indalsälven, Ljusnan, Pite, Ume
 ve Finsku: Kemijoki, Oulujoki, Pyhäjoki, Lapuanjoki, Kokemäenjoki

Charakteristika 
Ostrůvky, skaliska a mělčiny u Vaasy rozdělují záliv na dvě části. Severní část se jmenuje Bottenviken (Botnická zátoka) a jižní Bottenhavet (Botnické moře). Jsou spojené průlivem Kvarken. S Baltským mořem je Bottenhavet spojen průlivem Jižní Kvarken mezi Alandy a pobřežím Švédska.

Vlastnosti vody 
Mořské proudy na povrchu tečou proti směru hodinových ručiček. U dna se projevuje pohyb více slaných vod ze severní části Baltského moře na sever. Teplota vody je v únoru 0 °C a v srpnu 12 až 13 °C. Botnický záliv je mimořádně zajímavý z přírodovědeckého hlediska, neboť díky četným řekám (přítok 135 km³ vody za rok) a srážkám (26 km³ za rok), které jej vydatně zásobují, jeho slanost se vzdáleností od hrdla zálivu (tedy směrem k severu) výrazně klesá. V okolí Aland jsou vody Botnického zálivu brakické (4 až 5 ‰), v jeho nejsevernější části jde již o v podstatě normální říční (sladkou) vodu (1 až 3 ‰) a v níž žijí mnohé sladkovodní druhy. Led se objevuje v říjnu a listopadu a vydrží na severu až do začátku června. Příliv na jihu je smíšený, na severu je dvacetičtyřhodinový, vysoký 10 cm.

Doprava 
Hlavní přístavy na břehu jsou Gävle, Söderhamn, Örnsköldsvik, Umeå, Luleå (Švédsko) a Tornio, Kemi, Oulu, Kokkola, Vaasa, Pori, Mariehamn (Finsko).

Pro zabezpečení námořní dopravy v zimním období se používá ledoborec Sampo, jehož domovský přístavem je Kemi.

Literatura

Externí odkazy 
 
 

 
Zálivy v Baltském moři
Mezinárodní zálivy v Evropě
Zálivy ve Finsku
Laponsko (Finsko)
Severní Pohjanmaa
Střední Pohjanmaa
Pohjanmaa
Satakunta
Vlastní Finsko
Geografie Aland
Zálivy ve Švédsku
Stockholm (kraj)
Uppsala (kraj)
Gävleborg
Västernorrland
Västerbotten
Norrbotten
Dave Barry

David Barry, Jr. (* 3. července 1947 North Castle, New York) je známý americký humorista, v letech 1983–2005 sloupkař floridských novin Miami Herald, nositel Pulitzerovy ceny a autor několika knih. Jeho humor vychází z pozorování každodenní reality, často zprostředkované dopisy čtenářů jeho sloupků, rozvíjené a doplňované jeho fantazií, což někdy rozlišuje svou oblíbenou frází tohle si nevymýšlím.
V roce 2002 vydal román Velký průšvih.

Česky vyšly dále jeho knihy

 Dave Barry si na to musí sednout
 Dave Barry je z Marsu a z Venuše
 Dave Barry v kyberprostoru
 Zlozvyky Dava Barryho
 Rukověť správného chlapa

Dave Barry také hraje na sólovou kytaru ve skupině Rock Bottom Remainders tvořené slavnými americkými spisovateli.

Externí odkazy 
 
 

Američtí spisovatelé 20. století
Američtí ateisté
Narození v roce 1947
Žijící lidé
Muži
Narození 3. července
Nositelé Pulitzerovy ceny
Američtí spisovatelé 21. století
Palermo SSD

Palermo Football Club je italský fotbalový klub hrající v sezóně 2023/24 ve 2. italské fotbalové lize sídlící ve městě Palermo v regionu Sicílie.

Založen byl 1. listopadu 1900 z popudu Ignazio Majo Pagano jako Anglo Panormitan Athletic and Football Club. V  roce 1907 se změnil název na Palermo Foot-Ball Club. Nejlepších sportovních výsledků dosáhl v sezonách 2005/06 a 2006/07 když obsadil 5. místo v tabulce.

Pokud jde o evropské pohárové podíly, klub má pět vystoupení v Evropské lize (Pohár UEFA). V italském poháru se dostal 3x do finále (1973/74, 1978/79 a 2010/11). V roce 2006 klub dodalo 4 hráče italskému národnímu mužstvu na Mistrovství světa v Německu, kde dopomohli k titulu.

Na konci sezony 2018/19 byl klub vyloučen ze soutěže a 18. října vyhlásil bankrot . Dne 24. července starosta města Leoluca Orlando založil s podnikateli Dario Mirri a Antonino Di Piazza klub Palermo SSD a začali hrát ve 4. italské lize.

V nejvyšší lize hrál klub celkem 34 sezon, naposledy 2016/17. Řadí se na 16. místě v historické tabulce ligy .

Změny názvu klubu 
 1900 – 1906/07 – Anglo-Palermitan Athletic and FBC (Anglo-Palermitan Athletic and Foot-Ball Club)
 1907/08 – 1919/20 – Palermo FBC (Palermo Foot-Ball Club)
 1920/21 – 1923/24 – US Palermo (Unione Sportiva Palermo)
 1924/25 – 1934/35 – Palermo FC (Palermo Football Club)
 1935/36 – 1939/40 – AC Palermo (Associazione Calcio Palemro)
 1940/41 – 1943/44 – US Palermo Juventina (Unione Sportiva Palermo Juventina)
 1944/45 – 1967/68 – US Palermo (Unione Sportiva Palermo)
 1968/69 – 1986/87 – SSC Palermo (Società Sportiva Calcio Palermo)
 1987/88 – 1993/94 – US Palermo (Unione Sportiva Palermo)
 1994/95 – 2018/19 – US Città di Palermo (Unione Sportiva Città di Palermo)
 2019/20 – Palermo SSD (Palermo Società Sportiva Dilettantistica)
 2020/21 – Palermo FC (Palermo Football Club)

Získané trofeje

Vyhrané domácí soutěže 

  2. italská liga ( 5x )
 1931/32, 1947/48, 1967/68, 2003/04, 2013/14

 3. italská liga ( 3x )
 1941/42, 1992/93, 2000/01

 4. italská liga ( 2x )
 1987/88, 2019/20

Medailové umístění

Kronika

Účast v ligách 

Historická tabulka Serie A od sezony 1929/30 do 2022/23.

Trenéři

Chronologický seznam trenérů

Fotbalisté

Historické statistiky 

 Poznámka
Aktivní

Rekordní přestupy

Na velkých turnajích

Vítězové Mistrovství světa 
  Cristian Zaccardo (MS 2006)
  Fabio Grosso (MS 2006)
  Andrea Barzagli (MS 2006)
  Simone Barone (MS 2006)

Účastníci Mistrovství světa

Účastníci Mistrovství Evropy 
  Federico Balzaretti (ME 2012) 
  Alexandros Tzorvas (ME 2012)
  Thiago Cionek (ME 2016)
  Oscar Hiljemark (ME 2016)

Vítěz Copa América 
  Abel Hernández (CA 2011)

Účastníci Copa América 
  Mariano González (CA 2004) 
  Javier Pastore (CA 2011)

Účastník Afrického poháru národů 
  Stephen Makinwa (APN 2006)

Účastníci Olympijských her

Další známí hráči

Česká stopa

Trenér 
 Čestmír Vycpálek (1958–1960, 1964/65)

Hráči 
 Ján Chavko (1948/49)
 Július Korostelev (1950)
 Čestmír Vycpálek (1947–1952)
 Ondřej Čelůstka (2010)

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Profil na  

 
Italské fotbalové kluby
Sport v Palermu
Fotbalové kluby založené v roce 1900
Konstatování rozdílnosti názorů

Konstatování rozdílnosti názorů je situace, kdy dva nebo více lidí nebo skupin řeší konflikt a dosáhnou dohody, že se budou navzájem tolerovat, avšak že nepřijímají názory nebo pozice strany druhé. Obě strany se typicky dohodnou, že „konstatují rozdílnost svých názorů na věc“, a tak lépe popisují nastalou situaci, že „se dohodnou na rozdílnosti svých stanovisek“.

V demokracii tato koncepce „konstatování rozdílnosti názorů“ může odhalit důležité body k debatě nebo k uvážení. To vede k právním konceptům jako „ďáblův advokát“ anebo „loajální opozice“ jako součást procesu při sčítání hlasů (skrutinia).

Související články 
 Akceptace
 Řešení konfliktu
 Konsensus
 Koexistence
 Pluralismus

Lidská komunikace
Chen

Chen může být:

 Čchen (styl tchaj-ťi)
 Chen (rod) – „bílé husy“, rod či spíše podrod hus řazený do rodu Anser

 Chen (zpěvák) – jihokorejský zpěvák
 Chen (příjmení)
Detektiv

Detektiv nebo také vyšetřovatel je zpravidla profesionálně vyškolená osoba, která za úplatu tajně pátrá s cílem odhalení pachatelů zločinů a/či získání informací (např. fotografie dokumentující nevěru). Může to být policista nebo také osoba zaměstnaná u soukromé detektivní kanceláře (takzvaný soukromý detektiv). Pracuje obvykle v civilním oblečení, může vyšetřovat inkognito, někdy dokonce v přestrojení nebo v utajení.

Detektivové v literatuře 

Detektivky jsou oblíbeným literárním žánrem, ve kterých je hlavním hrdinou detektiv. Mezi známé fiktivní postavy, knižní i filmové patří:

Externí odkazy 
 
 
 

Detektivové
Profese
Kriminalistika
Alma Mahlerová

Alma Mahlerová, plným jménem Alma Mahler-Gropius-Werfel (31. srpna 1879 ve Vídni – 11. prosince 1964 v New Yorku), rozená Alma Schindlerová, byla rakouská autorka memoárové literatury. Proslula jako „múza“ řady předních umělců první poloviny 20. století, např. hudebního skladatele Gustava Mahlera, malíře Oskara Kokoschky či spisovatele Franze Werfela.

Život 
Alma se narodila v rodině v té době známého a oblíbeného malíře krajin Emila Jakoba Schindlera (1842–1892) a jeho ženy zpěvačky Anny Sophie, rozené von Bergen (1857–1938). K přátelům manželů Schindlerových patřily významné osobnosti vídeňské kultury, jako např. malíř Gustav Klimt, který s Almou prožil krátkou romanci. K dalším ctitelům Almy Schindlerové patřil ředitel Burgtheatru Max Burckhard či hudební skladatel Alexander Zemlinsky.

V roce 1901 se v salónu své přítelkyně Berty Zuckerkandlové seznámila s předním vídeňským hudebním skladatelem Gustavem Mahlerem, za nějž se o rok později provdala. Žili spolu až do Mahlerovy smrti v roce 1911. Měli spolu dvě dcery, Marii Annu (1902–1907) a Annu (1904–1988). Alma se musela vzdát své slibné kariéry hudební skladatelky, neboť Mahler z ní chtěl mít hospodyni, nikoli konkurenci (složila desítky písní a jednu klavírní sonátu). Její dcera Anna se stala sochařkou.

Ještě za Mahlerova života začal vášnivý poměr Almy s architektem a čelným představitelem stylu Bauhaus Walterem Gropiem. Po Mahlerově smrti se za něj provdala (v roce 1915). O rok později se jim narodila dcera Manon (1916–1935).

Ovšem již v roce 1912 vzplanula Alma láskou k přednímu expresionistickému malíři a  spisovateli Oskaru Kokoschkovi, který sebe a ji zachytil na obraze Nevěsta větru (Die Windsbraut). Jejich vztah ovšem netrval dlouho a Alma se vrátila ke Gropiovi. Vztahům s Gropiem i s Kokoschkou byl konec, když Alma poznala německého spisovatele Franze Werfela, jemuž porodila v roce 1918 syna Martina, jenž ovšem záhy zemřel. Werfelovou manželkou se stala roku 1929.

Po anexi Rakouska Třetí říší v roce 1938 uprchli s Werfelem nejprve do Francie a v roce 1940 do Spojených států amerických, kde v roce 1945 Alma ovdověla. Se svým mužem žila v Los Angeles, po jeho smrti se však přestěhovala do New Yorku, kde stála v čele umělecké elity až do své smrti v roce 1964.

Napsala několik vzpomínkových knih.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 Je-li vaší ženou Alma Mahlerová, můžete pouze zemřít. Životopis jedné z nejslavnějších světových vdov

Židovští spisovatelé
Rakouské spisovatelky
Naturalizovaní občané USA
Hudební skladatelky
Provozovatelé salónů
Rakouští Židé
Narození v roce 1879
Narození 31. srpna
Narození ve Vídni
Úmrtí v roce 1964
Úmrtí 11. prosince
Úmrtí v New Yorku
Pohřbení na hřbitově v Grinzingu
Ženy
Ottorino Respighi

Ottorino Respighi (9. července 1879 Bologna – 18. dubna 1936 Řím) byl italský skladatel a muzikolog, představitel hudebního neoklasicismu. Mezi jeho nejznámější díla patří cyklus symfonických básní nazývaný Římská trilogie a tři orchestrální suity souhrnně nazvané Staré zpěvy a tance.

Život 
Respigiho otec, hudební učitel, naučil svého syna hře na housle a klavír. Ottorino pokračoval ve studiu hry na housle u Frederica Sarti na hudebním lyceu v Bologni. Také studoval skladbu u Guseppa Martuciho a hudebního historika Luigi Torchiho. V Petrohradě působil jako první houslista operního orchestru a tamtéž krátce studoval skladbu u Nikolaje Rimského-Korsakova. Kompoziční zkušenosti získané v Rusku výrazně ovlivnily jeho tvorbu. V Berlíně studoval hru na housle a skladbu u Maxe Brucha a podnikl několik cest do New Yorku. V pozdějších letech se stal profesorem skladby na Konzervatoři svaté Cecílie v Římě, kde působil až do své smrti, a na krátkou dobu se stal i jejím ředitelem (1924 - 1926).

Respighi byl také muzikolog hluboce oddaný studiu italské hudby 16. až 17. století a zasloužil se o publikování a provedení skladeb Claudia Monteverdiho (transkripci Orfea provedl v milánské La Scale v roce 1935), Antonia Vivaldiho a kantátu Didone Benedetta Marcella. Ve svých skladbách kombinuje hudební romantismus 19. století s předklasickými hudebními formami renesance a baroka. Pro svoje zaměření na starou hudbu je považován za typického představitele neoklasicismu, přesněji neorenesance a neobaroka. Transkriboval také gregoriánský chorál.

Dílo 
Mezi nejznámější skladby patří tři symfonické básně souhrnně zvané Římská trilogie, které se řadí mezi klasický orchestrální repertoár.
 Pini di Roma (Římské pínie, 1923–24)
 Fontane di Roma (Římské fontány, 1914–16)
 Feste Romane (Římské slavnosti, 1929)
Cyklus tří suit nazvaný Staré zpěvy a tance vznikaly v letech 1917 až 1932 je brilantní ukázkou orchestrální transkripce renesančních a raně barokních hudebních motivů původně psaných pro loutnu. V roce 1927 provedl skladatel cyklus pod názvem Gli Ucelli (Ptáci), založený na barokních skladbách imitujících ptačí zpěv. V témže roce složil hold svému krajanovi malíři Sandru Botticellimu skladbou pro komorní orchestr Trittico Botticelliano (Botticelliho triptych) v němž hudební formou ztvárňuje malířovy obrazy. Concerto Gregoriano (1921), Vetrate di chiesa (Chrámová okna, 1927) a Metamorphoseon modi XII (1930) jsou příkladem znovuoživení církevních tónin a jim odpovídajících harmonických struktur.

Jeho operní tvorba nedosáhla takového věhlasu jako orchestrální hudba, ačkoliv to byla právě opera Semiramis , kterou si zasloužil uznání u italského publika.

Respigiho žačka a později manželka Elsa Olivieri-Sangiacomo Respighi (1894 – 1996), pěvkyně a skladatelka, uvedla na jeviště baletní podobu Starých zpěvů a tanců.

Externí odkazy 
 
 
 

Skladatelé klasické hudby
Italští operní skladatelé
Neoklasicistní skladatelé
Italští hudební skladatelé
Narození v roce 1879
Úmrtí v roce 1936
Narození 9. července
Úmrtí 18. dubna
Narození v Boloni
Muži
Pole (datová struktura)

Pojmem pole (také vektor) se v informatice označuje datová struktura, která sdružuje daný vždy konečný počet prvků (čísel, textových řetězců, …) stejného datového typu. K jednotlivým prvkům pole se přistupuje pomocí jejich indexu (celého čísla, označujícího pořadí prvku v rámci pole). Velikost pole zůstává při běhu programu neměnná (některé programovací jazyky toto omezení nekladou, zvětšení pole je ale časově náročná operace).

Ve většině programovacích jazyků je pole vestavěným datovým typem (viz též abstraktní datový typ).

Operace s polem 
 přístup k prvku – probíhá v konstantním čase, tj. ; pomocí indexu lze vypočítat přesnou adresu v paměti (vizte pointerovou aritmetiku)
 vyhledávání prvku – (lineární vyhledávání) je řešitelné v lineárním čase, tj. ; v nejhorším případě je nutné projít celé pole
 vyhledávání prvku v seřazeném poli – hledání metodou půlení intervalu indexů pole (binární vyhledávání) má logaritmickou časovou složitost, tj.

Indexování prvků 
Různé programovací jazyky se (mimo jiné) liší v tom, jakým indexem označují první prvek pole:
 C, C++, C#, Java a další indexují od nuly (a index vynásobený velikostí prvku v bytech vyjadřuje posunutí příslušného prvku v paměti od počátku pole).
 BASIC a další indexují od jedničky, což odpovídá matematickému značení a přirozenému počítání.
 Visual Basic, Pascal a další umožňují nastavit horní a dolní meze pole individuálně.

Syntax pro zápis indexů 
Kromě způsobu indexování prvků se jazyky liší také syntaxí zápisu indexů. Řada programovacích jazyků pro indexy používá kulaté závorky, např. Tabulka(i,j). Další jazyky (např. Algol, Pascal a jazyky z nich odvozené), používají hranaté závorky, např. Tabulka[i,j]. Důvodem je i syntakticky na první pohled odlišit přístup k prvkům pole od jiných programových konstrukcí, kde se používají kulaté závorky. Z ukázek je rovněž zřejmé, že indexem pole může být (a zpravidla bývá) proměnná, tj. konkrétní hodnota indexu je spočtena až za běhu programu. Pochopitelně lze jako index použít také konstantu, např. 
Tabulka(2,3), resp. Tabulka[2,3]. Typické je ale právě použití proměnných v kombinaci s příkazem cyklus for (případně jinými řídícími strukturami pro cyklus).

Použití 
Pole jsou jedním z nejzákladnějších datových typů, mají tedy široké použití nejen samy o sobě, ale také jako součást komplexnějších struktur, jako jsou haldy, hašovací tabulky či řetězce.

Vícerozměrná pole 
V praktických úlohách, zejména v náročnějších výpočetních a grafických aplikacích, se uplatňují i vícerozměrná pole. Ta se indexují uspořádanou k-ticí celých čísel (souřadnic) – např. a[3, 2, 5]. Obzvláště často se používají dvourozměrná pole (matice), jen zřídka se v praxi používá počet rozměrů větší než tři.

Některé jazyky vícerozměrná pole nepodporují přímo, ale reprezentují je pomocí pole polí, např. dvourozměrná matice se vyjádří jednorozměrným polem řádků, z nichž každý obsahuje pole, které obsahuje již položky tohoto řádku (výše zmíněný příklad prvku trojrozměrné matice pak je a[3][2][5]).

Související články 
 Abstraktní datový typ
 Asociativní pole
 Ukazatel (programování)

Externí odkazy 
 

Složené datové typy
Datové struktury
Baltské jazyky

Baltské jazyky jsou skupina jazyků v indoevropské jazykové rodině, které kdysi používaly baltské národy (Baltové) na území rozprostírajícím se od Visly až po hranice Estonska.

Většina jazyků z baltské větve vymřela, jediné dva jazyky, které se dosud používají, jsou litevština a lotyština a jejich dialekty. Hovoří jimi asi 4,7 milionu mluvčích.

Baltské jazyky se zapisují latinkou s diakritikou doplněnou podle různých, nejen slovanských vzorů (s češtinou mají společné znaky ž, š, č).

Historie 
Všechny baltské jazyky začínaly jako indoevropský prajazyk, ze kterého se později oddělil baltsko-slovanský prajazyk. Ten se poté rozdělil na dva jazyky: praslovanštinu a protobaltštinu, která byla východiskem pro další baltské jazyky.

Dělení 
 západobaltské jazyky †
 pruština †
 staropruština †
 novopruština †
 jotvingština (súduvština) †
 galindština †
 východobaltské jazyky
 kurština † – někdy považována za západobaltský jazyk
 jazyk Kuršiniků
 lotyština (1,6 mil. mluvčích)
 latgalština (150 tis. mluvčích) – často považována za dialekt lotyštiny
 litevština (3,9 mil. mluvčích)
 žemaitština – často považována za dialekt litevštiny
 sélština †
 zemgalština (žiemgalština) †

Související články 
 Pobaltí

Externí odkazy
Caph

Caph (arab. كف kaf „dlaň“), také Al Sanam al Nakah, je jméno hvězdy β souhvězdí Kasiopeji (Beta Cassiopeiae).
Caph má hvězdnou velikost +2,3m a patří ke spektrální třídě F2 III-IV. Její vzdálenost je 55 světelných let.

Reference

Externí odkazy 
  Popis hvězdy na stránkách Jima Kalera
  Popis hvězdy v The Encyclopedia of Science

Proměnné hvězdy
Hvězdy v souhvězdí Kasiopeji
Objekty v Bayerově katalogu
Objekty ve Flamsteedově katalogu
Bíložlutí obři