alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Чушкопек

Чушкопекът е домакински електроуред за печене на плодовете на пипера.

Чушкопекът може да се използва и за печене на други продукти, например патладжани или картофи.

Прочутият в страната и извън пределите ѝ чушкопек, признат за изобретение на XX век и една от българските емблеми, е измислен в малка гаражна работилница във Велико Търново. Уредът, който буквално е изкупуван от конвейерите, включително и от чужденци, дълги години е правен в промкомбината на старата столица, който впоследствие става общинска фирма „Десислава“. Тук е създадена и прочутата печка „Диана“, както и акумулиращата ѝ разновидност.

Инж. Николай Пиперков заедно с неколцина негови колеги постфактум изготвили чертежите на уреда, за да покрие изискванията на БДС и Инспекцията по охрана на труда.

Прототипът на чушкопека – една от основните емблеми на соца, е създаден през 1974 г. Първото масово производство на знаменития чушкопек започва в началото на 1975 г., но се появили първите проблеми, тъй като реотаните изгаряли много бързо. Има форма на цилиндър с кухина, заобиколена от електрически нагревател, в която се събира една голяма чушка. Първоначално цената му била 12 лв., а впоследствие се появили двойни и тройни чушкопеци с разделителна пластина в кухината („тип Мерцедес“) за по 17 – 20 лв., в които се изпичат по няколко чушки. При нормални условия, печенето на чушките отнема не повече от 5 минути.

Заради огромното търсене на чушкопеци от страната и чужбина тогавашната власт се заела и да легализира уреда, който се произвеждал напълно апокрифно в старата столица Велико Търново. „Извикаха инженери от София да изготвят проект и документация, официално чушкарникът бе тестван и в лабораториите на „Елпром“ – Варна, за да се извади документ по БДС. Това се направи обаче, след като бяха произведени вероятно стотици хиляди чушкопеци“, обясняват Радославов и Давидов.

За над 35-годишната история на уреда са направени вероятно милиони изделия. Почти няма български дом, в който неизменно да не присъства и легендарният чушкопек, смятан за едно от най-великите изобретения на XX век.

Източници 

Принадлежности за приготвяне на храна
Изобретения в България
Бутан (пояснение)

Бутан може да се отнася за:

 Бутан – кралство в Южна Азия
 Бутан – село в област Враца
 бутан – наситен въглеводород с емпирична формула С4Н10
 пропан-бутан – смес от леки въглеводороди, използван като гориво
Граучо Маркс

Джулиъс Хенри Маркс (), по-известен като Граучо Маркс (Groucho Marx, 1890 – 1977), е американски комик, телевизионна и кино звезда, който прави кариера и като част от братя Маркс, и самостоятелно. Известен е с бързото си импровизирано остроумие, както и с необикновената си външност – дебели плътни вежди и мустаци, очила и почти неотменна пура в устата. Прави 26 филма. Автор е и на няколко книги.

Кратка биография 
Семейство Маркс израства в Ню Йорк в малка еврейска махала, притисната между ирландско-германския и италианския квартал. Всеки от братята отработва специфичен акцент. За Граучо това е немският. След потапянето на британския лайнер „Лузитания“ през 1915 г. се създават анти-германски настроения и „немският“ герой на Граучо среща неодобрение. Той бързо се отървава от акцента и създава бързо говорещия всезнайко, който става много известен.

Има три брака, които завършват с развод. Има две деца от първия си брак и едно от втория. Почива на 86 години. От всичките братя Маркс Граучо живее най-дълго.

Източници

Външни препратки 

 

Американски комици
Американски актьори и актриси
Американски радиоактьори
Американски телевизионни водещи
Носители на „Оскар“
Носители на награда Еми
Родени в Ню Йорк
Евреи в САЩ
Починали от пневмония
Томас Диш

Томас Майкъл Диш () е американски писател на научна фантастика. Роден е в ДеМойн, щата Айова и дълго време живее в Ню Йорк, където работи като служител в агенция за реклама и банка. С професионална писателска дейност започва да се занимава в средата на 1960-те. Освен в САЩ той живее още във Великобритания, Турция, Италия и Мексико. Първият му публикуван разказ - "The Double-Timer" излиза през 1962. Почти всички от ранните му разкази влизат в сборника "One Hundred and Two H-Bombs", който излиза от печат през 1966. В началото му помага Майкъл Муркок, който издава много от разказите на Диш в своето списание.

Томас Майкъл Диш е смятан за основател на „новата вълна“ във Великобритания. След излизането на първия му роман – "The Genocides" през 1965 г., критиците започват да го сравняват с Джон Уиндъм. След излизането на следващите му два романа авторът набира голяма популярност включително в писателските среди. Неговите книги получават одобрение, както от писателите на традиционна научна фантастика така и представителите на „новата вълна“.

Произведения

Романи 
 334
 Camp Concentration
 Echo Round His Bones
 Mankind Under the Leash
 Neighboring Lives (& Charles Naylor)
 On Wings of Song
 The Brave Little Toaster Goes to Mars
 The Business Man
 The Genocides
 The M.D.
 The M.D.: A Horror Story
 The Priest
 The Prisoner: I Am Not a Number!
 The Silver Pillow
 The Sub

Американски писатели фантасти
Родени в Де Мойн
Починали в Ню Йорк
Поети-самоубийци
Шипка (пояснение)

Шипка може да се отнася до:

Биология 
Шипка е името на видове от рода Роза (Rosa):
 Обикновена шипка (Rosa canina);
 Орнична шипка (Rosa agrestis);
 Кожестолистна шипка (Rosa caesia);
 Храсталачна шипка (Rosa corymbifera);
 Кучешка шипка (Rosa dumalis);
 Елиптична шипка (Rosa elliptica);
 Канелена шипка (Rosa majali);
 Дребноцветна шипка (Rosa micrantha);
 Мековлакнеста шипка (Rosa mollis);
 Бодлива шипка (Rosa myriacantha);
 Алпийска шипка (Rosa pendulina);
 Анасонолистна шипка (Rosa pimpinelifolia);
 Власинеста шипка (Rosa tomentosa);
 Возакиакова шипка (Rosa vosagiaca).

География и история

В България 
 Шипка (град), град в община Казанлък
 Шипка (връх), връх в Стара планина
 Шипченски проход, планински проход
 Шипченска битка, 1877–78
 Парк-музей „Шипка“

Извън България 
 „Шипка“ (рум. Şipca), мемориален парк с обелиск и параклис в Кишинев, Молдова за българските опълченци
 Шипка (Григориопол) (рум. Şipca), село в Григориополски район, Приднестровие, Молдова
 Шипка (Шолданещи) (рум. Şipca), село в Шолданещки район, Молдова
 Шипка (Украйна), военно градче край град Мукачево, Закарпатска област, Украйна
 Шипка (Онтарио) (англ. Shipka), населено място в Община Саут Харън, Онтарио, Канада
 Шипченска седловина, седловина в планината Тангра, Антарктида
 Шипченска долина, долина в планината Тангра, Антарктида

Култура и изкуство 
 Опълченците на Шипка, поема от Иван Вазов
 Шипка, роман на Яна Язова
 Героите на Шипка, българо-съветски игрален филм от 1955 г.
 "Шипка (дружество)", българо-баварско академично дружество

Спорт 
 Шипка (стадион), стадион в Асеновград
 ФК Шипка (София), футболен клуб от София, 1923–1945 г.
 Шипка (Пловдив), футболен клуб от Пловдив, 1929–1944 г.
 „Шипченски сокол“, футболен клуб от Варна, 1918–1945 г.

Други 
 Шипка (улица в София), улица в центъра на София
 „О!Шипка“, пицария и музикален клуб в София
 Шипка (картечен пистолет), български пистолет
 2530 Шипка, астероид

Вижте също 
 
 Щипка
Скала на Омори

Ска̀ла на Омори е сеизмична ска̀ла. Създадена е от японския сеизмолог Фусакичи Омори. Описва поведението при земетресение на характерните японски сгради. Широко се използва в Япония.

Трябва да се отбележи, че I степен от нея отговаря на VI степен от Ска̀лата на Меркали-Канкани-Зиберг.

Измервателни скали
Сеизмология
Скала на Моос

Ска̀лата на Моос служи за определяне на относителната
твърдост на минералите. Създадена е от Фридрих Моос през 1812 г. В нея десет еталонни минерала са подредени според способността на всеки да драска стоящите пред него и да бъде драскан от стоящите след него в ска̀лата.

Степените в ска̀лата на Моос показват относителната твърдост. Например по абсолютна твърдост диамантът (10-а степен) е 4 пъти по-твърд от корунда (9-а степен) и 8 пъти по-твърд от топаза (8-а степен). За постигане на по-голяма точност при измерванията се използват и дробни степени. Например доломитът, който драска калцита, но не и флуорита, има твърдост 3½, нокътят – 2½, стъклото – 5½, стоманата – 6½.

Основни закономерности 
Твърдостта на минералите:
 расте с намаляване на разстоянията между йоните в структурата
 расте според подредеността на симетрията: нисша – средна – висша
 расте с коефициента на компактност Q на кристалната решетка
 расте с валентността на йоните
 е по-висока, ако са налични двойни или тройни връзки
 расте, когато преобладава йонна връзка.

Таблица на Моос

Източници 

Измервателни скали
Геология
Минералогия
Твърдост
Талк

Талкът е минерал с химическа формула Mg3Si4O10(OH)2. Цветът му варира от бледозелен до бял. Мазен е на пипане, по принцип се среща в люспест вид. Има висока киселиноустойчивост и топлоустойчивост. Намира широко приложение като пълнител в хартиената и каучуковата промишленост, парфюмерията, керамиката, като абразив и др. Най-големи производители на талк в света са Русия и Канада. В България талк се добива в Източните Родопи.

В таблицата за твърдост по Моос талкът има твърдост 1. От несмлян талк и желязобетон е направена статуята на Исус Христос в Рио Де Жанейро.

Минерали на магнезия
Силикатни минерали
Хранителни добавки
Джон Уиндъм

Джон Уиндъм () е британски писател на научна фантастика.

Биография 
Роден е в Бирмингам, Великобритания, и не получава висше образование. Джон Уиндъм и Лукас Паркъс са имена, които той използва за краткост. Цялото му име е Джон Уиндъм Паркъс Лукас Бейнън Харис (). В началото на живота си той се занимава с различни дейности, за да си изкарва прехраната.

Първите му разкази са публикувани в средата на 1920-те години в обикновени списания, а не такива с научнофантастична насоченост. Разказите, които той пише през следващите години, са предназначени предимно за читатели в Америка. Произведенията му са представители на различни жанрове, включително научна фантастика и детективски романи. По време на Втората световна война Джон Уиндъм работи най-вече в армията, където продължава да се занимава с писане. Първият му роман излиза през 1935 г., но истинска популярност печели с романа „Денят на трифидите“, който излиза през 1951 г. Романите, които той пише след това, също се радват на много почитатели в средите на читателите на научна фантастика. Някои от неговите романи са филмирани.

Джон Уиндъм умира през март 1969 г.

Библиография

Романи 
 Chocky (Чоки)
 Out of the Deeps
 Planet Plane
 Re-Birth
 The Chrysalids (Какавидите)
 The Day of the Triffids (Денят на трифидите)
 The Kraken Wakes (Пробуждането на Кракън)
 The Midwich Cuckoos (Кукувиците от Мидуич)
 The Secret People
 Trouble with Lichen (Неприятности с лишея)
 Web (Паяжина)

Вижте също 
 Златен век на научната фантастика

Външни препратки 
 The John Wyndham Archive, The University of Liverpool 
  Petri Liukkonen, Подробна биобиблиография на Джон Уиндъм, Books and Writers (kirjasto.sci.fi). Архивирано
  
  
 

Английски писатели
Английски романисти
Британски писатели фантасти
Бирмингамци
Майкъл Муркок

Майкъл Джон Муркок () е британски писател, автор на научна фантастика и фентъзи.

Биография и творчество 
Майкъл Муркок е роден на 18 декември 1939 г. в Лондон, Англия. Започва да се занимава професионално с литература още на 18 години.

Първото му произведение е повестта „Sojan the Swordsman“, която излиза през май 1957 г. на страниците на списание „Tarzan Adventuries“. След 1964 г. ръководи списание „Нови светове“, което спомага за формирането на „новата вълна“ в научната фантастика, към която се причисляват Роджър Зелазни, Робърт Силвърбърг, Норман Спинрад и Томас Диш.

Произведенията на Муркок са типични за тази „нова вълна“. Това си проличава най-вече в цикъла „Вечния победител“. В продължение на двадесет години той и съпругата му Линда са близки приятели с радикалния теоретик на феминизма Андрея Дуоркин.

Произведения

Цикли 
 Цикъл „The Dancers at the End of Time“ 
 An Alien Heat (1972)
 The Hollow Lands (1974)
 The End of All Songs (1976)
 Legends from the End of Time (1976)
 The Transformation of Miss Mavis Ming

 Цикъл „Second Ether Trilogy“ 
 Blood: A Southern Fantasy (1994)
 Fabulous Harbours (1995)
 The War Amongst The Angels (1996)

 Цикъл „The Books of Corum“ 
 The Knight of Swords (1971)
 The Queen of Swords (1971)
 The King of Swords (1971)
 The Bull and the Spear (1973)
 The Oak and the Ram (1973)
 The Sword and the Stallion (1974)

 Цикъл „Between The Wars“ 
 Byzantium Endures
 The Laughter of Carthage
 Jerusalem Commands

 Цикъл „Hawkmoon“ – „Chronicles of Castle Brass“ 
 Count Brass
 The Champion of Garathorm
 The Quest for Tanelorn

 Цикъл „Hawkmoon“ – „The History of the Runestaff“ 
 Перла в черепа, The Jewel in the Skull (1967)
 Амулетът на лудия бог, The Mad God's Amulet (1968)
 Мечът на зората, The Sword of the Dawn (1968)
 Руническият жезъл, The Runestaff (1969)

 Цикъл „The Elric Saga“ 
 The Stealer of Souls (1963)
 Stormbringer (1965, преработен 1977)
 Elric of Melniboné (1972)
 The Sailor on the Seas of Fate (1976)
 The Vanishing Tower (1977)

 Сборници 
 The Bane of the Black Sword (1976)
 The Weird of the White Wolf (1977)

 Рамани 
 The Revenge of the Rose (1989)
 The Fortress of the Pearl (1991)

 Цикъл „Cornelius“ 
 The Final Programme (1969)
 A Cure for Cancer (1971)
 The English Assassin (1972)
 The Condition of Muzak (1977)
 The Adventures of Una Persson and Catherine Cornelius in the 20th Century (1976)
 The Lives and Times of Jerry Cornelius (1976)
 The Entropy Tango (1981)
 The Alchemist's Question (1984)
 Firing the Cathedral (novella) (2002)
 Modem Times 2.0 (novella) (2011)

 Цикъл „Oswald Bastable“ 
 The Warlord of the Air
 The Land Leviathan
 The Steel Tsar

 Цикъл „Warlords of Mars“ 
 Градът на звяра, City of the Beast (1965)
 Господарят на паяците, Lord of the Spiders (1965)
 Masters of the Pit (1965)

 Цикъл „Eternal Champion“ 
 The Eternal Champion (1970)
 Phoenix In Obsidian
 The Dragon in the Sword
 To Rescue Tanelorn...

 Цикъл „Von Bek“ 
 The War Hound and the World's Pain
 The City in the Autumn Stars
 The Brothel in Rosenstrasse

Романи

Бележки 

Носители на световна награда за фентъзи
Носители на награда „Небюла“
Британски писатели фантасти
Английски фентъзи писатели
Норман Спинрад

Норман Ричард Спинрад () е американски писател на научна фантастика.

Биография и творчество 
Норман Спинрад е роден на 15 септември 1940 г. в Ню Йорк, САЩ и има бакалавърска степен от университета в Ню Йорк.

След 1963 г. започва професионално да се занимава с писателска дейност. Първото му публикувано произведение е разказът „The Last of the Romany“, който излиза на страниците на списание „Аналог“ през май 1963 г. В своите произведения авторът вмъква елементи на социална сатира. Норман Спинрад е причисляван към „новата вълна“ в научната фантастика.

Лауреат е на премията „Юпитер“, както и на наградата „Аполон“.

Произведения

Романи 
 A World Between
 Agent of Chaos
 Bug Jack Barron
 Child of Fortune
 Children of Hamelin
 Deus X
 Greenhouse Summer
 Little Heroes
 Pictures at 11
 Russian Spring
 Songs from the Stars
 The Iron Dream
 The Men in the Jungle
 The Mind Game
 The Void Captain's Tale
 Vampire Junkies

Американски анархисти
Американски писатели фантасти
Родени в Ню Йорк
Дейвид Зиндел

Дейвид Зиндел () е американски писател на научна фантастика.

Биография и творчество 
Роден е на 28 ноември 1952 г. в Толидо, щат Охайо, и има бакалавърска степен по математика от университета в Колорадо. По време на ученето си е изучавал и антропология.

Първият му разказ The Dreamer's Sleep е публикуван през 1984 г., но истинска популярност получава след публикуването на неговия фантастичен разказ Shanidar през 1985 г. След излизането на този разказ Дейвид Зиндел е номиниран за наградата на Джон Кемпбъл. Неговият първи роман Neverness излиза през 1988 г. Той е сюжетно обвързан с разказа Shanidar. Тази история той продължава да развива и в следващите си книги.

Американски писатели фантасти
Родени в Толидо
Тимъти Зан

Тимъти Зан () е американски писател на научна фантастика.

Биография и творчество 
Роден е в Чикаго, щат Илинойс, САЩ. и е завършил университетите в Мичиган и Илинойс. Той получава диплома по физика и започва да работи по специалността си като едновременно с това пише. Професионално с писателска дейност започва да се занимава след 1980 г. Неговата първа публикация е „Ърни“ („Ernie“) и излиза през 1979 г.

Първите разкази и повести, които пише Тимъти Зан се отличават със своята оригиналност. Това се дължи на научното образование, което той получава. Идеите, които той описва в своите произведения са интересни и от научна гледна точка. Едни от най-популярните му произведения са поредиците на военна тематика – „The Blackcollar“ и „Cobra“, които се състоят от общо шест романа.

В началото на 1990-те авторът пише два романа на тема „Междузвездни войни“ (Star Wars). Тези две произведения го превръщат в един от най-четените писатели на научна фантастика.

Библиография

Цикли

Цикъл „Conquerors“ („Завоевателите“) 
 Conquerors' Pride (Гордостта на завоевателите)
 Conquerors' Heritage (Наследството на завоевателите)
 Conquerors' Legacy (Войната на завоевателите)

Цикъл „Blackcollar“ 
 The Blackcollar (Блекколар)
 The Backlash Mission
 The Judas Solution

Цикъл „Cobra“ („Кобра“) 
 Cobra (Кобра)
 Cobra Strike (Ударът на кобрата)
 Cobra Bargain (Сделка за кобри)

Цикъл „Star Wars“ („Междузвездни войни“) 
 Heir to the Empire (Наследникът на Империята)
 Dark Force Rising (Тъмната сила)
 The Last Command (Последната заповед)
 Specter of the Past (Призрак от миналото)
 Vision of the Future (Поглед в бъдещето)
 Survivor's Quest (В търсене на оцелелите)
 Outbound Flight (Изходящ полет)
 Allegiance
 Choices of One
 Thrawn

Романи 
 A Coming of Age
 Angelmass (Ангелиада)
 Dead Man's Switch
 Spinneret
 The Icarus Hunt (Гонитба за Икар)
 Triplet
 Warhorse

Повести и разкази

Източници 

  Биография и библиография във „Fantasticfiction”
  Биография и библиография в „Goodreads”

Външни препратки 
 

Американски писатели фантасти
Носители на награда „Хюго“
Родени в Чикаго
Шах (диамант)

Необработеният диамант „Шах“ е с формата на саркофаг и тежи 88,7 карата (почти 18 грама). Той е жълт на цвят, изключително прозрачен, дълъг 3 cm.

Намерен е в Централна Индия, вероятно през 1450 г. Елмазът е сред ценностите на шахския двор, чиято столица е град Ахмаднагар. През 1591 г. шах Низам заповядва да гравират на стена на елмаза надпис „Бурхам Низам шах Втори. 1000 година“ на езика фарси.

През същата 1591 година господарят на Северна Индия великият могол Акбар, превзема град Ахмаднагар. Така елмазът става негова собственост. Внукът на Акбар - шах Джехан, заповядва да се гравира надпис на друга стена на елмаза: „Син на шах Джехангир - шах Джехан“. Вероятно годината е 1641 г. Ауренг Зеб - син на шах Джехан, закачва елмаза на своя трон и го обкръжава с изумруди и рубини. До 1738 г. този скъпоценен камък е съхраняван в Делхи.

През 1738 г. Индия е нападната от шах Надир, който пленява елмаза, украсявал трона на Великите моголи, и го отнася в Персия. През 1824 г. на нова стена на елмаза се появява пореден надпис: „Владетел Каджар-Фатх Али-шах султан. 1242 година“.

Диамантът „Шах“ добива по-голяма известност във връзка със смъртта на руския дипломат и писател Александър Грибоедов, който е убит през 1829 г. в столицата на Персия Техеран. Руското правителство иска да бъде наказан виновникът. Уплахата в двора на шаха довежда до изпращането в Русия лично на неговия син Хосрев Мирза, за да поднесе в дар на императора (в тогавашната столица Санкт Петербург) елмаза „Шах“. Щедрият подарък на шаха спасява от кръвопролитна война Русия и Персия, а елмазът се съхранява и днес в Елмазния фонд на Русия в Кремъл.

Известни диаманти
Московски кремъл
Руска империя
Външна политика на Русия
Външна политика на Иран
Персия
Моголска империя
История на Индия
Орлов (диамант)

„Орлов“ е зеленикаво-синкав на цвят диамант, който тежи в обработен вид 194,8 карата (или почти 40 грама) и украсява Имперския скиптър на Русия.

Формата на обработката на брилянта е подобна на неправилна роза. Елмазът, послужил за основа на Диаманта Орлов, е открит в Индия в началото на 16 или 17 век.

Легендата разказва, че трима братя царе тръгнали да обиколят своите владения, но били застигнати от силен дъжд и се укрили в една пещера. Там видели огромен елмаз, проблесващ с мека светлина. И тъй като не могли да решат на кого да бъде красивият камък, тримата братя се отдали на молитва. Тя била чута от бог Шива и върху елмаза се стоварила мълния, която го разделила на три части, всяка от които била по-тежка от 700 карата. Братята нарекли своите части „Дерианур“ (т.е. Море от светлина), „Кохинор“ (т.е. Планина от светлина) и „Хиндинур“ (т.е. Светлината на Индия).

Когато в страната настъпили гладни години, най-възрастният брат продал „Хиндинур“ на персийския шах и построил с получените пари храм с огромна статуя на Шива. Бедствията обаче продължавали и тогава другите двама братя поставили елмазите „Кохинор“ и „Дерианур“ като очи в статуята на Шива, за да види той колко страда народът му. Богът съзрял нещастията и ги прекратил. По-късно тези два камъка попаднали в двора на персийския шах Надир като военни трофеи. През 1747 година Надир бил убит, започнала гражданска война и скъпоценните камъни изчезнали, за да се появят по-късно в Англия – Кохинор, а в Русия – Дерианур.

Смята се, че в Русия е пренесен от придворния ювелир Лазарев, като една от теориите е, че той е платил на някакъв кавказец да го забие в крака си и така да премине през Индия, планината Кавказ и да стигне до Санкт Петербург. През 1773 г. елмазът е купен от граф Григорий Орлов и е поднесен като подарък за именния ден на императрица Екатерина II, чийто фаворит е бил благородникът.

Съществува хипотеза, че с този дар граф Орлов е искал да закрепи разклатеното си положение на любовник на императрицата, на която помогнал да се възкачи на престола. Виждайки елмаза, придворна дама възкликва: „Не, господа, Орлов е великолепен!“ и така елмазът получ названието „Орлов“. Според друга версия граф Орлов е купил елмаза „Дерианур“ в Амстердам, като платил за него 400 хиляди рубли. Екатерина II заповядва елмазът да бъде поставен като украса на златния държавен скиптър.

Днес диамантът Орлов е сред 7-те чудеса на Елмазния фонд на Русия. В началото на 1770 година е изработен скиптър на руските императори – златен, с изчистени форми, състоящ се от 3 части, разделени от двойка брилянти. Завършва с украсена с черен емайл и брилянти корона с двуглав орел, която може да се развива и замества при коронациите в Полша с едноглав орел. Малко под върха блести диамантът Орлов.

Външни препратки 

 Снимки на диаманта Орлов върху Имперския скиптър в Светът на известните диаманти

Известни диаманти
Московски кремъл
Регалии в Русия
Руси

Руси може да се отнася за:
 Русите, народ основател на Киевска Рус;
 Руснаците, основният етнос в Русия, и частичен в Беларус и Украйна;
 Остаряло име на град Русе;
 Хора със светъл цвят на косата.
 Руси е българско мъжко име.
 Руси, град и община в Италия, провинция Равена;
Земеподобна планета

Земеподобна планета е планета, изградена предимно от силикатни скали. Земеподобните планети се различават съществено от газовите гиганти, които нямат твърда повърхност и са съставени главно от водород, хелий и вода в разнообразни агрегатни състояния. Всички земеподобни планети имат приблизително една и съща структура: металическо ядро, съставено предимно от желязо и обхванато от силикатна мантия. Луната има подобна структура, но няма значително желязно ядро. За земеподобните планети са характерни каньони, кратери, планини и вулкани.

В Слънчевата система има четири земеподобни планети: Меркурий, Венера, Земя и Марс. В ранните стадии на слънчевата система сигурно е имало много повече земеподобни планети, но повечето от тях са били изхвърлени от Слънчевата система или са били погълнати от други планети. Само Земята от всички земеподобни планети има активна хидросфера.

Вижте също 
 Газов гигант
 Юпитероподобна планета
 Ураноподобна планета

Планети
Слънчева система
Жилавка

Жилавката е винен сорт грозде, разпространен в Сърбия, Хърватия, Черна Гора, Босна и Херцеговина.

Познат е и с наименованията Жилавка мостарска и Биела жилавка.

Лозите са силно растящи и родовити. Сортът е средно устойчив на студове и сиво гниене и слабо устойчив към филоксерата и гъбични заболявания. Сортът дава добри добиви на плитки карстови почви.

Гроздето узрява в края на септември, началото на октомври. Гроздовете са средни до големи, конични или цилиндрични, плътни. Зърната са средни по размер, закръглени или овални, зелено-жълти на цвят. Едно гроздово зърно тежи 150 – 200 g.

От гроздето се получават висококачествени ароматни бели вина. Количеството на захарта в мъстта варира от 20 до 24%, като общата киселинност на жилавката е 5 – 8 грама на литър. Алкохолното съдържание на виното е 12 – 13%. Препоръчително е то да се изстуди до 12°C.

Външни препратки 
 Жилавка 

Винени сортове грозде
Блатина

Блатината е винен сорт грозде, типичен за Херцеговина. Има червен цвят.

Един грозд тежи 200-300 грама. Количеството на захарта в плесента варира от 18 до 22%, като общата киселинност на жилавката е 6-7 грама на литър.

Алкохолното съдържание на виното е 12-13%. Препоръчително е то да се изстуди до 18°C.

Винени сортове грозде
Херцеговина
Икономика на Босна и Херцеговина
Дан Симънс

Дан Симънс () е американски писател на бестселъри в жанра фентъзи, хорър и научна фантастика.

Биография и творчество 
Дан Симънс е роден на 4 април 1948 г. в Пеория (Илинойс), Илинойс, САЩ.

Завършва с бакалавърска степен колежа „Уабаш“ през 1970 г. и с магистърска степен Университета на Вашингтон през 1971 г.

В периода 1971-1987 г. като начален учител по химия в Мисури, Ню Йорк и Колорадо. След това напуска работата си и се посвещава на писателската си кариера. Понякога преподава творческо писане в университетите.

Най-известен с научно-фантастичния си роман Хиперион, който му донася наградата Хюго. Другите романи от тази поредица са Падането на Хиперион, Ендимион и Триумфът на Ендимион. Той често обединява жанрове като научна фантастика, ужаси и фентъзи, понякога в един и същи роман.

Библиография

Хиперион 
 Хиперион (1989) – Хюго 1990, Награда Локус 1990
 Падането на Хиперион (1990)
 Ендимион (1996)
 Триумфът на Ендимион (1997)

Илион/Олимп 
 Илион (2003) – Награда Локус 2004
 Олимп (2005)

Джо Курц 
 Куфарът (2001)
 Hard Freeze (2002)
 Hard as Nails (2003)

Самостоятелни романи 
 Песента на Кали (1985) – Световна награда за фентъзи 1986, ИК „Бард“, 2007
 Лешояди (1989)
 Phases of Gravity (1989)
 Entropy's Bed at Midnight (1990)
 Prayers to Broken Stones (1990) – сборник кратки разкази
 Summer of Night (1991)
 Children of the Night (1992) – Награда Локус 1993 (Ужас)
 Summer Sketches (1992) – сборник кратки разкази
 The Hollow Man (1992)
 Lovedeath (1993) – сборник кратки разкази
 Fires of Eden (1994)
 The Crook Factory (1999)
 Darwin's Blade (2000)
 A Winter's Haunting (2002)
 Worlds Enough & Time (2002) – сборник кратки разкази
 Ужас (2007), ИК „Изток-Запад“, 2013
 Drood (2009)
 Black Hills (2010)
 Flashback (2011)
 The Abominable (2013)

Новели 
 This Year's Class Picture (1992)
 The Guiding Nose of Ulfant Banderoz (2012)

Екранизации 
 1990 Monsters – ТВ сериал, автор на 2 епизода
 2014 The Terror – ТВ сериал, автор и изпълнителен продуцент

Източници

Външни препратки 

  на Дан Симънс
 
 
 статия за Дан Симънс и книгите му в Starlighter.info 
 

Носители на награда „Хюго“
Носители на награда Локус
Носители на световна награда за фентъзи
Американски писатели на хоръри
Американски писатели фантасти
Американски фентъзи писатели
Рьоблинг

Рьоблинг е името на двама американски инженери, баща и син:
 Джон Огъстъс Рьоблинг (1806-1869)
 Уошингтън Огъстъс Рьоблинг (1837-1926)
Джон Огъстъс Рьоблинг

Джон Огъстъс Рьоблинг е пруски и после американски строителен инженер. Известен е с построения под негово ръководство Бруклински мост, обявен за национална строителна забележителност на САЩ.

Записва се (1824) за 2 семестъра и следва в Строителната академия в Берлин. Работи по строителството на военни пътища в Прусия.

Преселва се с брат си Карл и приятели в САЩ през 1831 г. Джон и Карл закупуват в окръг Бътлър, щата Пенсилвания земя с площ 6,4 кв. км и създават германската колония Саксонбърг (Saxonburg).

Джон Рьоблинг след време се връща към пътното строителство. В градчето Саксонбърг първи в САЩ започва производство на стоманени въжета. Той е сред пионерите в строителството на висящи мостове. Построява няколко известни моста: 2 моста в Питсбърг, мост над Ниагарския водопад и мост между градовете Синсинати и Ковингтън (по-късно наречен в негова чест Roebling Suspension Bridge).

Щатът Ню Йорк му възлага строителството на Бруклинския мост с отвор 486 метра. При заключителните измервания на строежа ферибот, забиващ пилони, удря лодката на Рьоблинг и го наранява. Вследствие от удара му е ампутирано разбито стъпало и 3 седмици по-късно умира от остра инфекция (тетанус).

Строителството на Бруклинския мост е завършено от неговия първороден син Уошингтън Огъстъс Рьоблинг. По-късно синът му Карл основава град Рьоблинг в щата Ню Джърси. Внукът му Вашингтон загива на кораба „Титаник“.

Източници

Външни препратки 
 Invention Factory: Detailed biography
 John Roebling Historic Saxonburg Society
 Международный год Джона Рёблинга 

Германски строителни инженери
Американски строителни инженери
Американски предприемачи
Германци в САЩ
Родени в Мюлхаузен
Починали в Ню Йорк
Починали от тетанус
Карасукска култура

Карасукска култура е археологическа култура от бронзовата епоха в Южен Сибир и Казахстан (от горното течение на Енисей до Аралско море), датирана към периода 13-9 век пр.н.е.

В антропологично отношение преобладава европеидният тип, подобно на предходните андроновска и афанасиевска култура, но в керамиката и бронзовите интрументи се забелязва силно влияние на степните области на Източна Азия.

Хората от карасукската култура отглеждат основно овце и може би са първите народи в степите, усвоили ездата. Изкуството им включва реалистични изображения на животни, които може би се развиват в по-късното скитско-сибирско изкуство. Селищата им се състоят от землянки, а мъртвите си погребват в каменни гробници с могила и квадратна каменна ограда. Те са умели в обработката на метала и типичен за археологичната им култура са извит бронзов нож и украсена дръжка, както и конска юзда.

По горното течение на Енисей карасукската култура е заменена от тагарската.

Археологически култури в Казахстан
Археологически култури в Русия
Култури от бронзовата епоха в Азия
Индоевропейци
Баланджар

Баланджар е някогашен град, столица на Хазарския хаганат до 722 г.

Той е бил разположен в днешен Дагестан, близо до Каспийско море. Според арабските историци Ибн ал-Факих и Абу ал-Фида негов основател е Баланджар ибн Яфет. Около 722 г. арабски войски преминават Кавказ и разграбват града, като много от жителите са избити или отведени в робство, а останалите бягат към други градове, като Самандар.

Хазарски градове
Исторически столици
Исторически градове в Дагестан
Итил

Итил (или Атил, от тюркски „голяма река“) е столицата на Хазарския хаганат от средата на 8 век до края на 10 век. Това е и тогавашното име на река Волга, в чиято делта се е намирал градът.

Град Итил е разположен в делтата на Волга, северозападно от Каспийско море. Освен столица на Хаганата, той е и един от най-големите търговски центрове на Пътя на коприната. В периода на разцвета му в града живеят евреи, християни и езичници, а мост го свързва с мюсюлманското селище Хазаран.

Вижте също 
 Хамлидж

Хазарски градове
Исторически градове в Астраханска област
Самандар

Самандар (Семендер) е някогашен град в днешен Дагестан, столица на Хазарския хаганат от 722 до средата на 8 век. Някои считат, че се е намирал край днешната столица Махачкала.

В града тогава живеят евреи, християни, мюсюлмани и езичници, като всички те имат свои храмове.

Самандар е известен с плодородните си градини и лозя и произвежданото там вино.

Хазарски градове
Исторически градове в Дагестан
Инбев

InBev е компания със седалище в Белгия, най-големият производител на бира в света, следвана от Anheuser-Busch, SABMiller и Heineken. Тя има офиси в повече от 30 държави и продажби в повече от 130 страни по света.

Нейният дял от световния пазар на бира е около 14% с общ обем на продажбите 8,6 млрд. евро (2004). Основните пазари на компанията са в Европа, Азия и Южна Америка. Притежава и няколко марки безалкохолни напитки. Годишно произвежда 19 милиарда литра бира и 2,5 милиарда литра безалкохолни напитки.

История 
InBev e образувана при сливането на белгийската Interbrew и бразилската Ambev през 2004 г.

Корените на Interbrew могат да бъдат проследени до основаната през 1366 г. пивоварна Den Horen, която от 1717 г. започва да използва марката Artois. Interbrew е образувана през 1987 г. при сливането на пивоварните Stella Artois и Piedboeuf, като компанията продължава да се разширява чрез поглъщания през 1990-те години.

Ambev е бразилска пивоварна компания, образувана през 1999 г. със сливането на Brahma и Antarctica. Тя има водеща позиция в Южна Америка и Антилските острови.

Собственост 
Акционери на компанията: 52,5% - Stichting Inbev, 1,28% - Inbev Foundation, 11,51% - EPS и други компании, действащи в интерес на Stichting Inbev, 34,86% са в свободно движение. Капитализация в края на декември 2007 г. - 35,5 млрд. Евро.

Марки бира 
InBev е собственик на повече от 200 марки бира. Според маркетинговата стратегия на компанията, те са разделени на 4 групи.
 Глобални основни марки, продавани масово по целия свят:
 Стела Артоа – 4-та марка в света
 Бекс – марката с най-голям износ от Германия
 Корона
 Brahma – 7-а марка в света
 Глобални специални марки, продавани по целия свят, но предназначени за по-специфични пазарни ниши (например Лефе и Хугарден)
 Международни марки, продавани в повече от 1 страна (например Bass, Staropramen)
 Местни марки, продавани в 1 страна:
 белгийски: Хугарден, Белвю;
 немски: Францисканер, Шпатенброй, Льовенброй;
 холандски: Dommelsch, Hertog Jan;
 бразилски: Antarctica, Bohemia, Brahma; 
 американски: Бъд Лайт и Бъдуайзър

България 
В България до 2010 г. Инбев произвежда местните марки „Астика“, „Бургаско пиво“, „Каменица“ и „Плевенско пиво“, както и Staropramen и Лефе по лиценз. След сливането си с Anheuser-Busch InBev продава българското си дружество на „Старбев“ и няма дейност в страната.

Външни препратки 
  Официален сайт
  Профил на biz.yahoo.com

Източници 

Пивоварни компании
Предприятия в Белгия
Льовен
Производители на безалкохолни напитки
Основани в Белгия през 2004 година
Карлсберг Груп

„Карлсберг Груп“ (Carlsberg Group) е датска компания, петият по големина производител на бира в света.

Компанията е основана през 1847 г. в Копенхаген от Якоб Кристиан Якобсен, който ѝ дава името на своя син Карл. Той решава да нарече бирата на първородния си син Карл. Втората част на името е знак за мястото, в което фабриката се намира — в подножието на най-високия хълм в околността („берг“ от датски означава „планина“). Първата бира „Карлсберг“ е бутилирана в новата фабрика през 1847 година, а първата бъчва за износ е транспортирана към Единбург, Шотландия, само една година по-късно. Освен първоначалната „Карлсберг“, днес компанията произвежда и марките „Туборг“, „Тетли“, „Холстен“ и други, а чрез дъщерната си компания Карлсберг България АД и българските „Шуменско“ и „Пиринско“. Има годишен оборот от 6,4 млрд. долара и пазарен дял около 25% в България.

Марки 
Марки произвеждани от пивоварната компания Carlsberg:

Масови:
 Carlsberg (Global)
 Carlsberg Export (UK).
 Elephant

Специални видове:
 Tuborg (Regional)
 FuZzi (Regional)
 Carls Jul (Regional)
 Tetley (UK)
 Holsten (Germany)
 Lav (Serbia)
 Feldschlösschen AG (Switzerland)
 Cardinal Lager (Switzerland)
 Baltika (Russia) – through the 50-50 joint venture BBH
 Pripps (Sweden)
 Carnegie Porter (Sweden)
 Falcon (Sweden)
 Karhu (Finland)
 Koff (Finland)
 Ringnes (Norway)
 Okocim, Bosman and Harnas (Poland)
 Пиринско и Шуменско (България)
 Saku (Estonia)
 Splügen and Bock 1877 (Italy)
 Troy and Venüs (Turkey).

Вижте също 
 Карлсберг България АД

Външни препратки 
 официален сайт на Carlsberg Group
 Официален сайт на „Карлсберг България“ АД

Пивоварни компании
Компании в Копенхаген
Основани в Дания през 1847 година
Плодороден полумесец

Плодородният полумесец е регион в Близкия изток, включващ днешните Израел, Ливан, остров Кипър, части от Йордания, Сирия и Ирак, Югоизточна Турция, достигащ плодородните земи около делтата и северното поречие на река Нил в Египет.

Понятието на английски Fertile Crescent е въведено от американския археолог от Чикагския университет Джеймс Хенри Брестед около 1900 г. Напояван от реките Йордан, Ефрат и Тигър и заемащ около 500 000 км2, регионът заема територията от източния бряг на Средиземно море, северно от Сирийската пустиня и през Джазира и Месопотамия до Персийския залив. Там най-рано са се зародили земеделието и животновъдството през каменната ера. Това е мястото на най-старите известни градски култури Йерихон и Чатал Хююк.

През зимните месеци се наблюдава повишено количество на валежите.

Вижте също 
 Машрик
 Левант
 Древен Близък Изток

Външни препратки 
 Карта на Плодородния полумесец
SABMiller

SABMiller (South African Breweries – Miller) е вторият по големина производител на бира в света след InBev.

Компанията е образувана през 2002 г. след сливането на South African Breweries и Miller Brewing. Седалището ѝ е в Лондон.

Основните ѝ пазари са в Африка, Северна Америка и Източна Европа. Най-продаваните марки на SABMiller са Castle, Miller Genuine Draft, Pilsner Urquell, Ursus.

Външни препратки 
 Официален сайт

Пивоварни компании
Компании в Лондон
Основани във Великобритания през 2002 година
Согдийска азбука

Согдийската азбука е създадена на базата на сирийската азбука, която на свой ред произлиза от арамейската. На нея са писани много будистки, манихейски, несториански и зорострийски текстове, както и писма, юридически документи и други светски текстове. Обикновено се пишело хоризонтално от дясно наляво. По-късно, може би под китайско влияние, започва да се пише вертикално, но за разлика от китайската писменост, колоните се подреждат от ляво надясно. Тази система е запазена в монголската азбука.

Согдийската азбука е основа на староуйгурската азбука.

Вижте също 
 Согдийски език

Абджади
Староунгарска писменост

Староунгарската писменост е писмена система, използвана от маджарите до началото на 11 век, когато първият християнски крал Ищван I въвежда латиницата.

Писмеността продължава да се използва в отдалечени части на Трансилвания до средата на 19 век. Макар понякога да е наричана унгарски руни, тъй като външно напомня руните, използвани от някои германски народи, староунгарската писменост не е свързана с тях, а произлиза от орхонската писменост и е много близка до писмеността, използвана от хуните.

Унгарските руни включват и някои не-буквени руни, които не са лигатури, а отделни знаци. Примери:

 TPRUS: 
 ENT: 
 TPRU: 
 NAP: 
 EMP: 
 UNK: 
 US: 
 AMB:

Примерен текст на староунгарски 
Текст от Sânmartin, 1501.
Лигатурите са подчертани.

Транслитерация в староунгарски:
ÚRNaK SZÜLeTéSéTÜL FOGVÁN ÍRNaK eZeRÖTSZÁZeGY eSZTeNDŐBE MÁTYáS
JÁNOS eSTYTáN KOVÁCS CSINÁLTáK MÁTYáSMeSTeR GeRGeLYMeSTeRCSINÁLTÁK
G IJ A aS I LY LY LT A

Азбуки
Азбука
Барановичи

Барановичи (; ) е град в Беларус, административен център на Барановичски район, Брестка област. Населението на града през 2010 година е 169 240 души.

История 
За пръв път се споменава през 1706 като частна собственост на рода Розвадовски. През 1870-те става важен железопътен възел на пресичането на линиите Варшава-Москва и Вилнюс-Лвов, като към края на века вече има близо 5000 жители, половината от тях евреи.

След Първата световна война градът става част от Полша. Към 1921 населението му вече е около 11 000 души, 2/3 от тях евреи, останалите главно беларуси, поляци и руснаци. Барановичи започва бързо да се разраства и се превръща във важен търговски и промишлен център, както и седалище на голям военен гарнизон. Поради нарастващата му важност, през 1938 е открит местен клон на Полското радио.

След подялбата на Полша през 1939 Барановичи е окупиран от Съветския съюз и в града пристигат около 3000 еврейски бежанци от окупираните от Германия територии. Градът е превзет от немците на 25 юни 1941, в началото на операция Барбароса. През август същата година в покрайнините на града е създадено гето, в което са затворени над 12 000 души. Между 4 март и 14 декември 1942 цялото еврейско население на гетото е изпратено в различни германски концентрационни лагери. Едва около 250 души оцеляват до края на войната.

Градът е превзет от Червената армия на 6 юли 1944 и след войната става част от Белоруската ССР. През 1991 влиза в състава на независима Беларус.

Побратимени градове 
  Йелгава, Латвия
  Карлово, България

Външни препратки 
 Довоенни снимки на Барановичи  
 История на Барановичи  
 История Барановичи  (на беларуси)

Градове в Брестка област
Бобруйск

Бобруйск или Бабруйск (; ) е град в Беларус, Могильовска област, административен център на Бобруйски район. Населението на града през 2012 година е 216 500 души. Разположен е по брега на река Березина.

История 
Археологически разкопки показват съществуване на славянско селище на мястото на Бобруйск през 5 век. По времето на киевския княз Владимир I там има селище на рибари и ловци на бобри, откъдето идва името на града. В средата на 14 век е построена гранична крепост на Ржеч Посполита. През първата половина на 17 век градът се превръща в голям търговски център поради стратегическото му разположение на пресичането на основни търговски пътища и река Березина. Процъфтяват занаяти, населението достига 5000 души.

През 1810 г. започва строителството на крепост, маркираща границите на Руската империя с Прусия и Австрийската империя. Тя е почти изградена през 1812 г. и задържа атаките на Наполеоновите войски в продължение на 4 месеца. След войната сградата е разширена и е завършена през 1820 г.

Преброяване от 1861 г. показва население от 15 766 души – беларуси, украинци, поляци и евреи. Повечето сгради, както и в останалите беларуски градове, са построени от дърво. След Наполеоновите войни еврейското население на Бобруйск устойчиво нараства. През 1897 г. от 34 336 жители 61% са евреи. Последните десетилетия на 19 век са отбелязани с погроми, последвали убийството на руския император Александър II. Повечето нападения са отблъснати от самоорганизирани еврейски въоръжени групи. Голям пожар от 1902 г. оставя 2500 семейства без подслон и нанася тежки материални щети, но градът бързо е построен отново, този път от тухли и камък.

През 1941 г. армиите на Нацистка Германия завладяват Бобруйск. 20 000 местни евреи са избити и погребани в масови гробове. В югозападната част на града са създадени гето и трудов лагер. През 1943 г. те са закрити и оцелелите евреи са избити. На 29 юни 1944 г. Червената армия превзема Бобруйск, убивайки над 20 000 германски войници. Градът е в развалини, а от довоенното население от 84 000 души след войната остават около 28 000 души. Населението от 1939 г. е достигнато в края на 1950-те благодарение на засилващата се урбанизация на страната.

Икономика 
В града се намира най-големият дървообработващ завод в Беларус, има химически и машиностроителни предприятия.

Побратимени градове

Външни препратки 
 Официален сайт  
 Bobruisk.org
Борисов

Борисов (; ) е град в Беларус, административен център на Борисовски район, Минска област. Населението на града през 2013 година е 180 100 души.

История 
Селището е споменато през 1102 година от Борис Всеславович, княз на Полоцк.

География 
Градът е разположен по брега на река Березина.

Население

Побратимени градове 
  Малоярославец, Русия
  Митишчи, Русия
  Ногинск, Русия
  Пазарджик, България
  Подолск, Русия

Външни препратки 
 Официален сайт на Борисовски районен изпълнителен комитет
Брест (Беларус)

Брест (; ; ), известен още като Брест-Литовск, е град в югозападната част на Беларус, административен център на Брестка област. Населението на града е 347 576 души (по приблизителна оценка от 1 януари 2018 г.).

История 

За пръв път градът е упоменат през 1019 година. В града е разположен мемориалът „Брестката крепост“, която е удържала на нацисткото нашествие в продължение на цял месец през 1941 г.; през 1965 година е обявена за Крепост-герой. В Брест е подписан Брест-Литовският мирен договор, с който през 1918 г. се прекратява войната между Съветска Русия и Централните сили, вкл. и България.

География 

Разположен е близо до река Западен Буг и границата с Полша.

Побратимени градове 
  Бяла Подляска, Полша
  Луцк, Украйна
  Москва, Русия
  Орел (град), Русия
  Петрозаводск, Русия
  Плевен, България
  Сен Никола, Белгия

Топографически карти

Източници
Витебск

Витебск или Вицебск (; ; ) е град в Беларус, административен център на Витебска област. Разположен е близо до границата с Русия и Латвия. Населението на града е 370 298 души (по приблизителна оценка от 1 януари 2018 г.) – трети в страната след столицата Минск и Гомел.

География 

Градът е разположен в североизточен Беларус в Беларуското поезерие – област на множество ледникови езера – и на живописните брегове на три реки: Западна Двина, Витба и Лучоса.

История 

Витебск е едно от най-старите селища в Европа. Според легенда Витебск е основан през 974 г. от принцесата на Киевска Рус Олга. Но първите данни за града в хрониките датират от 1021 г. От ранни времена градът бил познат като „воин“, така че не е случайно, че древният им символ представлявал ездач с щит и копие.

От 1802 до 1924 година градът е център на Витебска губерния.

Култура 
Днес Витебск е основен научен, културен и индустриален център на Беларус. Беларуският държавен академичен театър, наречен на Якуб Колас, е един от най-старите в държавата. Въпреки че Витебск преживява много войни, в него са запазени редица архитектурни забележителности: Дворец на губернатора, църква „Св. Барбара“ (католическа), църква „Св. Михаил“ и няколко сгради на католически манастири.

Известни личности 
 Родени във Витебск
 Жорес Алфьоров (р. 1930), физик
 Иван Солертински (1902 – 1944), музиковед
 Марк Шагал (1887 – 1985), художник

 Други личности, свързани с Витебск
 Казимир Малевич (1878 – 1935), художник, преподава в града през 1919 – 1922

Източници
Могильов

Могильов (; ) е град в Беларус, административен център на Могильовска област. Населението на града е 381 353 души (по приблизителна оценка от 1 януари 2018 г.). Градът е пристанище на река Днепър.

Спорт 
 Футбол: „Днепър“, ФК „Савит“ Могильов
 Хокей: ХК „Химволокно“
 Волейбол: „Техноприбор“, „Металург БЕЛА“
 Хандбал: „Машека“

Външни препратки 
 Официална уебстраница на град Могильов 
 Герб

Побратимени градове 
 Габрово, България

Галерия

Източници