alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Romani

Romani er romaernes (forældet dansk: zigeunernes ell. sigøjnernes) sprog.

Romani er et af flere sprog, der anvendes af romaerne. Sproget tilhører den indoariske gren af den indoeuropæiske sprogfamilie. 
Mange dialekter af romani er så divergerende at de undertiden betragtes som selvstændige sprog. Den største dialekt er Balkan Romani (700.000), Karpaterne Romani (500.000), og Sinti Romani (300.000). Nogle romasamfund taler blandede sprog baseret på det omgivende sprog med bibehold af Romani-afledte ord - disse er kendt af lingvister som Para-roma, snarere end dialekter af sproget romani.

Sproget tilhører den indoariske gren af de indoeuropæiske sprog. Sproget er således beslægtet med de sprog. der tales i det nordlige Indien og Pakistan, hvilket menes at indikere romaernes oprindelse. Låneord som er optaget i romani gør det muligt at spore de store linjer i romaernes vandring mod vest.

Romani er tættest beslægtet med punjabisk og pothohari hvilket ses af at de tre sprog har nogle ord og grammatiske træk til fælles som ingen andre sprog har.

Talere af sproget romani 
 
Ofte omtales sproget som romani ćhib "sproget romani" eller romanes "på en rom måde". 
Omtalen stammer fra romaniordet rom, som betyder "et medlem af (romani-) gruppen" eller "mand", det er også her udtrykket "roma" på engelsk stammer fra, selv om nogle romagrupper refererer til sig selv ved hjælp af andre demonymer (f.eks. 'kaale' og 'sinti'). Den engelske stavemåde "Romani" om sproget kan også findes, hvilket afspejler en anden transskription af romani-fonemet /r/.  
Frem til slutningen af 1800-tallet blev der som regel henvist til sproget som "Gypsy Language" i engelsksprogede tekster.

Kilder

Eksterne henvisninger 

 Romnet.dk – Websiden om romaer i Danmark og Europa

Romani sprog
Europæiske minoritetssprog
George Adamski

George Adamski (født 17. april 1891, død 26. februar 1965) var en polskfødt amerikaner. Han var en af de første personer, som offentligt hævdede at have set og fotograferet ufoer, mødt aliens og kæmpet med/mod dem. Han skrev adskillige bøger, som var relaterede til hans påstande, inklusive den bedst sælgende Flying Saucers Have Landed (1953), som blev skrevet sammen med Desmond Leslie. Adamskis arbejde bliver almindeligvis opfattet som fiktion.

Han hævdede at have mødt et rumvæsen fra Venus med navnet Orthon. Adamski kan således se ud til at have inspireret Orthon-bevægelsen.

Eksterne henvisninger 
 IGAP
 Adamski Foundation
 Resume af Adamskis liv og påstande  

Personer fra Polen
Ufo
Faglitterære forfattere fra USA
Foo fighter

Navnet/begrebet foo fighter blev dannet af de allierede luftfartøjers piloter under anden verdenskrig for mystiske luftfænomener, som f.eks. glødende kugler, set i luftrummet over Tyskland. Oprindeligt blev foo fighter anvendt med en halv-nedsættende henvisning til japanske kamppiloter, som var kendt for deres uberegnelige flyvning og ekstreme manøvrering. Foo fighter var derfor en rammende frase for uberegnelige hurtigt flyvende objekter (som f.eks. ufoer). Man troede under krigen, at det måske var et hemmeligt nazi-våben, men tyskerne var ligeså mystificeret af fænomenet.

Måske har termen foo fighter oprindelse i den surrealistiske tegneserie Smokey Stover. Smokey, en brandmand, var glad for at sige "Where there's foo there's fire."

Se også 
 Foo Fighters – for den amerikanske rockgruppe.

Kildeangivelser 

Ufo
Prosper Mérimée

Prosper Mérimée (født 28. september 1803, død 23. september 1870) var en fransk forfatter og historiker. Mérimée er nok mest kendt for den korte roman Carmen, der danner basis for Georges Bizets opera med samme titel. Af andre værker kan nævnes romanen Bartholomæusnatten.

Til fransk oversatte han flere russiske forfattere som Pusjkin, Gogol og Turgenjev.

Han var senator og medlem af Académie française og Æreslegionen.

Udvalgte værker 
 Matteo Falcone (1829).
 La Vénus d'Ille (1837).
 Colomba (1840).
 Carmen (roman i 3 + 1 dele) (1845).
 Lokis (1869).
 La Chambre bleue (1872).

Eksterne henvisninger 

Romanforfattere fra Frankrig
Historikere fra Frankrig
Riddere af Æreslegionen
Oversættere fra Frankrig
2 хилядолетие пр.н.е.

Второто хилядолетие обхваща периода от началото на 2000 пр.н.е. до края на 1001 пр.н.е.

Събития 
 19 век пр.н.е. – Хетско царство в Анатолия
 18 век пр.н.е. – Вавилон става регионален център на власт
 16 век пр.н.е. – Микенска цивилизация
 15 век пр.н.е. – залез на Минойската цивилизация (край 1375 пр.н.е.) на Крит
 14 век пр.н.е. – библейско начало на монотеизъмa
 13 век пр.н.е. – основаване на Древна Атина (1235 пр.н.е.)
 12 век пр.н.е. – според Библията Ханаан е завладян от евреите, т.е. от арамеите

Изобретения, открития 
 20 век пр.н.е. – първите ветроходни кораби
 Индия развива кастовата система
 Китай открива комета
 Опитомяване на камилата и започване на търговията с кервани
 17 век пр.н.е. – първите сричкови надписи (1630 пр.н.е.)
 14 век пр.н.е. – първите гръцки надписи

Личности 

 Авраам – „бащата на народа на Израил“ (* 1948 пр.н.е.)
 18 век пр.н.е. – Хамурапи, цар на Вавилон
 15 век пр.н.е. – Хатшепсут, жена-фараон от Древен Египет от 18-а династия
 14 век пр.н.е. – Ехнатон, египетски фараон от 18-а династия
 14 век пр.н.е. – Тутанкамон, египетски фараон от 18-а династия
 13 век пр.н.е. – Рамзес II, египетски фараон от 19-а династия
 13 век пр.н.е. – Салманасар I обединява Асирия (1276 пр.н.е.)
 Тезей – легендарен цар на Атина (упр. 1234 – 1204 или 1213 пр.н.е.)
 Саул – първият цар на евреите (1000 пр.н.е.)
 Моисей – Танах, син на Амрам и Йохевед (Йохаведа)

Хилядолетия
3 хилядолетие пр.н.е.

Третото хилядолетие обхваща периода от началото на 3000 пр.н.е. до края на 2001 пр.н.е.

Събития 

 31 век пр.н.е. – започване на Архаичен период на Египет
 Разцвет на Ур в Месопотамия (2474 – 2398 пр.н.е.)
 Първата династия на Вавилон
 3. династия (ок. 2640 – 2575 пр.н.е.) и 4. династия (ок. 2575 – 2465 пр.н.е.) в Египет, начало на Древен Египет (3. – 6. династия), времето на пирамидите
 Индогерманите в Гърция (23 век пр.н.е.)
 2501 пр.н.е. – потопът

Култури

Близък Изток 

 ок. 2900 – 2350 г. пр.н.е.: Ранен династичен период в Месопотамия
 ок. 2334 – 2154 г. пр.н.е.: Акадска империя
 3100 – 2686 г. пр.н.е.: Архаичен период на Египет
 ок. 2700 – 1600 г. пр.н.е.: Староеламитски период.
 2686 – 2181 г. пр.н.е.: Старо царство, период от историята на Древен Египет
 2181 – 2055 г. пр.н.е.: Първи преходен период на Древен Египет
 ок. 3000 г. пр.н.е.: Културата на нубийската група A приключва.
 ок. 2300 г. пр.н.е.: Културата на нубийската група C.

Европа 

 ок. 3200 г. пр.н.е.: Цикладска цивилизация в Егейските острови
 ок. 3200 – 3100 г. пр.н.е.: Еладски период
 ок. 3200 – 2800 г. пр.н.е.: Оциерска култура
 ок. 3200 г. пр.н.е.: Основаване на най-старата цивилизация в Европа – Минойска цивилизация.
 Култура на шнуровата керамика
 Късна майкопска култура
 Късна винчанска култура
 Култура на кълбовидната амфора
 Ямна култура, катакомбна култура, вероятно локуси на индоевропейска сатемизация.
 Синтащинската култура се появява от катакомбната култура от около 2200 г. пр.н.е., вероятно място на протоиндоиранската.
 Бутмирска култура
 Баденска култура

Южна Азия 
 ок. 2800 – 2600 г. пр.н.е.: Индска цивилизация

Изобретения, открития 

 Метрология и Абак в Месопотамия
 Строеж на голямата пирамида в Гиза (26 век пр.н.е.)

Личности 
 Гилгамеш – цар на Урук в Шумер
 Мескаламдуг – цар на Урук
 Мескаламдуг – 2600 пр.н.е. цар на Урук
 Саргон Акадски – цар, основател на Акад и Шумер (2371 – 2316 пр.н.е.)
 Матусал – син на Енох (3073 – 2104 пр.н.е.) и дядо на Ной
 Нармер – египетски фараон от 0. династия, управлявал ок. 3000 пр.н.е.
 Джосер – египетски фараон от 3. династия
 Хеопс – египетски фараон от 4. династия
 Хефрен – египетски фараон от 4. династия
 Микерин– египетски фараон от 4. династия

Хилядолетия
4 хилядолетие пр.н.е.

Четвъртото хилядолетие обхваща периода от началото на 4000 пр.н.е. до края на 3001 пр.н.е.

Събития 

 40 век пр.н.е. —
 Възниква първата корейска цивилизация
 18 март 3952 г. пр.н.е. – Сътворение на Света според Беда Достопочтени

 39 век пр.н.е. —
 3807 – 3806 пр.н.е. се построява най-стария път в Съмърсет, Англия, дълъг 2000 м
 3800 пр.н.е. – Край на Обейдската култура в Месопотамия

 38 век пр.н.е. —
 3761 г. пр.н.е. – Започва юдейския календар
 Откриване на пироните

 37 век пр.н.е. —
 36 век пр.н.е. —

 35 век пр.н.е. – Втора преселническа вълна̀ от територията Курганна култура
 В Месопотамия се образуват първите градове-държави (Урук, Ур и др.)

 34 век пр.н.е. – крайна фаза на неолита
 Леденият човек Йоци живее около 3340 пр.н.е.

 33 век пр.н.е. – Сахара става от населена пустиня – виж скални рисунки на Сахара

 32 век пр.н.е. – Финикийските градове Библос и Сидон започват кедър-търговия с Египет
 11 август 3114 пр.н.е. – започва броенето на календара на цивилизацията на маите в Мезоамерика с начална дата 0.0.0.0.0.

 31 век пр.н.е. – започва Ранното царство или Архаичен период на Египет

Личности 
 Скорпион I – древноегипетски фараон (3200 пр.н.е.)
 Нармер – египетски фараон (3100 пр.н.е.)

Хилядолетия
5 хилядолетие пр.н.е.

Петото хилядолетие обхваща периода от началото на 5000 г. пр.н.е. до края на 4001 г. пр.н.е.

Събития 
 ок. 5000 пр.н.е.: Пеласгите мигрират към Балканите
 Сведения за град Газа
 1 януари 4713 пр.н.е.: 12:00 часа (= JD 0), започване на измерението на времето на Юлианската дата (или Юлиански ден), ползвана най-вече в астрономията и геодезията (9 декември 2010 г., 05:47:58 ч. TDT = дата 2.455.539,74164.)
 Винчанска култура (6, 4, и 3 хлдл.)

Изобретения, открития 
 Плугът или ралото се въвеждаат в Европа

Хилядолетия
Среднокаменна епоха
6 хилядолетие пр.н.е.

Шестото хилядолетие обхваща периода от началото на 6000 г. пр.н.е. до края на 5001 г. пр.н.е.

Събития 
 Британия се отделя от европейската земя, заради стопяване на глетчер.
 ок. 5567 г. или 5510 пр.н.е. – Босфора се прекъсва и солена вода от Средиземно море създава Черно море. Предполага се, че това е природното бедствие, описано в легендата за Потопа.
 Средиземноморската територия има мусонски климат.
 Винчанска култура, 5400 – 4500 пр.н.е. в Югоизточна Европа

Изобретения, открития

Личности 

Хилядолетия
Среднокаменна епоха
Фуджи

Вулканът Фуджи (, Фуджисан или, по английската Система на Хепбърн Fuji) се намира на остров Хоншу и е най-високата точка на Японските острови – 3776 m. Вулканичната дейност е затихнала (последно изригване-около 1707 г.), когато вулканичната пепел стигнала до Токио, отдалечен на 100 km. Сега кратерът е покрит почти през цялата година с гъста снежна покривка с изключение на месеците юли и август, когато е най-удобното време за изкачване.

Вулканът Фуджи е не само чудо на природата, но и свещено място. Будистите го почитат като врата към отвъдния свят. Кратерът на вулкана е известен с името Найин (Светилището). Фуджисан заема важно място и в древната японска религия шинтоизъм, чиито последователи вярват, че скалите, дърветата и всички природни форми се обитават от богове и духове.

Със своя покрит със сняг конусовиден връх, елегантно спускащи се склонове и идеално кръглата форма на основата, Фуджи е изключително красив. Издигайки се стремително към небето почти от морското равнище, при ясно време той се вижда от разстояние 80 км. Фуджисан е млад вулкан – появил се е преди около 600 000 години. Известни са 18 негови изригвания.

Най-добре е да се озовете на върха на Фуджи по залез, когато по небето, като по огромна палитра, греят невероятни цветове. До 1868 г. било забранено на върха да се изкачват жени. Според японците е недопустимо да не изкачиш Фуджи поне веднъж в живота си, както е нелепо да го изкачиш повече от един път.

Най-посещаваната планина в света е именно Фуджисан.

Планини в Япония
7 хилядолетие пр.н.е.

Седмото хилядолетие обхваща периода от началото на 7000 г. пр.н.е. до края на 6001 г. пр.н.е.

Събития 

 6500 пр.н.е. – Начало на Обейдската култура в Месопотамия
 Започва разпространяване на развито земеделие от Мала Азия към останалите части на Европа
 Предполагаемо начало на медната епоха. Първи халколитниобраци са намерени в Чатал Хююк, Анадола и Иракски Кюрдистан. Пренася се от Близкия изток към Балканите и Северна Африка.
 Най-ранни археологически находки в Шотландия
 Наченки на грънчарството в района на Плодородния полумесец

Изобретения, открития 
 Най-ранни сведения за отглеждане на домашни кокошки – в Югоизточна Азия
 6400 пр. Хр. колелото (Шумерите)
 6000 пр. Хр. керамика (Йерихон)

Източници 

Хилядолетия
Среднокаменна епоха
8 хилядолетие пр.н.е.

Осмото хилядолетие обхваща периода от началото на 8000 г. пр.н.е. до края на 7001 г. пр.н.е.

Събития 

 Първи градове, като Чатал Хеюк в Анадола, Турция, с население около 7000 души.

Изобретения, открития 
 Начало на селското стопанство.
 ок. 8000 пр.н.е.: Одомашняване (опитомяване) на домашното говедо в днешна южна Турция.
 ок. 8000 пр.н.е.: Одомашняване на домашната коза в предния Ориент.
 ок. 7500 пр.н.е.: евентуално опитомяване на домашната котка на остров Кипър.

Източници 

Хилядолетия
Среднокаменна епоха
Старокаменна епоха
9 хилядолетие пр.н.е.

Деветото хилядолетие обхваща периода от началото на 9000 г. пр.н.е. до края на 8001 г. пр.н.е.

Събития 

 Световното население през 9 хилядолетие пр.н.е. е около пет до десет милиони хора.
 Развива се аграрната култура в Тел Абу Хурейра на Ефрат (на 120 км източно от Алепо).
 Културите от Гьобекли тепе (Шанлъурфа, провинция в Анатолия, Турция) и Тел Дсчаʿдат ал-Мугхара (близо до Алепо в Северна Сирия).
 Йерихон е по-ранно селище, подобно на град.
 Развиват се вероятно матриархатските общества.

Изобретения, открития 
 Поява на производство на кошници в Близкия изток.

Източници 

Хилядолетия
Среднокаменна епоха
Старокаменна епоха
10 хилядолетие пр.н.е.

Десетото хилядолетие обхваща периода от началото на 10000 г. пр.н.е. до края на 9001 г. пр.н.е.

Епоха 
 Ок. 9640 пр.н.е. – край на ледниковия период Плейстоцена и началото на топлия период Холоцен
 Ок. 9600 пр.н.е. – началото на Среднокаменната епоха в Средна Европа.

Събития 

 Построен е Гьобекли тепе, преди 11500 години. Светилището и градът са просъществували 2000 години и са изоставени преди 9500 пр.н.е. Намира се в югоизточна Анадола, до съвременната граница на Турция със Сирия.
 В Северна Америка се появява културата Кловис. Тя съществува ок. 9500 до 9000 пр.н.е.
 Между 9800 и 8280 пр.н.е. се населява южния ъгъл на Америка (Огнена земя).

Изобретения, открития 
 Ок. 10 000 пр.н.е. – доказателства за отваряне на черепи по изкуствен начин (Trepanation) в днешно Мароко.

Източници 
 Kislev, Mordechai E.; Hartmann, Anat & Bar-Yosef, Ofer (2006a): Early Domesticated Fig in the Jordan Valley. Science (journal) 312(5778): 1372.  PMID 16741119 (HTML abstract) Supporting Online Material
 Kislev, Mordechai E.; Hartmann, Anat & Bar-Yosef, Ofer (2006b): Response to Comment on Early Domesticated Fig in the Jordan Valley. Science (journal) 314(5806): 1683b. PDF fulltext
 Lev-Yadun, Simcha; Ne'eman, Gidi; Abbo, Shahal & Flaishman, Moshe A. (2006): Comment on Early Domesticated Fig in the Jordan Valley. Science (journal) 314(5806): 1683a. PDF fulltext
 Roberts, J. (1996): History of the World. Penguin.

Хилядолетия
Среднокаменна епоха
Старокаменна епоха
Мандат

В политиката мандатът е власт, получена от избирателите да се действа като негов представител. Често се казва, че изборите са дали мандат на новото избрано правителство да провежда определена политика (обявена от победилата политическа партия).

Периодът, за който някой (правителство, президент) е избран да управлява, също се нарича мандат. Съответно, когато правителството се стреми към преизбиране, се казва, че иска „нов мандат“.

Политическа терминология
Фатах

Фатах (ал-фа̀тах или ал-фатх, на арабски الفتح) е обратен акроним от арабските думи в израза „харакат ат-тахрир ал-уатани ал-филастини“ (буквално: „движението за освобождаване на палестинската родина“).

Това е палестинска партия, основана през 1959 от Ясер Арафат. През 1967 – 1968 Фатах се присъединява към Организацията за освобождение на Палестина (ООП) и Арафат става неин лидер през 1969.

Дълго време целта на Фатах е да бъде създадена независима арабско-палестинска държава на територията на Израел, който да бъде унищожен. Водачите на Фатах са прогонени от Йордания в Ливан след сблъсъците с йорданските сили през 1970 – 1971, които започват с Черния септември през 1970. След като политическите лидери на Фатах приемат да създадат държава само на палестинките араби на териториите, отредени за нея от ООН, те фактически признават правото на евреите на собствена държава и, след преговори с Израел, се създава Палестинската автономия с президент Я. Арафат.

Палестинският президент Махмуд Абас е сегашният председател на Фатах. Той е избран на тази длъжност малко след смъртта на Ясер Арафат през 2004.

На 8 август 2009 той е преизбран за лидер на „Фатах" чрез консенсус на конгреса на партията. Преизбирането на Абас без гласуване беше предопределено, защото за лидерското място нямаше други предложения.

Западен бряг
Израелско-палестински конфликт
Политически партии в Палестина
Прозорец

Прозорецът е отвор в стената на сграда, предназначен за достъп на светлина и чист въздух. Прозорец е и всеки остъклен отвор, осигуряващ визуален контакт с вътрешността на обект, както и приспособлението за затваряне на този отвор.

В архитектурата 

Повечето прозорци на сгради са рамкирани с дърво или метал, като основно се състоят от едро, често тънко стъкло. В исторически план има множество и различни по размер, форма и предназначение прозорци. Едни от първите прозорци представлявали отвор с опъната на дървена рамка кожа или платно. По-късно се появяват два вида прозорци, пропускащи светлина, но не въздушни течения в помещенията: мулионирания прозорец, съединяващ няколко парчета стъкло в обща плоскост и хартиения прозорец. Мулионираният прозорец става популярен в Европа, където предпазва от вредните атмосферни условия. Хартиеният се налага в Китай и Япония. В църковната архитектура се популяризира стъклописта, която по-късно намира място и в декоративната украса в интериор и екстериор на множество частни и обществени сгради през 19 и 20 в.

Видове прозорци 
 Венециански прозорец – съставен е от три отвора – два странични, по-ниски и един централен, по-висок и завършващ с арка. Още — прозорец серлиана, паладиански прозорец.

 „Волско око“ (тип прозорец) – кръгъл прозорец.

 Еркерен прозорец — с полукръгла плоскост. Издаден, както еркера, пред линията на фасадата.
 Издаден прозорец – с плоскост в три или в повече страни, често издаден пред линията на фасадата. Понякога продължава до първия или и до по-горните етажи.
 Йесеев прозорец – средновековен тип прозорец, конструиран във формата на Дърво Йесеево.
 Капандура – прозорец на покривна конструкция, следващ вертикалното направление на фасадата, не наклона на покрива. За целта се обособява със собствено покривно покритие.
 Касетиран прозорец – често срещан двукрилен прозорец, разделен по вертикала на касети чрез шпросни.
 Копиевиден прозорец – висок и тесен прозорец, чийто горен край завършва в силно заострена арка. Използван в готическата архитектура (най-вече през 13 в.).
 Кръстовиден прозорец – прозорец, разделен само от един мулион и един щурц.
 Ориел – издаден в полукръг прозорец с отвори, както отпред, така и отстрани. Обикновено конструкцията му се носи от корбели.
 Плъзгащ се прозорец – прозорец, съставен от две приплъзващи се във вертикално направление рамки. Много често срещан в Англия и САЩ.
 „Колело“, прозорец-колело – ранна форма на розета. Мулионите тук, разположени като спици на колело, представляват малки колони с бази и капители.
 Розета — кръгъл прозорец с рамки от каменна резба. Рамките се разполагат радиално от центъра към зъбците по ръба на външната окръжност. Розетките обикновено са с богата стилизирана орнаментировка.

 Френски прозорец – подобна на двукрила врата двойка касетирани прозорци, спускащи се до земята. За пръв път използван във Версай през 1680 г.
 Чикагски прозорец – разположен между две носещи подпори на просвет прозорец, с голяма и неподвижна средна част. Страничните две части са с плъзгащи се прозорци. Въведен в началото на 20 в.

Архитектурни елементи
Мануелин

Стил Мануелин или Португалска късна или пламтяща готика в архитектурата е названието на последния период на готическата архитектура в Португалия от първите десетилетия на 16 век по време на управлението на крал Мануел I.

Характеристика 
За пищно орнаментирания стил е характерна комбинацията от сложна декорация с морски мотиви (усукани корабни въжета, раковини, корали, вълни, риби, котви) и готически органични форми. Вдъхновението за него идва от Великите географски открития, осъществени по море. Стилът естетизира и възхвалява основните „виновници“ за големия икономически просперитет на страната от онова време.

В мануелина се срещат освен готически още и испански, италиански и фламандски елементи, а по-късно и влияния от италианския Ренесанс.

Названието на стила е дело на Франсиско Адолф Вернхаген – хроникьор, дипломат и виконт на Порто Сегуро, и е записано в хрониките му за манастира в Санта Мария ди Белен от 1842 г. То идва от името на крал Мануел I (управлявал 1495 – 1521), тъй като се развива именно по време на неговото управление.

Характерен пример за мануелин са манастирът и църквата „Санта Мария“ в Белен.

Огромна част от най-старото архитектурно наследство от този стил е унищожена по време на Лисабонското земетресение от 1755 г. и от последвалото го цунами. Те унищожават кралският дворец на Мануел I и болницата „Вси Светии“ наред с няколко църкви. Въпреки бедствието днес съществуват в оригиналния си вид манастирът „Жеронимуш“ и малката крепост „Беленската кула“ в квартал Белен в Лисабон.

Мануелинът става популярен още в Испания, Мексико и Индия.

Образци на стила 
 

 Пристройка към романската ротонда на тамплиерите в Томарски манастир (архитект Диогу ди Аруда).
 Кула Белен, 1515 – 1520 (архитект Франсишку де Аруда, брат на Диогу де Аруда).
 Манастир на йеронимитите (Жеронимуш) в Белен, гробница на крале и герои на Португалия, 16 век, автори Бойтак и Жуау ди Каштилю.
 Кралски дворец Синтра (Португалската Алхамбра), сред. на 15 век.
 Манастир „Свети кръст“ в Коимбра
 Вътрешният двор на Манастир „Света Мария де Виктория от Баталя“ в Баталя

Художници свързани със стила 
Жоржи Афонсу (на порт. Jorge Afonso, 1470 – 1540) е португалски придворен художник на португалския крал Мануел I, а от 1529 г. е живописец при крал Жуау III. Художественото му ателие е в Лисабон близо до църквата „Санто Доминго“. В това ателие художествено образование получава цяло поколение португалски художници – Кристобал де Фигейреду, Гарсия Фернандуш, Грегорио Лопеш и Жорже Леал.

Вижте също 
 Барок

Източници 
 Atanázio, A Arte do Manuelino, Lisbon, Presença, 1984.
 Turner, J., Grove Dictionary of Art, MacMillan Publishers Ltd., 1996; ISBN 0-19-517068-7
 The Rough Guide to Portugal, March 2005, 11th edition, ISBN 1-84353-438-X
 Smith, Robert C., The Art of Portugal 1500 – 1800; Weidenfeld & Nicolson, London, 1968 ISBN 0-297-76096-3

Външни препратки 
 Манастир Светия Кръст (Mosteiro de Santa Cruz)
 История на Коимбра

История на архитектурата
Култура на Португалия
Керамика

Керамиката ( – глина) е общото наименование на изделия от неорганични, неметални материали (например глина) и техните смеси с минерални добавки. Изделията се използват за домакински съдове, стенна украса и други. Тя намира приложение в строителството, архитектурата, медицината, науката и дома.

В по-общ смисъл терминът се използва от XIX в., обхващайки като значение всички грънчарски (груба керамика), майолика и порцеланови (фина керамика) изделия. Думата идва от названието на рог за пиене на вода, откъдето впоследствие така се именуват всички глинени съдове. Същото име носи и квартал в Древна Атина, населен предимно с грънчари.

Керамичното производство е първото овладяно от човека химично производство. Керамичните изделия са също така и добри топлоизолатори.

В България професионално керамика се изучава в Националната гимназия за приложни изкуства „Проф. Венко Колев“ в Троян и Националната художествена академия в София.

Източници

Вижте също 
 Грънчарство

Външни препратки 
 Сайт на секция „Керамика“ при СБХ 
 Секция на сайт на тема „Българска керамика“
Комод (мебел)

Комодът (фр. commode) е вид скрин с подсилена декоративна функция. Наречен е така (commode — „удобен“), тъй като е по-удобен от предшестващия го обикновен скрин. Характерна при него е формата бомбе.

В миналото терминът се е използвал още и за стол, поставян да прикрива нощно гърне.

Обзавеждане
Фондация за свободен софтуер

Фондацията за свободен софтуер (, съкратено FSF) е организация с идеална цел, основана от Ричард Столман през 1985 г., за да узакони свободното придвижване на copyleft базирания софтуер, с което той получава универсалната свобода за дистрибуция, модифициране и патентно право без ограничения от закона. Фондацията е регистрирана в щата Масачузетс, САЩ.

През 2019 г. основателят на фонда Ричард Столман напуска поста президент на фонда.

Изпълнителен директор на фонда е Джон Съливан.

Фондацията FSF набляга върху създаването на нов свободен софтуер и включването му в съгласувана система с цел да се намали до минимум нуждата от употреба на комерсиален софтуер.

FSF подпомага разработката и използването на свободен софтуер – по-специално операционната система GNU (използвана по-често във варианта Debian GNU/Linux) и свободна документация. FSF насърчава пропагандата на етичните и политическите ползи от употребата на свободен софтуер.

FSF защитава, съхранява и предлага свободен софтуер. Тя разпространява копия на програмите от проекта GNU и учебници срещу такса за доставката. Фондацията получава и пожертвувания, които насочва към проекта GNU.

Ръководствата за софтуер трябва да са свободни поради същите причини, поради които и софтуерът трябва да е свободен, и понеже ръководствата в известна степен са част от софтуера.

Същите аргументи имат смисъл и за други видове произведения от практическо естество – с други думи произведения, които включват в себе си полезни знания като образователни и справочни материали. Уикипедия е най-известният пример.

Признание 
 1999 г.: FSF получава премията „Линус Торвалдс“ () за софтуер с отворен код
 2005 г.: FSF е отличен с премията „Prix Ars Electronica“ в категорията „Цифрови общества“

Източници

Външни препратки 
  Официален сайт на FSF

Свободен софтуер
Организации в Бостън
Свободен софтуер
Основани в САЩ през 1985 година
Свободен софтуер

Свободен софтуер (, подобно на open source) е термин, който се използва за компютърни програми, чиито автори дават на потребителя правото свободно да ги изпълнява, копира, изучава, променя и подобрява, и използва.

За да може дадена програма да бъде определна като свободен софтуер, лицензът, под който е публикувана, трябва да гарантира на всички потребители следните свободи:

 Свободата да използват програмата за каквато и да е цел;
 Свобода да изучават начина на работа на програмата и да я променят и пригаждат според собствените си нужди (за това е необходим достъп до изходния код);
 Свобода да разпространяват програмата, така че да помогнат на друг потребител;
 Свободата да разпространяват променените версии на програмата. По този начин те дават възможност на цялото общество да извлече полза от промените (за това е необходим достъп до изходния код).

Съществуват различни лицензи, които дават на потребителя тези свободи. Най-популярните са GNU General Public License (GNU GPL) и BSD License. Лицензионното споразумение GNU GPL, за разлика от BSD License, не само предоставя тези четири свободи, но и ги защитава — налага единственото ограничение всички производни програми да са също свободен софтуер, лицензиран под GNU GPL. И двата лиценза се радват на широка употреба: например GNU GPL се използва в най-популярната свободна операционна система GNU/Linux, а BSD License — във FreeBSD.

Подобни свободи, но предназначени за документация или друга форма на знанието, се дават от GNU Free Documentation License (GNU FDL). Материалите в тази енциклопедия са публикувани при условията на GNU FDL.

Определението за отворен код 
Въпреки че определението за отворен код от Open Source Initiative (OSI) () e до голяма степен съвместимо с това за свободен софтуер и не му противоречи, ФСС (Фондация за свободен софтуер) не одобрява термина, тъй като според нея той заобикаля въпроса за свободата и набляга само на практическите цели. При отворения код се предоставя свободен достъп до изходния код на програмата, за да може той да бъде проучван (както се постъпва и при свободния софтуер). За разлика от лицензите на свободния софтуер обаче, лицензите на отворения код не съдържат изрично разрешение за подобряване на програмата от трети лица и за свободно разпространяване на подобрените версии.

Бележки

Вижте също 
 Софтуер с отворен код
 Безплатно и достъпно онлайн университетско образование чрез eLMS
 Свободна култура
 Свободен хардуер
 Свободно съдържание
 Фондация за свободен софтуер

Външни препратки 

 Кратък наръчник за журналисти по темата за свободния софтуер , от FSA-bg.org
 Free Software Foundation (FSF), Фондация за свободен софтуер (ФСС)
 Open Source Initiative (OSI), Инициатива за софтуер с отворен код
 Софтуерът и софтуерната индустрия
 Как да стана хакер
 „Катедралата и базарът“, книга за революцията на свободния софтуер като преимущества откъм технически и социални предимства пред затворения модел на собственическия софтуер със затворен код
 Теоретични импликации на софтуерната революция
 Action „Use Free Software“
 Каталог с безплатен и свободен софтуер
Инкрустация

Инкрустация е вид декоративно приложно изкуство за украсяване на изделия от дърво, камък, кост и др., при което в тях се врязват елементи за украса от друг материал (злато, сребро, седеф и др.)

Когато инкрустацията е от дърво върху мебели, направени също от дърво (слоеста мозайка с парчета дървен фурнир подобно на интарзията), се среща френското маркетри (. Често това се прави с цел украса на мебел, направена от по-груб и евтин материал, с резбовани парчета от друг, по-представителен вид.

Източници 

Приложни изкуства
Ихтиозаври

Ихтиозаврите (Ichthyosauria) са разред големи морски влечуги от мезозоя, изчезнали малко преди преминаването на креда–терциер. Подобни са по форма (а вероятно и по поведение) на съвременните големи океански хищни риби (риба тон, риба меч). Те са имали най-развито зрение от всички съществували някога гръбначни. Диаметърът на окото им е достигал до 25 cm.

Ихтиозаврите са живораждащи, като размера на малкото е голям, както при съвременните китове. За разлика от китовете, обаче са разчитат основно на зрението си (а не на слуха).

Ихтиозаврите процъфтяват през по-голямата част от мезозойската ера. Съдейки по фосилите, те се появяват за първи път преди около 250 милиона години и поне един вид е оцелял до преди около 90 милиона години, в късната креда.

Придвижване и дишане 
Не е изяснена техниката на плуване на ихтиозаврите, по-специално съчетаването на плуване с дишане. Подобните им по форма риби (едри скумриеви) дишат с хриле и не се налага да излизат от дълбоките водни слоеве. Съвременните делфини използват специална техника на плуване – редуват плуване в дълбокия слой (2 – 3 метра под вода) с излитане над вода, за да дишат. От енергийна гледна точка тази техника е оптимална за животни с подобни размери, дишащи атмосферен въздух (използва се и от съвременните пингвини). За да я прилагат, ихтиозаврите би трябвало да плуват легнали на една страна, което е съмнително. Другата хипотеза е, че при бързо плуване те не дишат, което е характерно за влечугите (страничните извивания на гръбнака блокират цикъла вдишване-издишване). Ако е така, те биха били способни само на краткотрайни периоди на висока активност и не биха били конкурентни на съвременните едри океански хищници – делфини, акули и едри скумриеви.

Външни препратки 

 Страница за ихтиозаврите на Университет Бъркли
 Австралийски  морски ихтиозавър

Изчезнали влечуги
Плезиозаври

Плезиозаврите (Plesiosaurus) са гигантски хищници, живеят във вода. Те са сред най-едрите животни за времето си, но отстъпват на ихтиозаврите. Няма аналог в съвременния животински свят. Появяват се през юрския период и просъществува до края на креда. Характерни за плезиозаврите са дългият врат и малката опашка.

Една група плезиозаври били с къси шии и огромни глави, а устата им била пълна със смъртоносни зъби. Те са известни като плиозаври. По онова време те били господарстващите хищници в моретата и океаните. Хранели се с всякакъв вид животни, които издебвали в морските плитчини. Най-големият плезиозавър известен дотогава е лиопревредон, който е дълъг почти 25 м.

Митологическото същество Неси според някои теории е плезиозавър, макар те да са изчезнали преди милиони години.

Източници 

Плезиозаври
Мозазаврови

Мозазавровите (Mosasauridae) са семейство гущероподобни, големи водни хищници от мезозоя. На размери са достигали над 20 m.

Класификация 
Семейство Мозазаврови
 Подсемейство Tylosaurinae Martin, J.E. & Fernández, M., 2007
 Род Хайнозаври (Hainosaurus) Louis Dollo, 1885
 Род Тилозаври (Tylosaurus) Othniel Charles Marsh, 1872
 Род Taniwhasaurus Hector, 1874
 Подсемейство Plioplatecarpinae Dollo, 1884 & Williston, 1897
 Род Platecarpus Edward Drinker Cope, 1869
 Род Angolasaurus Telles-Antunes, 1964
 Род Ectenosaurus Russell, 1967
 Род Selmasaurus Wright & Shannon, 1988
 Род Igdamanosaurus Lingham-Soliar, 1991
 Род Yaguarasaurus Páramo, 1994
 Род Plioplatecarpus Louis Dollo, 1882
 Подсемейство Mosasaurinae Paul Gervais, 1853
 Род Dallasaurus Polcyn & Bell, 2005
 Род Clidastes Edward Drinker Cope, 1868
 Род Мозазаври (Mosasaurus) Conybeare, 1822
 Род Erimiasaurus Leblanc, 2012
 Род Moanasaurus Wiffen, 1981
 Род Amphekepubis Mehl, 1930
 Род Plotosaurus Camp, 1951
 Род Globidens Gilmore, 1912
 Род Prognathodon Louis Dollo, 1889
 Род Plesiotylosaurus Camp, 1942
 Род Carinodens Thurmond, 1969
 Подсемейство Halisaurinae Bardet, 2005
 Род Eonatator Bardet, 20051
 Род Halisaurus Othniel Charles Marsh, 1869

Източници
Птерозаври

Птерозаврите (Pterosauria) са разред летящи влечуги, единствени в надразред Pterosauromorpha. Те са първите летящи гръбначни животни. Поначало дребни и опашати (ринфоринхоиди), по-късно те еволюират до големите безопашати птеродактили. Към края на съществуването в тази група се появяват най-едрите летящи животни, достигащи размах на крилата до 12 m.

Предполага се, че птеродактилите са били изместени от птиците, които благодарение на перата си по-бързо могат да се адаптират към промени в средата.

Класификация 
Надразред †Pterosauromorpha
 Разред †Птерозаври
 Подразред †Pterodactyloidea Plieninger, 1901
 Надсемейство †Azhdarchoidea Nesov, 1984
 Семейство †Azhdarchidae Nesov, 1984
 Семейство †Tapejaridae Kellner, 1989
 Надсемейство †Ctenochasmatoidea Nopsca, 1928
 Семейство †Ctenochasmatidae Nopsca, 1928
 Семейство †Pterodactylidae Meyer, 1830
 Надсемейство †Dsungaripteroidea Young, 1964
 Семейство †Dsungaripteridae Young, 1964
 Надсемейство †Ornithocheiroidea Seeley, 1870
 Семейство †Istiodactylidae Howse, Milner & Martill, 2001
 Семейство †Nyctosauridae Nicholson & Lydekker, 1889
 Семейство †Ornithocheiridae Seeley, 1870
 Семейство †Pteranodontidae Marsh, 1876
 Подразред †Rhamphorhynchoidea Plieninger, 1901
 Семейство †Anurognathidae Nopcsa, 1928
 Семейство †Campylognathoididae Kuhn, 1967
 Семейство †Rhamphorhynchidae Seeley, 1870

Източници
Мозазаври

Мозазаврите (Mosasaurus) са род големи гущероподобни хищници от семейство Мозазаврови (Mosasauridae). Обитавали са плитки епиконтинентални морета и крайбрежните им зони, обхващащи през късната креда обширни територии. Според някои учени тези хищници са далечни родственици на съвременните варани и игуани. Били са толкова добре приспособени за живот в моретата, че са били живораждащи, но са дишали атмосферен въздух и са били активни плувци. Притежавали са продълговати тела и масивни челюсти. Хранели са се с риба, морски костенурки, и главоноги с помощта на добре развито подводно зрение и слух.

Източници 

Мозазаврови
Габриел Марсел

Габриел Марсел (; 1889–1973) е смятан от мнозина за първия френски философ-екзистенциалист. Той е вярващ католик, а баща му е атеист. Марсел се противопоставя на антисемитизма и поддържа близки връзки с некатолици.

По време на Първата световна война служи в Червения кръст. Работи в няколко литературни списания и пише рецензии за чуждестранна литература. През 20-те години написва няколко пиеси, поставени на парижка сцена. В началото философията му е силно повлияна от Сьорен Киркегор, но по-късно тя е обогатена от контактите му с Еманюел Муние, Еманюел Левинас, Пол Рикьор, Жан-Пол Сартр и Албер Камю.
В своята екзистенциална философия Габриел Марсел разглежда класически теми на християнската философия и етика като въпросите за надеждата и страданието, самотата и общуването, пътя на човека към Бога и неговата участ в този свят. Темите на философските му изследвания са близки до проблематиката на френския екзистенциализъм, но и до християнската философия на френските неотомисти като Жак Маритен и Етиен Жилсон.

Произведения 
 Метафизически дневник (1927)
 Битие и притежание (1935)
 Homo viator (1944)
 Мистерията на битието (1950)
 Присъствие и безсмъртие (1959)
 Философия на екзистенциализма (1961)
 За една трагическа мъдрост и отвъд нея (1968)

Външни препратки 

 Габриел Марсел: Бог мъртъв ли е? Отговор на Жан-Пол Сартр , превод от френски Тони Николов
 Габриел Марсел: Какво е да си човек от десницата? , превод от френски Тони Николов
 Габриел Марсел: Есета – Имам страх от диктатурата , превод от френски Тони Николов
 Ценност и безсмъртие 
  Асоциация Габриел Марсел

Френски философи
Философи от 20 век
Християнски философи
Екзистенциализъм
Феноменология
Персонализъм
Френски есеисти
Възпитаници на Парижкия университет
Носители на награди на Германия
Носители на Ханзейска награда Гьоте
Парижани
Зрение

Зрение e способността на живите същества да възприемат информация за околния свят, като улавят и анализират светлинните лъчи, които достигат до специални предназначени за целта органи – очи.

Различните физиологични компоненти засягащи зрението се означават обобщено като зрителна система и са обект на много изследвания в областта на психологията, когнитивната наука и молекулярната биология.

Микроскопичните животински видове не притежават зрение, тъй като възприемането на светлината (особено направлението на лъчите) изисква относително големи очи, съдържащи оптични елементи (фокусираща леща, бленди и пр.) Членестоногите имат прости и фасетни очи, ясно различими при насекоми като муха или пчела.

Вижте също 
 Око
 Увредено зрение
 Скоростно четене
 Оптична илюзия
 Други сетивни възприятия: Осезание, Слух, Вкус, Обоняние

Външни препратки 
 Неоперативно възстановяване на зрението при късогледство и астигматизъм
Инч

Инч (; , международно означение: inch, in или ′′ (двоен прим)) е англо-американска единица за дължина (разстояние), една от т. нар. имперски единици. 1 инч е равен на 1/12 (една дванадесета част) от фута; или 1/36 от ярда. Обикновено се счита, че инчът по начало е бил определян като широчината на палеца на възрастен човек. Днес под инч се подразбира използваният в САЩ английски инч (англ. inch), точно равен на 25,4 mm.

Международната организация по законодателна метрология (МОЗМ) в своите препоръки отнася инча към онези единици за измерване, „които трябва да спрат да се използват колкото се може по-скоро там, където те се използват днес, и които не трябва да се въвеждат в употреба, ако не са били използвани досега.“.

Инч традиционно е основна мерна единица за измерване на детайли, възли и принадлежности в електрониката – дисплеи (монитор), телевизори, смартфони, дискове и дискети и др., както и за измерване на диаметри (на тръби, автомобилни гуми и джанти).

Други наименования 
В различните езици имат свои мерни единици, който също са равни на един инч.
 Цол (от немското zoll)
 Дюйм (от холандската дума duim – палец)

Източници 

Единици за дължина
Фут

Футът () е британска имперска мерна единица за дължина или разстояние. Един фут е равен на 12 инча и е една трета от ярда. Международното му означение е ft или знак прим ( ′ ). След 1958 г. е прието 1 фут да е равен точно на 30,48 cm. Отчасти все още се използва във Великобритания, САЩ и страните от Британската общност (Канада, Австралия, Ямайка и др.), но постепенно се измества от метричната единица за дължина метър. Футът е все още по-разпространената мерна единица в САЩ.

На английски foot означава стъпало. Стъпката като мерна единица присъства в почти всички култури. Първото законово определение за стъпка е намерено на статуя от Шумер, а британският фут е производен на римската стъпка.

Повечето хора смятат, че първоначално един фут се е равнявал на едно човешко стъпало, но според проучванията осреднените стойности на европейското стъпало са 24 cm (9,4 инча). Около 99,6% от британските мъже имат стъпало, което е по-късо от 12 инча. Най-вероятното обяснение за „липсващите“ инчове е, че мерната единица фут се е отнасяла не за босото стъпало, а за стъпало с обувката. Това се подкрепя от факта, че при строителството например е по-удобно мерната единица да включва обувката – обикновено хората измерват разстоянията с обувки, а не боси.

Единици за дължина
Ярд

Ярд (yard) – британска имперска мерна единица за дължина (разстояние). Един ярд се равнява на 3 фута, на 36 инча, или приблизително на 0,9144 метра. Използвана е в САЩ и страните от Британската общност (Канада, Австралия, Ямайка и др.), но постепенно бива изместена от метричната единица за дължина метър.

Източници 

Единици за дължина
Александер Озанг

Александер Озанг () е немски журналист и писател.

Биография и творчество 
Роден е на 30 април 1962 г. в Берлин.

Произведения 
 Прекрасният нов свят – Един немец в Ню Йорк, София (2005)

Германски писатели
Берлинчани
Хемоптое

Хемоптое означава кръвохрак, кръвохрачене, кръвотечение от по-долните бронхиални пътища или от белите дробове и винаги е сериозен признак при заболяване на дихателната система (при белодробна туберкулоза, белодробен инфаркт, абсцес, бронхиектазии, рак и др.). Кръвохраченето обикновено се осъществява с кашлица. Когато в храчката преобладава кръвта или това е чиста кръв говорим за haemoptoe, а ако кръвта е във вид на жилки и в малко количество - haemoptysis.
 синоними: хемоптиза

Медицина
Сметачна линия

Сметачната линия е преносимо механично изчислително устройство, обикновено състоящо се от три сглобени калибрирани линии и плъзгащ се курсор, използван за отчет на междинните резултати. Изобретена е през 1622 г. от Уилям Отред и до разпространението на електронните калкулатори през 1970-те е широко използвана за бързи приблизителни (с най-висока точност до втория знак след десетичната запетая) научни и инженерни изчисления.

Основна идея 
Повечето сметачни линии се състоят от три линии с еднаква дължина, сглобени, така че средната да може да се движи надлъжно спрямо другите две. Външните две линии са фиксирани една спрямо друга. Плъзгащият се курсор с една или повече вертикални линии се използва за отбелязване на междинен резултат върху някоя от скалите.

Като цяло математическите пресмятания се извършват, като маркерите на подвижната средна линия се подравняват с тези на някоя от външните скали. Маркерите, гравирани или отпечатани върху линиите, са прецизно поставени, така че да позволят извършването на известен брой математически операции. Геометрията на маркерите определя кои операции могат да се извършват.

Начин на работа 
Най-често сметачните линии имат логаритмични скали. Числото  е нанесено на всяка от скалите на разстояние, пропорционално на  от „индекса“, маркиран с числото 1. Логаритъмът трансформира действието умножение или деление в действие събиране или изваждане, благодарение на правилата
  и .

За да се умножи  по , индексът (числото 1) на подвижната скала се подравнява с числото  на неподвижната скала. Тогава числото  на подвижната скала е подравнено с числото  на неподвижната скала.

Илюстрацията долу показва умножението на 2 с всяко друго число. Индексът (1) на горната скала е подравнен с 2 на долната скала. Числата на горната скала (множители) съответстват на произведението на долната скала. Например: 3,5 на горната скала е подравнено с произведението 7 на долната скала, 4 с 8 и т.н.

Когато операцията излиза извън скалата, например , трябва да се използва за индекс 10 или 100 вместо 1 и да се помни, че резултатът трябва да се коригира с този фактор.

При делението процесът се обръща. Долната илюстрация показва всички частни на 2,75, тъй като индексът (1) на горната скала е подравнен с 2,75 на долната скала. Например: на 8,25 на долната скала съответства частното (8,25/2,75=) 3 на горната скала и т.н.

Външни препратки 
 Направи си сметачна линия (PDF; на английски)
 Вселената на сметачните линии  
 Как действа сметачната линия 
 Sag Milling's Online Sliderule напълно функционална online-версия на сметачна линия 
 Oughtred Society Web Page, посветена на запазването на сметачната линия 

Математически инструменти
Изчислителна техника
Джентъл Джайънт

„Джентъл Джайънт“ () е английска прогресив рок група, активна между 1970 и 1980 година.

Групата е известна с усложнеността на своята музика и разнопосочните музикални умения на своите членове – всички те, с изключение на Малкълм Мортимър, свирят на множество инструменти. Макар да няма голям търговски успех тя си създава общност от ентусиазирани почитатели.

Музиката на „Джентъл Джайънт“ е смятана за сложна и по мерките на прогресив рока, включвайки влияния от широк кръг музикални традиции, сред които фолклор, соул, джаз и класическа музика. За разлика от много други прогресив рок групи по това време, класическите влияния в работите им отиват отвъд музиката на Романтизма, включвайки елементи на средновековна, барокова и модернистична камерна музика. Текстовете им често имат обща тематика, вдъхновена не само от личен опит, но и от философията и от произведения на автори като Франсоа Рабле и Роналд Лейнг.

През 2015 година „Джентъл Джайънт“ са отличени с награда на списание „Прог“ за цялостен принос.

Участници 
 Дерек Шулман
 Фил Шулман (1970 – 1972)
 Рей Шулман
 Гари Грийн
 Кери Миниър
 Мартин Смит (ударни 1970 – 1971)
 Малкълм Мортимър (ударни 1971 – 1972)
 Джон Уедърс (ударни 1972 – 1980)

Дискография 
 Gentle Giant (1970)
 Acquiring The Taste (1971)
 Three Friends (1972)
 Octopus (1972)
 In A Glass House (1973)
 The Power And The Glory (1974)
 Free Hand (1975)
 Interview (1976)
 Playing The Fool (1977, live)
 The Missing Piece (1977)
 Giant For A Day (1978)
 Civilian (1980)

Бележки 

Британски прогресив рок групи
Основани във Великобритания през 1970 година
Мъди Уотърс

Мъди Уотърс (), псевдоним на Маккинли Морганфийлд (McKinley Morganfield), е знаменит американски блус музикант, смятан за основоположник на чикагския блус. Той е едно от големите вдъхновения на бурното развитие на британския блус през 60-те.

Чикаго блус музиканти
Носители на Грами за цялостно творчество
Афроамерикански музиканти
Музиканти от Мисисипи
Жоашен дю Беле

Жоашен дю Беле () е френски поет и критик, член на Плеядата. Неговата „La Défense et illustration de la langue française“ се превръща в своеобразен манифест на движението. Той е автор и на първия сборник с оди, както и на първите любовни сонети на френски език.

Биография и творчество 
Дю Беле е роден в благородническо семейство в Западна Франция. Учи право в Поатие и Париж. През 1549 г. публикува първите си сонети, вдъхновени от Петрарка. По това време Жоашен дю Беле се включва в дейността на Плеядата, литературна група, застъпваща се за създаването на модерна литература на френски език. През 1553 г. заминава за Рим със своя братовчед Жан дю Беле, кардинал и известен дипломат. След завръщането си във Франция през 1558 г. публикува две стихосбирки, изпълнени с меланхолия и горчива ирония.

Жоашен дю Беле умира малко по-късно, в началото на 1560 г.

Библиография 
 „La Défense et illustration de la langue française“ (1549)
 „Olive“ (1549)
 „Antiquités de Rome“ (1558)
 „Regrets“ (1558)

Външни препратки 
 

Френски поети
Ренесансови писатели
Френска аристокрация
Хора от Пеи дьо ла Лоар
Починали в Париж