Kazaň

Kazaň (, ) je administrativním a kulturním centrem Tatarstánu a jedním z největších měst v Rusku. Zároveň je střediskem Povolžského federálního okruhu a Povolžského ekonomického rajónu. Nachází se v evropské části Ruské federace na levém břehu řeky Volhy (a na jejím soutoku s Kazankou). Zachovalo se zde mnoho stavebních památek včetně Kazaňského kremlu. Žije zde  obyvatel, převážně Tataři a Rusové.

Historie

Kazaň v době vlastní nezávislosti 

Kazaň založili údajně Povolžští Bulhaři, ačkoliv se o tom spekuluje, a to v době někdy mezi 11. a 13. stoletím. Jedním z nejstarších nálezů v Kazani byla česká mince z jedenáctého století se zobrazením svatého Václava, kterou našli během vykopávek v Kazaňském kremlu. Svoje vlastní mince začali v Kazani razit až v roce 1408. Z této doby pochází první stavby místního kremlu. V tomto období mělo město význam jako zastávka obchodníků na cestě ze Skandinávie do dnešního Íránu. Vznikl zde bazar, který se stal centrem obchodu v celé oblasti; hlavně s nábytkem. Po zničení Zlaté hordy v 15. století se zde postupně zformoval Kazaňský chanát, který bohatl. Jeho centrum – Kazaň, velmi prosperovalo. Byla opravena citadela a posíleno opevnění. V roce 1487 se Rusové pokoušeli Kazaň dobýt, ale neúspěšně.

Kazaň v době ruského carství 

Teprve Ivan IV. Hrozný v polovině 16. století Kazaň úspěšně připojil k Rusku. Byl ustanoven nový správce města – kníže Alexandr Gorbatyj Šujskij, za jehož vlády byli mnozí Tataři zabiti, obráceni násilně ke křesťanství a nakonec vystěhováni na místo vzdálené 50 km od města. V Kazani samotné byly zbořeny všechny mešity a paláce patřící Tatarům. O několik let později, v roce 1579, navíc vypukl velký požár. Po něm byl opět obnoven Kazaňský chanát, tentokrát už i s pomocí samotných Rusů. Roku 1612 byla ale jeho nezávislost zrušena, a to ruským nacionalistou Kuzmou Mininem. Toto období pro nás zůstává zatím nejasné, není o něm mnoho informací.

V roce 1708 byl Kazaňský chanát zrušen celý a přeměněn na gubernii. To se událo v době Petra Velikého. Po jeho návštěvě se v Kazani začaly vyrábět lodě pro Kaspickou flotilu. Na konci 18. století, v roce 1774, vypuklo povstání pohraničníků a Rolníků vedené donským kozákem Jemeljanem Pugačovem, při němž bylo město téměř zničeno. Naštěstí pak bylo za vlády Kateřiny Veliké rychle obnoveno. Byl zde povolen islám, přesto však diskriminace Tatarů neskončila. Na začátku 19. století tak už na Kazaňské státní univerzitě mohli tisknout Korán a začal rozvoj města.

Ke sklonku 19. století se město stalo průmyslovým centrem středovolžské oblasti, kam se stěhovali lidé za prací. Roku 1875 byla ve městě zřízena koňská dráha, kterou v roce 1899 nahradila elektrická tramvaj. Pravomoci Tatarů po revoluci v roce 1905 neustále rostly, Tataři získali kulturní autonomii a město se stalo jejich kulturním centrem. Začaly se objevovat první noviny v tatarštině a vzniklo tatarské divadlo.

Kazaň v době SSSR a současnosti 

V noci z 6. na 7. srpna 1918 obsadili město českoslovenští legionáři a převzali zlatý carský ruský poklad. Město drželi 44 dní než ustoupili bolševické přesile. 

Po revoluci a občanské válce mezi lety 1917 a 1919 zde bolševická moc ustanovila Tatarskou autonomní sovětskou socialistickou republiku. Tehdy zde žilo přibližně 200 000 lidí, město bylo středem náboženských aktivit v celé oblasti. V rámci komunistického protináboženského boje tak byla uzavřena a zničena většina kostelů a mešit, stejně jako v celém SSSR. Během 2. světové války sem, jako i do jiných měst v Povolží a v okolí Uralu, byly přestěhovány závody na válečnou výrobu (výroba tanků a letadel), ve městě tak dodnes funguje např. Kazaňský vrtulníkový závod. Město rychle rostlo; zatímco pětisettisícovou hranici překonalo až v 50. letech, o zhruba dalších třicet let později se Kazaň stává již městem milionovým. Na jeho okraji vyrostlo mnoho panelových sídlišť.

Po pádu sovětského impéria se v Kazani opět začala rozvíjet tatarská kultura, stavěly se nové mešity a kostely. Centrum města prošlo rozsáhlou rekonstrukcí. Roku 2005 byla v Kazaňském kremlu otevřena u výročí tisíc let od založení města mešita Kul Šerif, svého času největší mešita v Rusku. Místní kreml je symbolem státnosti celého Tatarstánu. K tisíciletí existence města bylo slavnostně otevřeno také nové metro. Nachází se zde také letiště Kazaň, největší v Tatarstánu. Vyráběly se zde nadzvukové bombardéry s měnitelnou geometrií křídel Tu-22M a dosud se vyrábí Tu-160.

Obyvatelstvo

Významné stavby 

 Kazaňský kreml (zapsaný v UNESCO)
 Kazaňská státní univerzita
 mešita Kul Šerif

Slavní rodáci 

 Nikolaj Ernestovič Bauman (1873–1905), ruský bolševický revolucionář
 Fjodor Ivanovič Šaljapin (1873–1938), ruský operní pěvec-basista
 Vasilij Aksjonov (1932–2009), ruský spisovatel, přední osobnost intelektuálního disentu v SSSR
 Valerij Gerasimov (* 1955), náčelník generálního štábu ozbrojených sil Ruské federace a první náměstek ruského ministra obrany
 Rustem Adagamov (* 1961), ruský fotograf a profesionální bloger
 Alexandr Burmistrov (* 1991), ruský hokejový útočník
 Elizaveta Maximová (* 1992), česká herečka ruského původu
 Veronika Kuděrmetovová (* 1997), ruská profesionální tenistka
 Kamila Valijevová (* 2006), ruská krasobruslařka, zlatá medailistka ze ZOH 2022

Partnerská města

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
  Oficiální stránky
  Tisíc let Kazaně
  Architektura Kazaně

 
Města v Tatarstánu
Sídla na Volze
Hlavní města v Ruské federaci