alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Jordi Cervera i Martínez

Jordi Cervera i Martínez (Reus, 14 de juliol de 1960) és un nedador de llarga distància català. Va estudiar al Canadà.

Nedador en aigües obertes 
Entre les seves fites més importants cal destacar el creuament del Canal de la Mànega el 1984, amb un temps de 10:04 hores; creuament de l'estret de Gibraltar el 1985 amb 3:04, record del món de 24 hores el 1982 amb 88 km 712 metres; també va fer diverses proves al Nil (Egipte), a Luxor i El Caire, de 26 i 32 km, i al Canal de Suez de 32 km. Fou rècord del món per relleus de Mallorca a Tarragona el 1994. Fou medalla d'or del mèrit esportiu de la ciutat de Reus i millor esportista de la província de Tarragona.

Carrera política 
La seva activitat professional és en el sector de la banca. A finals del 2005 va presentar la seva candidatura per anar de cap de llista de Reus per CiU a les eleccions municipals, però va retirar-se al gener del 2006 en anunciar Carles Pellicer, el cap local de CiU, que compatibilitzaria les seves tasques al parlament català amb les de cap de l'oposició municipal i que per tant també optava a ser cap de llista.

Després d'abandonar CiU, el 2011 va crear el partit municipalista Ara Reus amb el qual es presenta a les eleccions municipals de 2011 com a cap de llista, amb l'objectiu de transparència en qüestions d'economia i administració pública. En aquestes eleccions, "araReus" va aconseguir dos regidors electes, el mateix Jordi Cervera i Cori Fargas. Aquests resultats es van repetir a les eleccions del 2015 (aviat però Fargas fou substituïda per Dani Rubio). El 25 gener del 2016 va entrar al govern municipal de CDC dirigit per l'alcalde Carles Pellicer.

Reconeixements 
En 2010 va rebre la medalla de bronze al mèrit esportiu.

Referències

Enllaços externs 
 Blog de Jordi Cervera

Polítics catalans del sud contemporanis
Nedadors catalans del sud
Esportistes reusencs
Polítics reusencs
Naixements del 1960
Rotang

El rotang (que deriva del malai rotan), canya massissa, jonc d'Índies, canya de Bengala o canya de l'Índia (Calamus rotang), és un grup d'unes 600 espècies de plantes de la família arecàcia (palmeres). Són natives de les regions tropicals d'Àfrica, Àsa i Australàsia.

Estructura 
La majoria dels rotangs difereixen d'altres espècies de palmeres pel fet de tenir les tiges primes, 2–5 cm de diàmetre amb nusos llargs entre les fulles; a més no són arbres sinó que són lianes que s'entortolliguen en els arbres. Superficialment semblen bambú. Algunes espècies no s'aguanten per elles mateixes i necessiten un suport però d'altres gèneres (per exemple Metroxylon, Pigafetta, Raphia) s'assemblen més a les típiques palmeres. Molts rotangs tenen ganxos o espines que també repel·leixen els herbívors. Els rotangs poden arribar a fer 240 metres de llarg (en el gènere Calamus) El (70%) de les espècies viuen a Indonèsia.

Aquest grup de plantes està amenaçat per la sobreexplotació.

Usos 

El rotang és una fusta lleugera i molt fàcil de treballar que s'ha utilitzat des de temps molt antics. Tot i que les tiges mai no són gaire gruixudes, es poden doblegar escalfant-les sota pressió, podent fer formes molt creatives. És un material que té la propietat de ser molt fort, elàstic i de resistir força bé la intempèrie i els atacs dels insectes xilòfags, com els corcs i els tèrmits.

El rotang és molt utilitzat per fer mobles, que a Europa s'anomenen erròniament de bambú. També s'utilitza per fer bastons, braçalets, cistells i llums de peu, entre altres coses.

A Brunei, Malàisia i Singapur els bastons per infligir càstic corporal són una vara de rotang.

Un dels nous usos de rotang és per fabricar material ossi artificial utilitzat en cirurgia.

Referències

Enllaços externs 

 Xarxa internacional del bambú i el ratan  (INBAR)

Calamòidies
Materials
Segment lineal

Un segment és el conjunt de punts de l'espai que formen dos punts diferents (A i B), anomenats extrems del segment i tots aquells punts de la recta que passa per A i B que estan situats entremig d'aquests dos punts. La recta que conté el segment s'anomena recta suport del segment. Equivalentment, també es pot definir segment com la intersecció entre la semirecta d'origen A i que passa per B amb la semirecta d'origen B i que conté A. El segment se sol representar amb els seus extrems, en aquest cas AB, sovint amb una marca en forma de segment al seu damunt (). Un segment orientat és un vector.

Segments consecutius 

Dos segments són consecutius quan tenen en comú únicament un extrem. Segons tinguin o no la mateixa recta suport, es classifiquen en:
 col·lineals
 no col·lineals

La successió de segments consecutius no col·lineals, formen una poligonal, que pot ser oberta o tancada segons si el primer i últim segments tinguin o no extrems comuns.

Mètrica dels segments 
Els segments es poden comparar i operar, de manera que es poden considerar quantitats i esdevenen magnitud.

Comparació 
Postulat de les tres possibilitats (Llei de tricotomia): Donats dos segments, sempre es verifica una de les següents possibilitats i només una:

 Els segments són iguals
 El primer és major que el segon
 El primer és menor que el segon

Igualtat 
Com en totes les figures es considera que dos segments són iguals (o congruents) si existeix un moviment que pot transformar el primer en el segon. La igualtat de segments compleix les tres propietats de la igualtat entre figures (vegeu figura):
 Identitat: tot segment és igual a si mateix.
 Recíproca: si un segment és congruent amb un altre, aquest és congruent amb el primer.
 Transitiva: si un segment és congruent amb un segon, i aquest, amb un tercer, llavors el primer és igual al tercer.

Desigualtat 
La desigualtat de segments, compleix amb la propietat transitiva per a les relacions de major i menor.

Operacions

Suma 

La suma de segments està definida per a segments qualssevol, no necessàriament col·lineals, però geomètricament, cal primer obtenir segments iguals als primers (amb un moviment) convertint-los en segments consecutius i col·lineals. La suma de diversos segments consecutius col·lineals dona per resultat un nou segment determinat pels extrems no comuns dels segments considerats.

Divisió per un nombre natural 
Vegeu punt mitjà.

Els segments en matemàtiques 
En un espai vectorial (per exemple  o ) es pot definir el segment s com:

on  i  són els vectors (per exemple de  o ) fixos que representen els extrems del segment i  és el vector diferència , que descriu la direcció del segment (o de la recta suport), i el seu mòdul és la longitud del segment. Per altra banda t és un paràmetre real lliure de l'interval .

Referències

Vegeu també 

 Mediatriu d'un segment
 Pla
 Semiplà

Geometria
Àlgebra lineal
Phragmites

Phragmites és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre Poales, subclasse Liliidae, classe Liliopsida, divisió Magnoliophyta.
Antigament s'anomenava Arundo.

Taxonomia 
 Phragmites australis (Cav.) Trin. ex Steud. o Phragmites comunis, «canyís»
 Phragmites berlandieri E. Fourn.

Vegeu també 
 Tropidopola cylindrica

Enllaços externs 
 Universitat de les Illes Balears Herbari virtual de les Illes Balears  - Imatges detallades i informació de les espècies autòctones d'aquest gènere

Arundineae
Canyes
Senill

El senill o senís també anomenat canyís, canyot o canya borda (Phragmites australis) és una planta subcosmopolita de la família de les gramínies o poàcies, semblant a la canya però més gràcil. És aquàtica i sovint creix formant grans poblacions anomenats canyissars a les vores d'estanys, de rius i, en general, en terrenys inundats o allà on hi ha una capa freàtica alta.

Morfologia 
És una planta perenne robusta, glabrescent, amb llargs rizomes que fa de 2 a 8 m d'alt. Tiges anuals dures, però pràcticament no lignificades, de 0,5 -2 cm de diàmetre. Les seves fulles són relativament grosses de 20-50 x 1-2 cm; la panícula, de 8-40 cm, es desenvolupa a partir de finals d'estiu. Als Països Catalans presenta dues subespècies: australis i chrysanthus (=altissimus); aquesta darrera pot arribar a amidar 8 m d'alt i només es troba a la terra baixa.

Usos 
Amb el canyís tradicionalment se'n feien sostres. És una planta d'ús ornamental però pot passar a ser invasora de difícil erradicació. Les tiges joves i les llavors són comestibles. Les plantes es fan servir per a fitoremediació de les aigües residuals. A l'Iran i altres països propers amb la seva tija se'n fa una mena de flauta anomenada ney.

Sinònims 
Arundo altissima Benth. [≡ Phragmites australis subsp. altissimus],
Arundo australis Cav. (basiònim),
Arundo phragmites ,
Arundo vulgaris Lam.,
Phragmites communis Trin.,
Phragmites communis var. longivalvis (Steud.) Miq.,
Phragmites longivalvis Steud.,
Phragmites vulgaris (Lam.) Crép.,
Phragmites vulgaris var. longivalvis (Steud.) W. Wight.

Referències

Vegeu també 
 Tropidopola cylindrica

Enllaços externs 

 Universitat de les Illes Balears. Herbari virtual de les Illes Balears  - Imatges detallades i informació de les subespècies autòctones d'aquesta espècie
 Pàgina de la GRIN sobre Phragmites australis.

Canyes
Arundineae
Plantes aquàtiques
Tarda

La tarda és la part del dia compresa entre el migdia i el vespre. Si bé el seu ús és bastant subjectiu, se sol considerar l'horari entre les dos o tres del migdia, o havent dinat, fins que es pon el sol, aproximadament a les 18h o 19h a l'hivern o les 20h a l'estiu.

L'àpat típic de la vesprada s'anomena "berenar" o "espertinar" en rossellonès.

La denominació de tarda s'utilitza a Catalunya, Catalunya del Nord, Eivissa i l'Alguer. La seva etimologia és discutida. Segons Alcover, és un castellanisme introduït al . En dona com a prova que es pronuncia amb e tancada en el català occidental. Segons Joan Coromines i Vigneaux, els primers documents on està atestat són rossellonesos, i ho explica com una reducció del sintagma hora tarda, expressió relacionada amb horabaixa.

La salutació tradicional durant aquesta part del dia és «bon dia», reforçada amb l'expressió «bon dia tot el dia». És d'introducció recent el castellanisme «bones tardes», fórmula que subsisteix a les Balears tot i que no existeix el mot tarda. A Catalunya es va substituir per «bona tarda», forma introduïda per mitjà de la ràdio en la dècada de 1960 per Salvador Escamilla. Per similitud s'ha adoptat en valencià la forma «bona vesprada».

Referències 

Dia
Vescomtat d'Avranches

El vescomtat d'Avranches es va constituir el . El cavaller normand Hrolf (Rolló) fill del normand Hrollager i net de Rongwald Eisteinsson senyor de More, que vivia cap al 920, fou el pare d'Ansfred el danès que va rebre el territori d'Hiesmer i se'n va titular comte; el fill d'aquest Ansfred de Goz es titulava vescomte de Hiesmer i va morir cap al 1035. El seu fill Tustein fou el primer vescomte d'Avranches (i d'Hiesmer) i va morir vers el 1041. El fill de Tustein, Ricard de Goz, va portar el títol de vescomte d'Avranches i va morir vers el 1082 i la successió va recaure en el fill Hug que el 1071 havia estat nomenat Earl (comte) de Chester a Anglaterra, el qual va morir vers els 1107, any en què el va succeir el seu fill Ricard II, que va morir als 26 anys (el 1120) en un naufragi i no va deixar fills, per la qual cosa la successió va anar a parar a la germana d'Hug, Margarida casada amb Ranulf (I) de Meschines. Ranulf I va ser comte de Chester, vescomte d'Avranches i va rebre l'honor d'Appleby i la ciutat (no el comtat) de Carlisle, arribant a ser un gran terratinent pel seu matrimoni amb l'anomenada comtessa Lucy (Llúcia), germana de Turold sheriff de Lincoln i filla probablement de Guillem Malet, senyor de Graville. Va morir el 1129 i el va succeir el seu fill Ranulf II (Ranulf de Gernon) que va morir el 1153 deixant un fill menor d'edat, Hug de Kevelioc, cinquè comte de Chester (tercer de la branca) i vescomte d'Avranches, que el 1173 es va unir a la revolta dels barons contra el rei Enric II d'Anglaterra i després de la batalla d'Alnwick fou fet presoner i encarcerat, però alliberat més tard i restaurat com a comte de Chester (no havia perdut Avranches) el 1177. Es va casar vers 1069 amb Bertrada de Montfort, germana de Simó III de Montfort, i a la seva mort el 30 de juny de 1181 el va succeir el seu fill gran Ranulf III de Meschines, sisè comte de Chester. A la seva mort el 1232, el rei de França va decidir que el vescomtat, que era part de Normandia (la qual havia passat a França el 1204) s'incorporés als seus dominis; la ciutat d'Avranches fou declarada ciutat reial i el vescomtat va ser unit a la corona el 1236.

Llista de vescomtes 
 Rolló, senyor c. 920-?
 Ansfred I el danès ?-980 (comte d'Hiesmer)
 Ansfred II de Goz c. 980-1035 (vescomte d'Hiesmer i Avranches)
 Tustein c. 1035-1041
 Ricard I de Goz 1040-1082
 Hug I de Goz 1080-1107
 Ricard II de Goz 1107-1120
 Margarida 1120-1129
 Ranulf I de Meschines 1120-1129
 Ranulf II de Gernon 1129-1153
 Hug II de Kevelioc 1153-1181
 Ranulf III de Meschines 1181-1232
 Margarida (germana) 1232-1233 (nominal)
 herència disputada 1233-1236
 A la corona francesa 1236

Avranches
Vescomtat d'Agde

El vescomtat d'Agde fou una jurisdicció feudal d'Occitània, de curta durada a finals del , unida després amb el vescomtat de Besiers.

Llista de vescomtes d'Agde (cap al 900 vescomtes d'Agde i Besiers) 
 Boso c. 880-900
 Adelaida vescomtessa de Besiers c. 900-? 
 Teude (fill) ?-936 
 Jonus (fill) 936-960 
 Reinard II (fill) 960-967 
 Guillem I (fill) 967-994 
 Garsenda (filla) 994-1034 
 Guillem de Carcassona (fill) 1034 
 Pere I (II de Carcassona) 1034-1059 
 Roger I (III de Carcassona) 1059-1067 
 Ramon I (II de Carcassona) (fill de Guillem) 1067-1068 
 Garsenda, Adelaida, Ermengarda, comtesses de Carcassona i Rasès 1068-1069 
 Ermengarda de Carcassona (a Besiers i Agde) 1069-1101 
 Bernat Ató I (fill, IV Trencavell) 1082-1129 (vescomte de Carcassona, Rasès, Agde, Albi i Nimes) 
 Bernat Ató II (fill, V Trencavell) 1129-1159 
 Bernat Ató III (fill, VI Trencavell) 1159-1214
 Simó de Montfort 1214-1218 
 Amalric de Montfort 1218-1224 
 Ramon II Trencavell 1224-1227 
 A França 1227-1240 
 Ramon II Trencavell 1240-1247 
 cedit a la corona francesa 1247

Vescomtat d'Agde
Ducat d'Agulhon

El ducat d'Agulhon (francès Aiguillon) es va crear el 1599 com a ducat-pairia quan la ciutat d'Agulhon va ser convertida pel rei en el centre d'un feu que va donar a Carles de Mayenne, abraçant les Baronies d'Agulhon, Montpezat, Sainte-Livrade, Madaillan i Olmerac.

Llista de Ducs d'Agulhon 
 Carles duc de Mayenne 1599-1611
 Enric duc de Mayenne 1611-1621 (fill)
Incorporada a la corona francesa 1621-1638. Richelieu va comprar el ducat el 1638 per donar-lo a la seva neboda, filla de la seva germana Françoise du Plessis i de René Vignerot 
 Marie Madeleine De Vignerot De Plessis 1638-1675
 Teresa d'Aiguillon 1675-1731 (neta de Marie Madaleine)
 Armand I d'Aiguillon 1731-1750 (nebot de Terese)
 Emmanuel Armand d'Aiguillon|Emmanuel Armand 1750-1782 (fill d'Armand)
 Armand II d'Aiguillon 1782-1789 (fill d'Emmanuel Armand)Suprimit per la Revolució de 1789''

Agulhon
Senyoria d'Albret

La senyoria d'Albret fou una jurisdicció feudal d'Aquitània, a França. Els senyors d'Albret van enllaçar amb la casa de Navarra i van esdevenir amb Enric (IV) reis de França. El 1550 la baronia de Nérac, els vescomtats de Castelmoron i de Tartàs i algun altre domini van ser erigits en ducat-pairia d'Albret, que va passar a la corona el 1589. El 1641 el rei el va cedir a Enric II de Borbó Príncep de Condé, Duc de Châteauroux, Duc de Montmorency, i Duc d'Enghien i de Bellegarde; el seu fill Lluís de Borbó el va vendre el 1651 als La Tour que el van tenir fins a la revolució.

senyors d'Albret:

 Amanieu I 1050-1060
 Amanieu II 1060-?
 Bernard Ezi I ?-?
 Amanieu III 1100-1130
 Bernard Ezi II 1130-?
 Amanieu IV ?-1174
 Amanieu V 1174-1209
 Amanieu VI 1209-1255
 Amanieu VII 1255-1270
 Bernard Ezi III 1270-1281
 Mathe d'Albret, senyora 1281-1295 
 Isabelle d'Albret, senyora 1295-1298 
 Amanieu VIII 1298-1324
 Bernard Ezi IV 1324-1358
 Arnaud Amanieu I 1358-1401
 Carles I d'Albret 1401-1415
 Carles II d'Albret 1415-1471
 Joan I d'Albret (associat, + abans de 1471) també conegut com a Joan I vescomte de Tartas
 Alan I d'Albret el Gran 1471-1522
 Joan II d'Albret (associat, + vers 1516)
 Enric I d'Albret 1522-1555 Rei de Navarra com Enric II (duc d'Albret)
 Joana I d'Albret 1555-1572 Reina de Navarra com Joana III. (duquessa d'Albret)
 Enric II d'Albret 1572-1610 (net de Joana I d'Albret i III de Navarra, rei de França) (duc d'Albret)
 a la corona 1589-1641
 Enric II de Borbó-Condé 1641-1646
 Lluís II de Borbó-Condé 1646-1651 (venut)
 Frederic Maurici de La Tour 1651-1652
 Godofred Maurici de La Tour 1652-1696
 Emmanuel Teodosi de La Tour 1696-1730 
 Carles Godofred de La Tour d'Auvergne 1730-1771
 Godofred Carles Enric de La Tour d'Auvergne 1771-1789 (+1792)
 suprimit per la revolució 1789.

Senyoria d'Albret
Albret
Angoumois

L'Angoumois o Angolemès (en francès Angoumois, en peitaví-saintongès Engoumaes, en occità Engolmés) és una regió històrica del centre-oest de França que correspon bàsicament amb l'actual departament de Charanta i amb les antigues entitats polítiques del comtat d'Angulema i del ducat d'Angulema.

La seva capital històrica és Angulema.

Llengües 
La llengua tradicional de la majoria del territori és el peitaví-saintongès que és una varietat de la llengua d'oïl amb un important substrat occità. Una gran franja oriental de l'Angoumois és de llengua occitana i per tant, d'un punt de vista cultural, es vincula a la regió occitana del Llemosí més pròpiament que a l'Angoumois.

Vegeu també 
 Comtat d'Angulema o Ducat d'Angulema

Referències 

Angoumois
Poitou-Charentes
Vescomtat del Buçon

El vescomtat del Buçon (en occità vescomtat dau/del Buçon, en francès vicomté d'Aubusson) fou una jurisdicció feudal d'Occitània i teòricament formava part del regne de França. El seu origen fou el vescomte de Llemotges Fulcoald, germà de Bernat II de Tolosa el vedell que era governador de la ciutat i el seu territori cap al 872 per compte del seu germà (assassinat aquest any) i la va conservar fins a la seva mort el 886 titulant-se vescomte. El seu fill gran Hildebert I, fou vescomte de Llemotges, i el segon, Ranulf I fou senyor del Buçon.

Llista de vescomtes del Buçon 
 Ranulf I ?-934
 Robert I 934-942
 Renaud I 942-958 (fill de Ranulf I)
 Ranulf II Cabridel 958-1031
 Ranulf III 1031-1060
 Renaud III 1060-1069
 Guillem I 1069-1106
 Renaud IV 1106-?
 Renaud V el leprós ?-1185
 Guiu I 1185- ?
 Renaud VI ?-1249
 Ranulf V 1249-c. 1265, cap al 1263/1266 va vendre el vescomtat als comtes de la Marca llemosina
 Guillem II (hereu) 1263, senyor de La Borne, La Feuillade, Monteil-au-Vicomte, Poux, Pontarion i Damoiseau (+1317), va iniciar una dinastia senyorial que va continuar el seu fill Renaud VIII (1317-1353) i els seus successors.

Bibliografia 
 Cyprien Pérathon, Histoire d'Aubusson : la vicomté, la ville, les tapisseries, la maison d'Aubusson, 483 p. 
 Gilles Rossignol, Pierre d'Aubusson : le bouclier de la chrétienté, 1991, 318 p. 
Vescomtats d'Occitània
Vescomtat d'Aunay

El vescomtat d'Aunay s'esmenta per primer cop cap al 900 quan era vescomte Maingot com a feudatari del comte de Poitou; Segueix després Cadeló I, al que va succeir el seu fill Cadeló II mort cap a l'any 950. El seu fill Cadeló III va ser el següent vescomte fins al 967. Tenia un fill, Cadeló IV d'Aunay, potser premort, i una filla anomenada Hildegarda d'Aunay. Hildegarda cap al 950 es va casar amb Heribert I, vescomte de Thouars (c. 960-987) i suposat vescomte consort d'Aunay (967-987). Cap aquesta època va passar a Guillem II Tallaferro, comte d'Angoulême, el pare del qual, Arnau I Manzer apareix casat amb una Hildegarda. El vescomtat, ja reduït va passar successivament a altres dinasties, els Mortagne, els Clermont-Nesle i els Montbron.
El 1506 el vescomte Eustaqui de Montbron, va veure embargat el seu domini per deutes i el vescomtat va ser venut el 1508 a Lluïsa de Savoia de qui va passar per herència al rei Francesc I de França el 1531. Francesc el va donar al seu fill Carles i el 1563 va passar a Maria Stuart reina d'Escòcia i a la seva mort va tornar a la corona. Els reis encara van cedir algun altre cop el vescomtat.

Llista de vescomtes 
 Maingot c. 900
 Cadeló I c. 930
 Cadeló II c. 930-950
 Cadeló III 950-967
 Hildegarda 967-c. 992
 Guillem II Tallaferro comte d'Angulema 992-1028
 als Mortagne 
 Pons c. 1300
 Margarida de Mortagne c. 1350
 als Clermont
 Joan II de Clermont
 Joan III de Clermont-Aunay
 als Montbron
 Embargat 1506-1508
 Lluïsa de Savoia 1508-1531
 a França 1531-1538
 Carles de Valois-Angulema 1538-1545
 a França 1545-1563
 Maria Stuart 1563-1587
 A França 1587

Aunay
Comtat de Chaumontois

El Comtat de Chaumontois fou una jurisdicció feudal de Lorena a la regió del Chaumontois (Calvomontensis pagus) que va tenir títol comtal i que estava format per part dels Vosges i la regió cap a la desembocadura del riu Meurthe al riu Mosel·la. Les úniques viles de certa importància eren Pompey, Champigneules i Pixerécourt (més tard es va fundar Nancy).

El Chaumontois fou un comtat que va pertànyer a descendents de Pipí d'Héristal fins al 820. El descendent del comte Arnul II, fill o net, Rainer va ser comte de Saunois, nom del territori veí del Chaumontois que probablement també devia governar; el seu fill Vigeric va rebre el comtat palatí d'Aquisgrà i el comtat de Les Ardennes. Un possible germà seu, Ricuí, era comte de Verdun i va morir el 923. Potser un altre germà va rebre el Saunois i Chaumontois doncs el 946 va morir un comte de Chaumontois anomenat Hug i la seva vídua Eva va fer una donació junt amb el fill Odalric, que fou arquebisbe de Reims el 962.

Chaumontois es devia fraccionar temporalment en el comtat propi que hauria anat al seu fill Arnulf o Arnold, i el de Mortagne on apareix per la mateixa època el comte Raimbald. Posteriorment s'esmenten el comtes Ripald (mort després del 1027) i Berald 

Posteriorment el nom de Chaumontois desapareix de la història segurament en la jurisdicció de les Ardenes i Verdun, excepte una part que vers 1035 va formar el comtat de Brixey els comtes del qual per l'onomàstica es consideren emparentats als de Chaumont.

Llista de comtes 
 Dreux, Comte de Xampanya, ?-708 (fill de Pipí d'Heristal) 
 Arnul I (fill), Comte de Chaumontois 708-728
 Agnorald (fill), Comte de Chaumontois 728-790
 Arnul II (fill), Comte de Chaumontois 790-820
 Rainer (fill?), comte de Saunois + cap al 880
 Vigeric fill), Comte Palatí d'Aquisgrà i comte de les Ardennes 880-918
 Hug (fill?), comte de Chaumontois 918-946
 Arnulf 946-?
 Ripald ?-1028
 Berald ?

Enllaços externs 
 Arnorald, comte de Chaumontois a Geni

Chaumontois
Chaumontois
Senyoria d'Illa Jordà

La senyoria de l'Illa Jordà (mala adaptació de la forma francesa L'Isle-Jourdain, en occità L'Isla de Baish) fou una jurisdicció feudal d'Occitània a França, que va esdevenir comtat des de vers el 1345 fins al 1375

Llista de senyors de l'IIla 
 Odó c. 1000-1038
 Ramon I (fill) 1038-1089
 Jordà I (fill) 1089-1132
 Bernat I (fill) 1132-?
 Jordà II (fill) ?-1195 (vescomte de Gimois)
 Jordà III (fill) 1196-1205 (vescomte de Gimois i senyor de Terrides)

Llista de Barons de l'Illa Jordà 
 Bernat II Jordà (fill) 1205-1228 
 Bernat III (fill) 1228-1240 
 Jordà IV (fill) 1240-1271
 Jordà V (fill) 1271-1303 o 1306 (senyor de Casaubon i Cornillan)
 Bernat IV Jordà (fill) 1303 o 1306-1340

Llista de comtes de l'Illa Jordà 
 Bertran I (fill) 1340-1349
 Joan Jordà I (fill) 1349-1365
 Bertran II (fill) 1365-1369
 Joan Jordà II (fill de Bertran I) 1369-1375 (senyor de Clermont-Soubiran)
 a França 1375
 Jordà VI (fill de Joan Jordà II) 1375-1405.
 Venuts els drets a la corona francesa el 1405.

Illa Jorda
Vescomtat de Gimois

El vescomtat de Gimoés fou una jurisdicció feudal de Gascunya sorgit cap a l'any 1000 a la comarca homònima. Va passar al senyor Jordà II d'Illa Jordà cap al 1195 i després al seu fill Jordà III (1195-1205). Aquest va repartir els seus dominis deixant Illa Jordà al fill Bernat II Jordà i el vescomtat de Gimois i la senyoria de Terrides al fill Otó. Aquest es va casar amb Alix i va tenir al seu successor Bernat que no va tenir fills mascles. La seva filla Marcida es va casar amb Joan, vescomte de Coserans, i el vescomtat va quedar unit a aquesta casa (branca dels comtes de Comenge).
Vescomtats d'Occitània
Senyoria de Joinville

La senyoria de Joinville fou una jurisdicció feudal del Regne de França. Els senyors de Joinville van heretar el comtat de Vaudemont pel matrimoni del senyor Anceau o Ansel amb Margarita. Va seguir unit a Vaudemont fins al 1508 quan va passar a la línia dels ducs de Guisa establerta per Claudi, fill de Renat II de Lorena.

Llista de senyors de Joinville 
 Esteve ?-1057 
 Geoffroi I 1057-1080
 Geoffroi II 1080-1100
 Roger 1100- 1132
 Geoffroi III 1132-1184
 Geoffroi IV 1184-1190
 Simó 1190-1233
 Pere de Genevill 1233-1249 
 Geoffrei de Genevill 1249-1307
 Pere de Genevill 1307-?
 Anceau ?-1351
 Unit a Vaudemont 1351-1508
 als ducs de Guisa o Lorena-Guisa 1508

Joinville
Gavaldà

Anna Gavalda (1970, Boulogne-Billancourt, Alts del Sena), periodista i novel·lista francesa 
 Bisbat del Gavaldà
 Can Gavaldà, casa del municipi de Capçanes (Priorat) 
 Comtat de Gavaldà, jurisdicció feudal entre l'Alvèrnia i el Llenguadoc 
 Lluís Gavaldà i Roig (Constantí, Tarragonès, 1963), cantant i principal compositor del grup Els Pets
Senyoria de Salins

La senyoria de Salins fou una jurisdicció feudal donada en feu per l'abat de Sant Maurici de Valais a Alberic I vescomte de Mâcon el 942. La dinastia narbonesa es va mantenir fins al 1175. L'hereva Maureta de Salins, va deixar la senyoria a la casa de Vienne, que la va vendre el 1225 a Hug IV duc de Borgonya, que la va infeudar el 1237 a Joan de Chalon a canvi del comtat de Chalon-sur-Saône. Els seus descendents que van ser comtes, ducs de Borgonya, i més tard reis i emperadors, van portar el títol de senyors de Salins

Llista de senyors 
 Alberic I 942-945 (vescomte de Mâcon) (dinastia de Narbona)
 Humbert I (fill) 945-951
 Humbert II (fill) 951-1028
 Gauxer I (fill) 1028-1050
 Gauxer II (fill) 1050-?
 Humbert III (fill) ?-1132
 Gauxer III (fill) 1132-1175
 Guiona (Maureta) de Salins (filla) 1175-1184
 Gerard I (espòs) 1175-1184 (comte de Mâcon i de Vienne 1156-1184)
 Gauxer IV 1184-1219 
 Margarida (filla) 1219-1225
 La senyoria és venuda a Hug IV de Borgonya 1225
 Hug I (Hug IV de Borgonya) 1225-1237 (duc de Borgonya 1218-1272)
 Permuta la senyoria amb Joan de Chalon, a canvi del comtat de Chalon-sur-Saône i el Comtat d'Auxonne, 1237
 Joan I l'antic o el savi (Joan de Chalon) 1237-1268 (comte de Chalon-sur-Saône 1228-1237 i d'Auxonne 1237)
 Hug de Chalon, fill hereu mort el 1267 (comte Palatí de Borgonya 1248-1267)
 Otó I (fill) 1268-1303 (comte Palatí de Borgonya 1279-1303)
 Joana I 1303-1330 (comtessa Palatina de Borgonya 1307-1330, comtessa d'Artois 1329-1330)
 Felip V el llarg, rei de França (espòs)
 Joana II de França (filla) 1330-1347 (comtessa d'Artois i comtessa palatina de Borgonya)
 Odó (Eudes) (espòs) 1330-1347 (duc de Borgonya 1315-1349)
 Felip (fill, hereu) 1323-1346 
 Felip I (fill) 1347-1361 (comte d'Artois i Borgonya 1347-1361; comte d'Alvèrnia i Bolònia 1360-1361; duc de Borgonya 1349-1361)
 Margarida de França (germana de Joana II) 1361-1382 (comtessa de Borgonya i d'Artois)
 Lluís (espòs), comte de Flandes, Nevers i Rethel
 Lluís I de Mâle (fill) 1382-1384 (comte de Borgonya i d'Artois 1382-1384; comte de Flandes, Nevers i Rethel 1346-1384)
 Margarida de Flandes (filla) 1384 (comtessa de Borgonya, Artois, Flandes, Nevers i Rethel
 Felip II de França, l'intrèpid (rei de França) 1384-1414 (espòs)
 Joan sense por (fill) 1414-1419 (comte de Borgonya, Flandes i Artois 1414-1419, comte de Nevers i Rethel 1385-1404, duc de Borgonya 1404-1419
 a Borgonya 1419

Salins
Comtat de Tonnerre

El comtat de Tonnerre fou una jurisdicció feudal de França.

El comtat de Tonnerre va estar per molt de temps unit als de Nevers i Auxerre i més tard als de Chalons i al de Clermont.

Llista de comtes 
 Nota: aquesta llista s'està revisant
 Bettó 814-845
 Miló I 845-887
 Guiu I 887-920 (fill)
 Miló II 920-973 (fill)
 Reinald I 973-1038 (fill)
 Miló III (Guillem) 1038-1047 (germà)
 Hug Reinald 1047-1065
 Ermengarda 1065-1083
 Guillem I 1065-1090 (comte de Nevers i Auxerre) (marit)
 Guillem II 1090-vers 1099 o poc després (comte d'Auxerre?)
 Guillem III 1097-1133 (II de Nevers i Auxerre)
 Guillem IV 1133-1148 (III de Nevers i Auxerre)
 Renald II 1148-1159 (III de Nevers i II d'Auxerre)
 Guillem V 1159-1168 (de Nevers i Auxerre) (fill)
 Guiu 1168-1175 (de Nevers i Auxerre) (germà)
 Guillem VI 1175-1181 (fill)
 Matilde I (regent) 1175-1192 (vídua de Guiu)
 Agnès 1175-1191 (de Nevers i Auxerre)
 Pere de Courtenay 1192-1218 (regent) (de Nevers i Auxerre)
 Matilde II 1192-1257 (de Nevers i Auxerre)
 Matilde III 1257-1262 (de Nevers i Auxerre)
 Margarida I 1262-1292 (d'Auxerre)
 Guillem de Chalon 1292-1304 (d'Auxerre)
 Joan I (II de Chalon) 1304-1321 (d'Auxerre) 
 Joana I de Chalon 1321-1333 (d'Auxerre)
 Joan I 1333-1346 (segona vegada) (d'Auxerre)
 Joan II (III de Chalon) 1346-1360 (d'Auxerre)
 Joan III (IV de Chalon) 1360-1379 (d'Auxerre)
 Lluís I de Chalon 1379-1398
 Lluís II de Chalon 1398-1424
 ocupació borgonyona c. 1410-1435
 Joana II de Chalon 1435-1436
 Margarita II de Chalon 1435-1463
 Joan IV d'Husson 1463-1476
 Carles I d'Husson 1476-1492
 Lluís III d'Husson 1492-1508
 Claudi d'Husson 1508-1524
 Lluís IV d'Husson 1524-1537
 Anna d'Husson 1537-1540
 Bernat de Clermont, vescomte de Tallart 1537-1540
 Lluisa de Clermont 1540-1603
 Carles Enric comte de Clermont 1603-1640 
 Francesc de Clermont 1640-1679 (de Clermont)
 Jaume de Clermont 1679-1680 (de Clermont)
 Francesc Josep de Clermont 1680-1684 (comte de Clermont), marquès de Louvois 1684

Tonnerre
Bisbat de Troyes

El bisbat de Troyes és una jurisdicció eclesiàstica de França a la Xampanya. Els bisbes foren també vescomtes de Troyes a la segona meitat del  i fins al 1284

Llista de bisbes 
 Sant Amador 
 Opcià c. 344
 Lleó Heracli 
 Sant Melani 
 Aurelià c. 426
 Sant Urs 426
 Sant Llop I 426-479
 desconeguts 479-511
 Sant Camelià 511-525
 desconegut 525-533
 Sant Vicenç 533-541
 desconegut 541-549
 Ambrós 549
 desconegut 549-573
 Galomagnus 573-582
 desconegut 582-585
 Agrecius 585-586
 Llop II 586-631
 Evod 631
 Modesgisle 631-?
 Ragnegisild ?-?
 Sant Leuconi ?-?
 Bertoald ?-666
 Abbó 666-673
 desconegut 673-675
 Waimer 675-678
 Vulfred 678-?
 Ragembert ?-?
 Aldebert ?-?
 Gautxer ?-?
 Arduí ?-722
 Censard 722-766
 Sant Boví 766
 Aming 766-787
 Adelgari 787
 Bertulf 787-829
 Elies 829-836
 Adalbert 836-845
 Sant Prudenci 845-861
 Fucher 861-869
 desconegut 869-880
 Otulf 880-890
 Bodó 890-895
 Riveu 895-910
 Otbert 910-? (inicialment només bisbe, fou el primer bisbe vescomte fins al 965)

Llista de bisbes-vescomtes 
 Otbert ?-965
 Angesis 965-971
 Waló 971-?
 Airic ?-980
 Miló I 980-982
 Desconegut 982-991
 Manases I 991-?
 Renaud I ?-?
 Fromond I ?1034
 Mainard 1034-1049
 Fromond II 1049-1050
 Hug I 1050-1075
 Gualteri 1075
 Hug II 1075-1082
 Miló II 1082-1118
 Renaud II 1118-1122
 Attó 1122-1145
 Enric I 1145-1169
 Mateu 1169-1180
 Manases II 1180-1190
 Bartomeu 1190-1193
 Garnier 1193-1206
 Hervé 1206-1223
 Robert 1223-1233
 Nicolau 1233-1269
 Joan I 1269-1298
 el vescomtat passa a la corona francesa 1284

Llista de bisbes administradors 
 Guitxard 1298-1314
 Joan II d'Auxois 1314-1317
 Guillem I 1317-1324
 Joan III 1324-1326
 Joan IV 1326-1341
 Joan V 1341-1353
 Enric II 1353-1370
 Joan VI 1370-1375
 Pere I 1375-1377
 Pere II 1377-1395
 Esteve de Gibry 1395-1426
 Joan VII 1426-1450
 Llís I 1450-1483
 Jaume Raguier 1483-1518
 Guillem II 1518-1527
 Odoard Hennequin 1527-1544
 Lluís II 1544-1550
 A. Caraccioli 1550-1561
 C. de Beauffremont 1562-1593
 R. de Breslay 1593-1641
 F. Malier de Houssay 1641-1678
 Francesc I Bouthillier de Chavigny 1678-1697
 Francesc II Bouthillier de Chavigny 1697-1716
 Jaume Benigne Bousset 1716-1742
 M. Poncel de la Riviere 1742-1758
 J. B. M. Champion de Lice 1758-1761
 C. M. J. de Barral 1761-1790
 Abolició dels drets feudals 1789

Troyes
Bisbats-comtats de França
Troyes
Comtat de Vaudémont

Vaudémont fou un comtat feudal a Lorena, Regne de França. Gerard duc de Lorena va cedir el comtat el seu fill Gerard I el 1070 mentre que el fill Thierry rebia el ducat. El 1346 la dinastia lorenesa es va extingir i va passar per matrimoni a la casa de Joinville que també es va extingir el 1374 i va passar a la casa de Guisa i Romigny. Els comtes van heretar Aumale, Harcourt, Mortain, Elbeuf i Mayenne i després el ducat de Lorena i el de Bar. Harcourt, Mortain, Elbeuf i Mayenne van formar una línia separada, i més tard el territori principal es va dividir en dues línies: Lorena, Bar i Vaudémont, i Joinville, Guisa i Aumale, línia que va heretar també Harcourt, Mortain, Elbeuf i Mayenne i també el comtat de Lambesc. La línia principal de Lorena encara es va tornar a dividir amb la de Lorena i Bar i la de Vaudémont i el ducat de Mercoeur que al seu torn es va dividir en el ducat de Mercoeur i marquesat de Chaussin d'una banda, que es va extingir i va passar a la casa de Vendôme, i el comtat de Chaligny que es va extingir el 1672 i va passar també a Vendôme.

Comtes de Vaudémont 
 Gerard I de Lorena ?-1170
 Gerard I de Vaudémont 1070-1108
 Hug I 1108-1167
 Gerard I 1167-1188
 Hug II 1188-1235
 Hug III 1235-1246
 Enric I 1246-1279
 Enric II 1279-1299
 Enric III 1299-1333
 Enric IV 1333-1346
 Margarita 1346-1351
 Anceau de Joinville 1246-1351
 Enric V 1351-1374
 Margarita 1374-1416
 Pere comte de Ginebra 1374-1393
 Ferrí de Lorena senyor de Guisa i Romigny 1394-1415
 Antoni I 1416-1447
 Ferrí I 1447-1472 (duc de Bar des 1456)
 Renat de Lorena (duc Renat II) 1472-1508 (duc de Bar 1472, duc de Lorena 1473)
 Antoni II el bo 1508-1544 (duc de Lorena i Bar)
 Nicolau I 1544-1577 (duc de Mercoeur)
 Felip Manel 1577-1602 (duc de Mercoeur, 1592 marquès de Chaussin)
 Francesca 1602-1669 
 Cèsar, duc de Vendôme (consort)
 a la casa de Vendôme

Vaudemont
Vaudemont
Comtat de Vexin

El Comtat de Vexin fou una jurisdicció feudal de França, que des del 911 va quedar dividit entre França i Normandia.

El Vexin francès 
El comtat de Vexin apareix cap a l'any 800. El primer senyor fou Nebelon, de la dinastia anomenada del Nebelons que era fill de Khildebrand de Borgonya i net de Pipí d'Heristal; el seu fill Nebelon II va portar ja el títol de comte de Vexin.

Llista de comtes 
 Romuald vers 753-764
 Regnald, ?
 Griffó, vers 790
 Riferus, vers 796
 Nebelon o Nibelung I c. 800
 Nebelon o Nibelung II (fill) c. 840 
 Geilè (Geilenus) vers 850-864, comte de Meulan
 Nibelung III 864-després de 879
 Teodoric I (fill) vers 880-886
 Adelram (II) i Teororic II, defensors de Pontoise, vers 886-890, nebots 
 Walerà I (fill de Nebeló), Nebeló o Nibelung IV (fill de Walerà), Walerà II, comtes a part de Vexin o prop del Vexin
 Ermenfred d'Amiens, comte d'Amiens, de Vexin i de Valois abans de 895-919
 Hildegarda 919-926? (filla)
 Raül I de Vexin (Raül I d'Ostrevant) comte de Vexin, Amiens i Valois per dret de la seva dona 919-926
 Raül II de Vexin, comte de Vexin, Amiens i Valois 926-943 (fill)
 Gualter I de Vexin vers 943-995 comte de Vexin, Amiens i Valois (germà)
 Gualter II de Vexin vers 995-després de 1017 comte de Vexin, Amiens i Valois (fill)
 Dreux de Vexin vers 1020-1035, comte d'Amiens i Vexin (fill)
 Gualter III de Vexin 1035-1063, comte d'Amiens i Vexin (fill)
 Raül III de Vexin 1063-1074, comte de Valois com Raül IV (1038) i després d'Amiens i Vexin, cosí (el seu pare Raül III fou comte de Valois; Raull III era fill de Gualter II)
 Simó de Vexin 1074-1077, comte de Vexin, Amiens i Valois 
 a la corona francesa 1077, excepte la part que posseïa el duc de Normandia que li fou reconeguda.
 Lluís de França (després rei Lluís VI de França), comte del Vexin francès 1092-1108

El Vexin normand 
Una part del comtat del Vexin situada a l'oest del riu Epte, va passar a Rol·ló, duc de Normandia, el 911. El 1096 es va construir el castell de Gisors com a defensa contra el comtat francès de Vexin.

El 1149 Enric II Plantagenet el va cedir el comtat a Lluís VII de França com a pagament de la seva ajuda contra Esteve de Blois. Lluís VII el va cedir el 1160 a la seva filla Margarita, casada amb Enric el Jove, fill gran d'Enric II. El 1193 el rei Felip August el va ocupar però el va retornar el 1199 encara que va retenir el castell de Gisors. El 1204 va ser incorporat amb Normandia a la corona francesa.

Llista de comtes 
 Ducs de Normandia 911-1149
 Lluís I de Vexin 1149-1160 (Lluís VII de França)
 Margarida de França 1160-1193 (filla) (+1198)
 Enric el Jove 1160-1183 (marit)
 Felip August 1193-1199 (Felip II August de França)
 Joan sense Terra 1199-1204 (rei d'Anglaterra i duc de Normandia) 
 A la corona francesa 1204.

Vegeu també 
 Casa de Vexin

Enllaços externs 
  Houssemaine, «Els comtes de Vexin», (Notices des Amis du Mantois, N°6 - 1955)

Vexin
Geografia de Normandia
Història de Normandia
Guanajuato

La ciutat de Guanajuanto és la capital de l'estat homònim de Mèxic. Està localitzada a 370 km al nord de la Ciutat de Mèxic, a una elevació de 1.996 metres. La població de la ciutat el 2010 era de 171.709 habitants. És part de la macro regió del Bajío. El nom «Guanajuato» prové de Kuanasï-uato, una paraula purépetxa, una llengua indígena de Mèxic, i significa «contrada de granotes».

Guanajuato va ser fundada el 1554 i va rebre la categoria de ciutat el 1741. Està localitzada en una de les regions de producció de plata més riques de Mèxic, i és coneguda per les magnífiques construccions d'arquitectura colonial, raó per la qual ha estat designada com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. A les catacumbes, a l'oest de la ciutat, hi ha el famós cementeri antic on es troben les mòmies naturals, conservades pel contingut mineral de la terra. L'any 1810 es produí un dels esdeveniments claus al principi de la Guerra d'Independència de Mèxic, la massacre de lleialistes per les tropes de Miguel Hidalgo que s'havien refugiat en lAlhóndiga de Granaditas.

En cultura i educació, Guanajuato és una ciutat de gran importància a Mèxic: va ser la ciutat natal de Diego Rivera, pintor muralista mexicà; la ciutat és seu del CIMAT, una de les institucions de recerca matemàtica més gran del país; i cada octubre, la ciutat és seu del Festival Internacional Cervantino, un festival d'art i música.

Referències

Enllaços externs 

 Ajuntament de Guanajuato 
 Guanajuato Guide 

Ciutats de Mèxic
Patrimoni de la Humanitat a Mèxic
Municipis de Guanajuato
Gers

Gers (en occità Gers o Gèrç i en francès Gers) és un departament de la regió Occitània a França, que té per capital Aush. Li dona nom el riu Gers, afluent de la Garona.

Etimologia 
En occità existeixen les dues formes atestades: Gers amb e tancada i Gèrs amb è oberta, segons el que diu una obra de referència com ara el Dictionnaire du béarnais et du gascon modernes de Simin Palai. La forma Gers amb e tancada és més normativa, més referencial i preferible perquè és més regular respecte a l'etimologia llatina Ægirtius (on i llatina breu dona normalment e tancada occitana). Les formes Gerç i Gèrç respecten més l'etimologia llatina (-tius esdevé -ç)

Història 
Gers és un dels vuitanta-tres departaments originals creats durant la Revolució Francesa el 4 de març del 1790 (en aplicació de la llei del 22 de desembre de 1789). Va ser creat a partir de territoris pertanyents a l'antiga província de Gascunya.

Geografia 

El Gers està dividit en tres districtes, 31 cantons i 463 municipis.

Política 
L'any 2004, el socialista Philippe Martin fou reelegit com a president del Consell General del Gers.

Les principals atribucions del Consell General són votar el pressupost del departament i escollir d'entre els seus membres una comissió permanent, formada per un president i diversos vicepresidents, que serà l'executiu del departament. Actualment, la composició política d'aquesta assemblea és la següent:

 Partit Socialista (PS): 17 consellers generals 
 Unió per un Moviment Popular (UMP) : 10 consellers generals 
 Partit Comunista Francès (PCF): 3 consellers generals 
 No-adscrits d'esquerra: 1 conseller general

Referències

Enllaços externs 

 Mapa del departament en occità al web del consell departamental (compte que el mapa conté algunes faltes d'ortografia)
Cantó d'Anhan

El cantó d'Anhan és un cantó del departament francès del Gers, dividit en les següents comunes:

 Anhan
 Averon e Bergela
 Boson e Gelanava
 Castèthnavèth
 Fustarroau
 Lo Sos Devath
 Lupiac
 Margoèt e Mèimers
 Poidraguin
 Sabasan
 Sent Pèr d'Auvesías
 Sarragaishias
 Tèrmis d'Armanhac

Història

Demografia 

Anhan
Cantó d'Aush nord-est

Auch Nord-Est és un cantó del departament del Gers a França amb les següents comunes:

 Aush
 Aunhats
 Crastas
 La Hita
 Lo Bolin
 Montagut
 Nougaroulet
 Poicasquèr
 Torrenquets

Història 

Aush nord-est
Cantó d'Aush sud-est-Seissan

Auch Sud-est-Séissan és un cantó del departament del Gers a França amb les següents comunes:

 Aush
 Autarriba
 Bocanhèras
 Haulias
 La Barta
 Orbessan
 Ornesan
 Pessan
 Sançan
 Sheishan.

Història 

Aush sud-est-Seissan
Cantó d'Aush nord-oest

Aush nord-oest és un cantó del departament francès del Gers amb les següents comunes:

 Aush
 Castin
 Duran (Gers)
 Mirapeish
 Montaut-les-Créneaux
 Prenhan
 Ròcalaura
 Senta Crestia

Història 

Aush nord-oest
Cantó d'Aush sud-oest

Auch Sud-Ouest és un cantó del departament francès del Gers, amb les següents comunes:

 Aush
 Barran
 Lo Brolh e Montverd
 Durban
 Lasseran
 La Seuva Pròpra
 Pavia
 Sent Joan lo Comdau

Història 

Aush Sud-oest
Cantó de Casaubon

Cantó de Casaubon (en francès Cazaubon) és un cantó del departament francès del Gers, amb les següents comunes:

 Aisíu
 Campanha d'Armanhac
 Castèths d'Armanhac
 Casaubon
 Estang
 Lanamanhan
 L'Arrea
 Liars d'Armanhac
 Marguestau
 Mauleon d'Armanhac
 Maupàs
 Montclar d'Armanhac
 Panjàs
 Rehans

Història

Demografia 

Casaubon
Cantó de Colonha

Colonha és un cantó del departament francès del Gers amb les següents comunes:

 Ardisàs
 Catonvielle
 Colonha
 Encaussa
 Montbrun
 Roquelaure-Saint-Aubin
 Senta Anna
 Sent Cric
 Sent Jòrdi (Gers)
 Sent Germer (Saint-Germier)
 Sirac
 Tors
 Touget

Història

Demografia 

Colonha
Cantó de Condòm

Condòm és un cantó del departament francès del Gers, amb les següents comunes:

 Bèumont
 Beraut
 Blasièrt
 Cassanha
 Castèthnau d'Auvinhon
 Caussens
 Condòm
 Gasaupoi
 L'Arromiu
 Larressingla
 Ligardas
 Massencoma
 Moishan

Història

Demografia 

Condom
Cantó d'Eusa

Eusa és un cantó del departament francès del Gers amb les següents comunes:

 Bàscos
 Bretanha d'Armanhac
 Corrensan
 Demú
 Eusa
 Lanapatz
 Moreda
 Nolens
 Hramosens
 Sealhas.

Història

Demografia 

Eusa
Cantó de Florença

Florença és un cantó del departament francès del Gers amb les següents comunes:

 Brunhens
 Castèthnau d'Arbiu
 Ceran
 Cesan
 Florença
 Gavarret
 Gotz
 La Lana
 La Sauvedat
 La Mòta Gohàs
 Miramont e La Tor
 Montastruc
 Paulhac
 Pis
 Preishac
 Poishegur
 Rejaumont
 Senta Regonda
 Taibòsc
 Urdens

Història

Demografia 

Florença
Cantó de Gimont

Gimont és un cantó del departament francès del Gers amb les comunes d'Ansan, Aubiet, Blancafòrt (Gers), Escòrnabueu, Gimont, L'Isleta e Arnès, Julhas, Luçan, Marçan, Maurens, Montiron, Sent Crabari, Senta Maria i Sent Sauvi.

Gimont
Cantó de Jigun

Jigun és un cantó del departament francès del Gers amb les següents comunes:

 Antràs
 Biran
 Castilhon de Massàs
 Jigun
 Lavardens
 Merens
 Ordan e la Ròca
 Peirussa de Massàs
 Ròcahòrt (Gers)
 Sent Lari (Gers)

Història

Demografia 

Jegun
Cantó de Leitora

Leitora (nom occità) (en francès Lectoure) és un cantó del departament del Gers amb les següents comunes:

 Berrac
 Lo Casterar Leitorés
 Lagarda
 La Ròca Engalin
 Leitora
 Marsolan
 Lo Mas
 Lo Perganh e Talhac
 Poi e Ròcalaura
 Sent Avit e Frandat
 Sent Martin de Güeina
 Sent Mesard
 Terrauba

Història

Demografia 

Leitora
Cantó de Lombèrs

Lombèrs és un cantó del departament francès del Gers que inclou vint-i-cinc comunes:

 Vathcava e Aguin
 Cadelhan de Savés
 Espon
 Garravet
 Gaujac
 Gaujan
 Laimont
 Lombèrs
 Melhan
 Montgausir
 Montadet
 Montamat
 Montagut de Savés
 Montpesat
 Pelafiga
 Poilausic
 Sabalhan
 Sent Helitz d'Astarac
 Sent Lisièr deu Plantèr
 Sent Loba
 Sauvatèrra
 Sauvimont
 Cimòrra
 Tornan
 Vilafranca.

Lombez
Cantó de Marciac

Marciac és un cantó del departament francès del Gers amb les següents comunes:

 Armentiu
 Becàs
 Blosson e Serian
 Casaus Vilacomdau
 Julhac
 La Devesa Ribèra
 La Devesa Vila
 L'Agroet
 Marciac
 Montlesun
 Montpardiac
 Patlana
 Ricort
 Sent Justin
 Siurac e Florés
 Semboés
 Tilhac
 Tordun
 Troncens

Història

Demografia 

Marciac
Cantó de Masseuva

Masseuva és un cantó del departament francès del Gers amb les següents comunes:

 Arroeda
 Aujan e Morneda
 Aussòs
 Belagarda e Adolins
 Besuas e Bajon
 Cabàs e Lo Massès
 Shelan
 Cuelàs
 Esclassan e La Bastida
 La Lana Arquèr
 Lortias e Montbrun
 Manent e Montaner
 Masseuva
 Montbardon
 Montlaur e Vernet
 Lo Mont d'Astarac
 Montias
 Panassac
 Ponsan Sobiran
 Sent Arroman
 Sent Blancat
 Samaran
 Sarcòs
 Cèra

Història

Demografia 

Masseube
Cantó de Mauvesin

Mauvesin és un cantó del departament francès del Gers amb les següents comunes:

 Avensac
 Bajoneta
 Oms
 La Briha
 Mansenpuèi
 Maravat
 Mauvesin
 Montfòrt
 Sent Antonin
 Sent Brès
 Senta Gema
 Sent Orens
 Sarrant
 Sérempuy
 Solomiac

Història

Demografia 

Mauvesin
Cantó de Mielan

Mielan és un cantó del departament francès del Gers amb les següents comunes:

 Aus e Aussat
 Barcunhan
 Bèthplan
 Castèths
 Dufòrt
 Estampas e Castèthfranc
 Haget
 Laguian e Masons
 Malavath
 Manàs e Bastanós
 Mielan
 Lo Mont de Marrast
 Montaut
 Montegut Arròs
 Sadelhan
 Senta Aurensa e Casaus
 Senta Dora
 Sarragusan
 Vilacomdau d'Arròs

Història

Demografia 

Mielan
Cantó de Miradors

Miradors és un cantó del departament francès del Gers amb les següents comunes:

 Castètharroi
 Flamarens
 Gimbreda
 Miradors
 Pèiracava
 Plius
 Sent Antòni deu Pont d'Arrats
 Senta Mèra
 Sempessèrra

Història

Demografia 

Miradors
Cantó de Miranda

Miranda (en occità) (en francès Mirande) és un cantó del departament francès del Gers amb les següents comunes:

 Basugas
 Bèthlòc e Sent Clamenç
 Berdoas
 Claramon Poiet
 Idrac e Hrespalhers
 Laas (Gers)
 Labejan
 La Garda e Haishan
 La Masera
 Lobersan
 Marcelhan
 Miramont d'Astarac
 Miranda
 Montcassin
 Ponsan Pera
 Sent Helitz e Teus
 Sent Martin
 Sent Maur
 Sent Mesard
 Sent Miquèu
 Sent Haust
 Sauviac
 Viosan

Història

Demografia 

Miranda
Cantó de Montesquiu

Montesquiu és un cantó del departament francès del Gers amb les següents comunes:

 Armons e lo Cau
 Bars
 Bassoas
 Castèthnau d'Anglés
 Cortías
 Estipuèi
 Gasatz e Vacarissa
 L'Isla
 Aus Litges
 Mascaràs
 Montclar sus l'Òssa
 Montesquiu
 Moishers
 Peirussa Grana
 Peirussa Vielha
 Poilobon
 Sent Cristau

Història

Demografia 

Montesquiu
Cantó de Montrejau deu Gèrs

Montrejau de Gèrs és un cantó del departament francès del Gers amb les següents comunes:

 Castèthnau d'Eusan
 Casanava
 Forcés
 Gondrin
 La Barrèra
 L'Agraulet deu Gèrs
 La Ròca sus l'Òssa
 L'Auret
 Montrejau deu Gèrs

Història

Demografia 

Montrejau deu Gèrs
Cantó de Nogarò

Nogarò és un cantó del departament francès el Gers amb les següents comunes:

 Arblada de'n Haut
 Betós
 Borrolhan
 Caupena d'Armanhac
 Cravencèra
 Espans
 Lo Hogar
 Lana Sobiran
 Laur Jusan
 Lo Vedat
 Lupèr e Viòlas
 Manhan
 Mansiet
 Montguilhèm
 Montlasun d'Armanhac
 Mormèrs
 Nogarò
 Persheda
 Senta Crestia d'Armanhac
 Sengrièda
 Sent Martin d'Armanhac
 Salas d'Armanhac
 Sion
 Sorbets
 Tojosa
 Urgòssa

Història

Demografia 

Nogaro
Cantó de Plasença

El cantó de Plasença és un cantó del departament francès del Gers amb les següents communes:

 Beumarchés
 Caüsac d'Ador
 Canet
 Colomer e Mont Devath
 Galiatz
 Gots
 Isòtges
 Ju e Bethlòc
 La Serrada
 Plasença
 Preishac d'Ador
 Sent Aunís e Lengròs
 Tasca
 Tièste e Los Uranhós

Història

Demografia 

Plasenca
Cantó de Riscla

Cantó de Riscla és un cantó del departament francès del Gers amb les següents comunes:

 Arblada lo Baish
 Aurensan
 Barçalona de Gèrç
 Verneda
 Caumont
 Cornelhan
 Gea e Ribèra
 La Barteta
 Lanutz
 Lo Lin e La Pujòla
 Maulishèra
 Maumusson e Laguian
 Projan
 Riscla
 Sent Germer
 Sent Mont
 Segòs
 Tarsac
 Vergonhan
 Verlush
 Vièla

Història

Demografia 

Riscla
Cantó de Sent Clar

Cantó de Sent Clar és un cantó del departament francès del Gers amb les següents comunes:

 Avesan
 Vivèrs
 Cadelhan
 Lo Casteron
 Estramiac
 Gaudonvila
 L'Isla Boson
 Manhàs
 Maurós
 Pessolens
 Sent Clar
 Sent Criac
 Sent Launart
 Tornacopa

Història

Demografia 

Sent Clar