Jiří Hanzelka

Jiří Hanzelka (24. prosince 1920 Štramberk – 15. února 2003 Praha) byl český cestovatel, spisovatel, fotograf, dokumentarista a novinář, proslavený ve dvojici s kolegou Miroslavem Zikmundem.

Životopis 
Narodil se na Štědrý den na kopci Kotouč u Štramberka v domě, který patřil správě vápencových lomů. Ve věku tří let se s rodiči přestěhoval do Kopřivnice, kde jeho otec pracoval v automobilce Tatra jako dělník ve vývojovém oddělení; příležitostně také závodil jako spolujezdec Josefa Vermiřovského. V letech 1925 až 1930 bydleli v Bratislavě, poté se přestěhovali do Prahy.

Vystudoval obchodní akademii a po maturitě (1938) začal studovat Vysokou obchodní školu. Protože ale na začátku druhé světové války došlo k uzavření českých vysokých škol, mohl ji úspěšně ukončit až roku 1946. Mezitím byl nasazen na zemědělské práce do Zhoře u Tábora, kde při úrazu na statku přišel o prst. Na vysoké škole se spřátelil se spolužákem Miroslavem Zikmundem, který byl poté jeho partnerem na cestách i spoluautorem jejich společných knih.

V letech 1947 až 1950 podnikl spolu s ním cestu po Africe a Latinské Americe. Celou tuto výpravu absolvovali společně ve voze značky Tatra T 87. Kromě reportáží z cizích krajů měli za cíl i propagovat ve světě Československo a sjednávat zakázky pro automobilku Tatru. Tato jejich cesta, jinak velmi úspěšná, skončila vynuceně v Mexiku, když jim nebylo povoleno vstoupit do USA.

Po návratu domů se Hanzelka roku 1954 oženil a později se narodily dvě děti, syn Jiří a dcera Hana. Roku 1958 věnoval svůj dům ve Zlíně (tehdy Gottwaldov) tomuto městu s podmínkou, že v něm budou zřízeny dětské jesle. Hanzelkovi se tou dobou stěhovali do Prahy, ze zdravotních důvodů jeho manželky. Ta se ještě dočkala Jiřího návratu ze druhé cesty, roku 1965 však zemřela na rakovinu.

Druhou cestu, již s doprovodem, podnikli ve dvou vozech Tatra 805 v letech 1959 až 1964. Při této výpravě projeli Asii, Oceánii a Sovětský svaz. Také na této cestě shromáždili velké množství dokumentárního materiálu. Jako přesvědčený sociální demokrat a v naději, že komunistické straně se může zdařit reforma politického systému, Hanzelka roku 1963 vstoupil do KSČ.

Jako člen strany i v roce 1968 stál na straně tzv. reformních komunistů, účastnil se aktivně protestních akcí na podporu pražského jara a stal se jednou ze známých symbolických postav tohoto protestu. Proto mu bylo v roce 1969 znemožněno dále publikovat a účastnit se veřejného života. Jemu i Zikmundovi také přitížily objektivní reportáže ze Sovětského svazu, kde v dobré víře, že přispívají k nápravě, kritizovali všechny nedostatky a chyby, s nimiž se v sovětském hospodářství setkali (viz také Zvláštní zpráva č. 4).

Po dlouhou dobu nesměl Jiří Hanzelka ani dostat oficiální zaměstnání, tím spíše, že v roce 1977 podepsal Chartu 77. První zaměstnání znovu získal až roku 1983, kdy začal jako sadař v podniku Sady lesy zahradnictví prořezávat stromy v pražské Seminářské zahradě. O čtyři roky později se přestěhoval do Sedla u Jindřichova Hradce.

Po listopadu 1989 už mu zdravotní stav nedovolil plně využít uvolnění poměrů a vrátit se k aktivnímu cestovatelskému životu.

Zemřel roku 2003 v Praze ve věku 82 let a je pohřben na hřbitově u kostela sv. Jiljí v Domaníně, v sousedství třeboňského parku u schwarzenberské hrobky.

Deník 
Stručný časový sled africko–americké cesty podle stránek palubního deníku (podle dnů):

1947

1948

1949

1950

Navštívené země

Rok 1947

Rok 1948

Rok 1949

Rok 1950

Cesty v číslech 
 1290 dní trvala celá cesta a vedla
 Při první cestě (1947–1950) navštívili 48 zemí v Evropě, v Africe a v Americe;
 111 000 km jsme najezdili, uplavali a nalétali; z toho připadá:
 61 700 km na Tatru,
 8 000 km na jiná vozidla (Egypt, Jihoafrická Unie, Peru, Panama, Salvador, Guatemala, Mexiko),
 2 300 km na vlaky (Egypt, Argentina, Paraguay, Peru, Ekvádor, Panama, Kostarika, Mexiko),
 2 000 km na ostatní silniční dopravní prostředky
 74 000 km celkem po souši, k tomu:
 24 000 km námořních přeprava
 13 000 km leteckých cest,
 111 000 km tedy úhrnem (ovšem kromě dalších nepočítaných kilometrů pěšky).
 86,2 km byl denní cestovní průměr, z toho 47,8 km připadá na Tatru; její nejvyšší denní výkon však byl 785 km, a to právě posledního dne cesty po Americe.
 4860 m n. m. byl nejvyšší bod dosažený Tatrou (Ticlio v Peru),
 6000 m n. m. největší docílená výška vůbec (Kilimandžáro)
 Naproti tomu jsme se dostali nejhlouběji 2600 m pod zem (ve zlatonosném dole Crown Mine), což vzhledem k nadmořské výšce Johannesburgu odpovídalo absolutní hloubce 800 m pod mořskou hladinou.
 55°22' s. š. byl nejsevernější bod cesty (u ostrova Bornholm v Baltickém moři),
 35°05´ j. š. nejjižnější bod (La Plata v Argentině),
 100°10´ z. d. nejzápadnější bod (Acapulco v Mexiku),
 45°50' v. d. nejvýchodnější bod (Bulo Burti v Somálsku).
 DOKUMENTACE
 10 000 fotografických snímků jsme pořídili během celé cesty,
 5 000 m filmu jsme natočili na formátu 16 mm
 6 000 m na formátu 35 mm.
 10 000 litrů benzinu spotřebovala naše Tatra
 999 000 Kčs narostly celkové náklady cesty, což odpovídalo téměř
 20 000 $ podle kursu z roku 1950
 ROZHLAS
 702 reportáže jsme napsali pro Československý rozhlas; vysílaly se v době od května 1947 do srpna 1952;
 Kdyby se natočily na souvislý magnetofonový pás, lemoval by silnici z Prahy do Brna, tj. 230 km ("Náš rozhlas" z 15. 9. 1952).
 TISK
 220 reportáži jsme napsali pro Svět práce; první byla otištěna 5. 6. 1947, poslední 5. 11. 1953.
 73 reportáži jsme napsali pro Svět motorů kromě mnoha příležitostných článků pro časopisy
 VEŘEJNÉ PROJEVY (přednášky, besedy, rozhlasová a televizní vystoupení, tiskové konference)
 101 během cesty Afrikou a Amerikou, a to ve 36 městech
 470 po návratu, z toho 392 v Československu a 78 v zahraničí

Dílo 
Celé dílo je napsáno společně s M. Zikmundem a týká se výhradně jejich cest. Cestám je věnována také stálá expozice v Muzeu jihovýchodní Moravy ve Zlíně S inženýry Hanzelkou a Zikmundem pěti světadíly, otevřená 30. listopadu 1996. V roce 2013 byla tato expozice přestěhována do nových prostor muzea v bývalém areálu Baťových závodů (Svitu) a nově instalována ve 14I15 BAŤOVĚ INSTITUTU.

Knihy 
 Afrika snů a skutečnosti, 1952
 Tam za řekou je Argentina, 1956
 Přes Kordillery, 1957
 Velké vody Iguazú, 1957, vybrané kapitoly z prvního vydání Tam za řekou je Argentina
 Za lovci lebek, 1958
 Mezi dvěma oceány, 1959
 Obrácený půlměsíc, 1961
 Tisíc a dvě noci, 1967
 Světadíl pod Himalájem, 1969
 Zvláštní zpráva č. 4, napsána v r. 1964 na základě své předchozí cesty po SSSR, na přímý podnět L. I. Brežněva, kopii dostali naši straničtí a vládní představitelé. Vzhledem k obsahu o sovětském hospodářství byla prohlášena za přísně tajnou a uveřejněna až v r. 1990.
 Cejlon, ráj bez andělů, 1991, zakázáno, vyšlo samizdatem
 Sumatra, naděje bez obrysů, 1991, zakázáno, vyšlo samizdatem
 Život snů a skutečnosti, 1997
 Afrika kolem Tatry, 2000
 Přemožení pouště, 2002

Dále jsou autory velkého množství časopiseckých a novinových článků, přednášek, atd.

Samostatně
 Živá Afrika, 1996, spolu s Hynkem Adámkem
 O toleranci, 1999

Filmografie 
Všechny filmy, které jsou dále uvedeny, byly zpracovány z filmových materiálů z první a druhé cesty ve Studiu Krátkého filmu v tehdejším Gottwaldově, dnes Zlíně. U zrodu těchto filmů a filmových reportáží stál zlínský filmový režisér Jaroslav Novotný, Jemu se dostaly do rukou první metry filmu, které cestovatelé poslali do republiky. Režisér Jaroslav Novotný korespondenčně začal oba cestovatele učit co a jak filmovat, aby výsledek byl použitelný pro další zpracování filmu. Osobně se setkali až po návratu obou cestovatelů z první cesty v roce 1950. Jaroslav Novotný byl i při přípravách na druhou cestu, kdy za výpravou jel v roce 1959 do Albánie a v roce 1960 do Kašmíru. Hudbu ke všem filmům cestovatelů Hanzelky a Zikmunda napsal jeden z nejlepších hudebních skladatelů filmové hudby u nás Zdeněk Liška. Rok výroby filmů je totožný s rokem premiéry.

Vysvětlivky použitých zkratek:
 FŠ 1 – filmový štáb číslo 1, zpracování filmového materiálu z první cesty po Africe a Latinské Americe; režie a kamera Jiří Hanzelka a Miroslav Zikmund, režijní a technická spolupráce Jaroslav Novotný, střih Zdeněk Stehlík, hudba Zdeněk Liška, vedoucí výroby Věra Lukášová-Hutáková, výroba Československý státní film, Studio populárně vědecký filmů Gottwaldov.
 FŠ 2 – filmový štáb číslo 2, zpracování filmového materiálu z druhé cesty po Asii; režie a kamera Miroslav Zikmund a Jiří Hanzelka, režijní a technická spolupráce Jaroslav Novotný, střih Antonín Štrojsa, hudba Zdeněk Liška, vedoucí výroby Karel Hutěčka, výroba Krátký film Praha, Filmové studio Gottwaldov.
 FŠ 3 – filmový štáb číslo 3, zpracování filmového materiálu natočeného v Kašmíru; režie Miroslav Zikmund, Jiří Hanzelka, Jaroslav Novotný, kamera Jaroslav Novotný, spolupráce MUDr. Robert Vít, Míla Bráníková, střih Antoním Štrojsa, hudba Zdeněk Liška, vedoucí výroby Karel Hutěčka, výroba Krátký film Praha, Filmové studio Gottwaldov.
 FŠ 4 – filmový štáb číslo 4; režie Jaroslav Novotný, kamera Zdeněk Hrubec, střih Zdeněk Stehlík, hudba Zdeněk Liška, vedoucí výroby Věra Lukášová-Hutáková, výroba Československý státní film, Studio populárně vědeckých filmů Gottwaldov.

Galerie

Odkazy

Reference

Literatura 
 
 
 
 Jaromír Slonek: Jiří Hanzelka – Miroslav Zikmund: Život snů a skutečnosti, Primus, Praha 1997, 
 
 VALTROVÁ, Marie – ORNEST, Ota. Hraje váš tatínek ještě na housle?. Praha: Primus, 1993, str. 335,

Externí odkazy 
 
 
 Jiří Hanzelka ve Slovníku české literatury po roce 1945
 Zvláštní osud autorů Zvláštní zprávy – Pořad Českého rozhlasu Plus o životě Jiřího Hanzelky a Miroslava Zikmunda s důrazem na jejich Zvláštní zprávu číslo 4.
 

Čeští cestovatelé
Čeští spisovatelé 20. století
Čeští fotografové
Signatáři Charty 77
Členové KSČ
Nositelé medaile Za zásluhy (Česko)
Nositelé Ceny ministra životního prostředí
Nositelé medaile Artis Bohemiae Amicis
Osobnosti na českých poštovních známkách
Osobnosti Moravy
Čestní občané města Kopřivnice
Narození 24. prosince
Narození v roce 1920
Narození ve Štramberku
Úmrtí 15. února
Úmrtí v roce 2003
Úmrtí v Praze
Pohřbení v okrese Jindřichův Hradec
Pohřbení v Domaníně (okres Jindřichův Hradec)
Muži
Čeští spisovatelé 21. století