alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Kirkwall

Kirkwall er den største by og hovedstad på Orkneyøerne, placeret i det nordlige Skotland. Byen bliver først nævnt i Orkneyinga Saga i året 1046. Dengang var det en bosættelse af Rognvald den II, jarl af Orkney. Rognvald blev dræbt af sin efterfølger Thorfinn. I 1469 blev øgruppen sammen med Shetlandsøerne af Christian 1. af Danmark og Norge givet til Skotland som pant som del af medgiften i forbindelse med giftermålet mellem Jakob 3. af Skotland og Christians datter Margrete. Det afsluttede den skotske "norske årlige" skattebetaling til Danmark. I 1486 blev byen udnævnt til kongelig købstad af kong James III. Navnet Kirkwall stammer fra det nordiske navn "Kirkjuvagr", der betyder "Kristen Strand". Dette blev senere oversat til "Kirkvoe" og herefter til "Kirkwaa" (se Norn). Engelske geografikere mistolkede den sidste part af navnet som det skotske wa', der betyder mur. Derfor navnet "Kirkwall".

Byen er placeret på den nordlige kyst af hovedøen Mainland (Orkney). Der ligger et færgeleje med forbindelse til de fleste af øerne i øgruppen. Efter nutidig britisk standard er byen lille, med en befolkning på ca. 10.000 (2020 estimat).

I hjertet af byen står St Magnus Cathedral, der blev grundlagt i 1137 til minde om Sankt Magnus, jarl af Orkney fra 1108 til 1117. Ved siden af katedralen ligger ruinerne af den tidligere bispegård og jarlens gård.
Byen har to museer; The Orkney Museum, der fortæller om øgruppens historie fra stenalderen til i dag og Orkney Wireless Museum, der udstiller radio- og lydhistorie. handler om historien om radioen og optagelseslyd.

Notable bysbørn 
 Conran af Orkney, biskop over Orkney øerne i 600-tallet
 Stanley Cursiter, Painter and Limner, født på East Road
 Ola Gorie, smukkedesigner
 Peter Marshall blev uddannet i Kirkwall
 Clara Anne Williams (født Rendall), født i Kirkwall 24. juli 1887, missionær, lærer og gift med Aeneas Francon Williams fik Kaisar-i-Hind medaljen i 1946 for hendes arbejde under anden verdenskrig som leder af Røde Kors' arbejde i Dooars, Bengal, Indien.

Referencer

Eksterne henvisninger 

Byer i Skotland
Orkneyøerne
Canella-familien

Canella-familien (Canellaceae) består af slægter, der er stedsegrønne buske eller træer og kan genkendes på deres tykke, aromatiske og helrandede blade. Frugterne er bær. Kun den nævnte slægt har økonomisk betydning, men produkterne ses sjældent i Danmark.

 Amerikansk kanel (Canella)

 
Canella-ordenen
Wintera-familien

Wintera-familien (Winteraceae) indeholder aluminiumopsamlende planter. Slægterne findes i bjergegne nær ækvator, dog ikke på det afrikanske kontinent (men alligevel på Madagaskar). Ingen af slægterne ses i Danmark, og de har heller ingen økonomisk betydning.
Kalmus-familien

Slægterne i Kalmus-familien (Acoraceae) er udbredt i Europa og Asien. De kan kendes på deres sødtduftende, flade og helrandede blade, som er ens på begge sider. Blomsterne er samlet i kompakte aks, som er skråt sidestillet på de bladagtige stængler. Blomsterne er ganske små, men regelmæssige og 5-tallige.

 Kalmus (Acorus)

Plantefamilier
Jægerstenalder

Jægerstenalder omfatter både ældste stenalder og ældre stenalder. Jægerstenalder i Danmark spænder fra ca. 12.800 f.Kr. til år 3.900 f.Kr. Navnet markerer de økonomisk-sociale forhold, som datidens mennesker havde. 

Betegnelsen jæger-stenalder markerer modsætningen til senere tiders landbrugs-orienterede kulturer. Betegnelsen blev indført i dansk i 1972 af arkæologen og redaktøren Harald Andersen, da tidsskriftet "Skalk" lavede en fornyelse af den tidstavle, tidsskriftet indplacere artiklerne i i bladet, i stedet for den tidligere benævnelse "ældre stenalder" i modsætning til bondestenalder (tidligere: "yngre stenalder").

 I ældste stenalder var Danmark stadig i den sidste del af Weichsel-istiden – den senglaciale fase. Danmark var dækket af tundra eller parktundra, og de forskellige jægerkulturer var afhængige af at kunne jage rensdyr. Fra den første del af ældste stenalder (ældste dryas, bøllingtid og ældre dryas) kendes hovedsageligt kulturer med meget få efterladenskaber i Danmark – kulturer der af samme grund er opkaldt efter tyske lokaliteter, f.eks. hamburgkultur.
 Fra den senere del af ældste stenalder (allerødtiden) kendes den danske brommekultur, der også var rensdyrjægere.
 Starten på ældre stenalder svarer nogenlunde til at Danmark langsomt blev dækket af skov i præboreal tid og boreal tid. Herfra kendes de danske skovjægerkulturer: maglemosekultur og kongemosekultur
 I slutningen af ældre stenalder steg temperaturen og havet, og Danmark blev dækket af tæt skov – herfra kendes ertebøllekulturen kendt fra en række kystbopladser.

Rensdyrjægerkulturerne antages at have haft en livsform, der minder om nutidige rensdyrjægere – med faste vinterbopladser syd for Danmark, men rejsende med telte om sommeren for at kunne følge rensdyrflokkene. Senere kulturer antages at have været mere bofaste – men dog stadig meget mobile; dels kender man ikke rigtigt spor af bygninger fra perioden, dels havde skovjægerkulturerne formentlig også behov for at kunne flytte bopladserne, når klimaet og dermed vegetationen og byttedyrenes placering ændrede sig. Alligevel ser man i perioden en tendens mod stadig mere omfattende bopladser, hvilket man har tolket som større bofasthed.

Litteratur 
 Christian Adamsen: "Harald Andersen 1917-2005" (Skalk nr. 1, 2005; s. 30-32)
 Harald Andersen: "Fornyelse" (Skalk nr. 1, 1972; s. 30)

Noter

eksterne henvisninger 
 Læs mere om Jægerstenalder på danskhistorie.dk

Tidsnavigation:

Stenalder
Gylle

Gylle er en flydende staldgødning, som opstår, når kreaturer og/eller svin går på spaltegulve, der tillader både ajle (urin) og møg (blanding af fast afføring og strøelse) at falde ned i et opsamlingssystem. Det sparer meget arbejde at samle dyrenes affald som gylle, og desuden bevares det meste af gødningsindholdet i materialet – i hvert fald indtil det bliver spredt på marken. Fra møget kommer et indhold af kalium, fosfor og magnesium, og fra urinen stammer gyllens høje indhold af kvælstof (her i form af den stinkende luftart ammoniak).

Metoder til bortskaffelse af gylle 
 Udvindelse af biogas, som efterlader et afgasset gylleprodukt, der ved udbringning på marken lugter langt mindre end uafgasset gylle.
 Kompostering
 Tørring
 Blanding med tørre stoffer, så produktet kan sælges som naturgødning
 Udbringning på marken med gylleudlæggere, der udlægger gyllen direkte på jorden gennem slanger, i modsætning til tidligere, hvor man spredte gyllen gennem luften. I dag nedfældes gyllen dog ofte med såkaldte gyllenedfældere, således at gyllen dækkes helt eller delvist af jord i forbindelse med udbringningen. Derved reduceres kvælstoftabet i form af ammoniakfordampning markant, og lugtgenerne ligeså. Størrelsesordenen kan være 50 tons per hektar.

Kilder og henvisninger

Afføring
Økologi
Gødning
Belgiens regenter

Dette er en liste over de belgiske monarker fra 1831, da den første belgiske konge Leopold I besteg tronen efter at Belgien løsrev sig fra Kongeriget Nederlandene under den belgiske revolution i 1830.

Under den belgiske forfatning, bliver den belgiske monark sylet som "belgiernes konge" snarere end "Konge af Belgien" for at afspejle monarkiets konstitutionelle og populære funktion.

Siden 1831 har der været syv konger af belgierne og to regenter.

Kongerækken 
De belgiske konger i kronologisk rækkefølge:

Leopold I (1831-1865)
Leopold II (1865-1909)
Albert I (1909-1934)
Leopold III (1934-1951)
Karl af Flandern prinsregent (1944-1950)
Baudouin 1. (1951-1993)
Albert 2. (1993-2013)
Philippe (2013- )

Tidslinje 

Lister over regenter
Lhasa

Lhasa (eller Lasa) er hovedstaden i det kinesisk besatte Tibet. Lhasa har en befolkning på omkring 120.000. Lhasa var hovedstaden for det gamle Tibet fra 800-tallet til 1950. Lhasa ligger over 3650 m oh. Det gør den til en af verdens højest beliggende hovedstæder. Byens navn betyder "Gudernes sted."

I første halvdel af det 20. århundrede kom flere vestlige opdagelsesrejsende til byen som Francis Younghusband, Alexandra David-Néel og Heinrich Harrer (se Syv år i Tibet).

I dag findes der flere kinesere i Lhasa og i Tibet, end der er indfødte tibetanere, hvilket er et resultat af Kinas besættelsespolitik overfor Tibet. Lhasas berømte Potala Palads, hvor den eksilramte Dalai Lama havde hovedsæde, står på UNESCOs Verdensarvsprogram. Andre vigtige bygninger er Jokhang, Norbulingka, Drepung-klosteret og Sera-klosteret.

Den 1.080 km lange Qinghai-Tibet toglinje til Lhasa er færdig.

Byer i Tibet
Verdensarvsområder i Asien-Australasien
Russiske specialstyrker (Spetsnaz)

Spetsnaz er en forkortelse af det russiske Войска специального назначения (Vojska spetsialnogo naznachenija), hvilket betyder styrker med særlige opgaver, en meget bredere definition end man anvender i vestlige styrker. Umiddelbart kan styrkerne derfor ikke sammenlignes med vestlige specialstyrker, f.eks. Jægerkorpset og Frømandskorpset, idet såvel organisation, opbygning, opgaver og kommandoforhold er meget forskellige fra de vestlige modeller. De russiske specialstyrker er heller ikke teknologisk støttet i samme grad som vestlige specialstyrker og har ikke haft mulighed for at træne sammen med tilsvarende styrker fra andre lande i samme omfang som de tilsvarende vestlige styrker.

Der har altid været militære og paramilitære enheder med speciel uddannelse og specielle opgaver i Rusland og Sovjetunionen. Zarens hemmelige politi blev efter oktoberrevolutionen afløst af Tjekaen i starten af 1920'erne, men det er først under og efter den sovjetiske intervention i Afghanistan 1979 – 89 man fra officielt sovjetisk/russisk hold har erkendt tilstedeværelsen af sådanne hemmeligholdte styrker.

Umiddelbart findes der to hovedgrupper af Spetsnaz: militære og paramilitære. I alt er der 14 enheder der falder ind under Spetsnaz, og herudover er der anti-terrorenheden Alpha Group.

Ud over Spetsnaz findes der store militære elitestyrker i Rusland, f.eks. de luftbårne styrker og marineinfanteriet.

I marts 2014 stod en række anonyme tidligere Spetsnaz-soldater frem, og fortalte at ondsindet vold var en del af træningen til optagelse i korpset. De russiske myndigheder, med forsvarschef Sergej Sjojgu i spidsen, afviste alle anklager.

Referencer 

Specialstyrker (Spetsnaz)
Den russiske hærs specialstyrker

Den militære del af Spetsnaz er underlagt hærens og flådens hovedkvarterer, der igen er underlagt den centrale militære efterretningstjeneste GRU.

GRU's hovedkvarter ligger i dag på Khodynka Lufthavnen i Moskvas nordvestlige del, i et bygningskompleks kaldet "Akvariet", omgivet af virksomheder med stor sikkerhed. I byen Vatutinki, omkring 50 kilometer sydvest for Moskva, ligger GRU Space Intelligence Directorate, der bl.a. leverer informationer til flåderne. GRU indhenter oplysninger gennem HUMINT (forsvarsattacheer og agenter), SIGINT (elektronisk indhentning) og IMINT (Image Intel fra bl.a. satellitter). GRU nuværende chef er general Valentin Vladimirovich Korabelnikov.

Hærens spetsnaz har følgende brigadestruktur 
2. Selvstændige SPETSNAZ-brigade i Pskov, Skt. Petersborg Militærdistrikt med enhederne:

 117. Selvstændige SPETSNAZ-bataljon i Taibol
 1071. Uddannelses Regiment i Pechory

3. Selvstændige Garde SPETSNAZ-brigade i Samara, Volga Militærdistrikt

12. Selvstændige SPETSNAZ-brigade i Asbest, Ural Militærdistrikt

14. Selvstændige SPETSNAZ-brigade i Ussuriysk, Fjernøstlige Militærdistrikt med enhederne:

 282. Selvstændige SPETSNAZ-bataljon
 294. Selvstændige SPETSNAZ-bataljon i Khabarovsk
 308. Selvstændige SPETSNAZ-bataljon
 314. Selvstændige SPETSNAZ-bataljon

16. Selvstændige SPETSNAZ Brigade i Chuchkovo, Moskva Militærdistrikt

22. Selvstændige SPETSNAZ Gardebrigade i Kovalevka, Nordkaukasiske Militærdistrikt med enheden:

 173. Selvstændige SPETSNAZ bataljon

24. Selvstændige SPETSNAZ Brigade i Kyakhta, Bajkal Militærdistrikt

67. Selvstændige SPETSNAZ Brigade i Berdsk, Sibiriske Militærdistrikt

Ud over brigaderne er der ved fronten selvstændige SPETSNAZ-regimenter på mellem 600 og 700 soldater fordelt på 6–7 kompagnier samt ved arméerne selvstændige SPETSNAZ-kompagnier med omkring 9 officerer, 11 sergenter og 100 menige soldater.

Flådens spetsnaz har følgende struktur 
Omkring år 2000 var der én Flåde Spetsnaz-”Brigade” (Otdelnaya Brigada Spetsialnogo Naznacheniya VMF) ved hver af flåderne: 

 Hos Østersøflåden en selvstændig brigade på fuld styrke i Ocharkov (omkring 1.300 mand). 
 Hos Sortehavsflåden en selvstændig brigade på reduceret styrke (formentlig et kompagni).
 Hos Nordflåden en selvstændig brigade på reduceret styrke (formentlig en bataljon).
 Hos Stillehavsflåden 42. Selvstændige Flåde Spetsnaz Brigade (formentlig en bataljon) på reduceret styrke. 

Flådens spetsnazstyrke er opdelt i to forskellige typer enheder: Spetsnaz (angrebsorienteret ligesom hærens) og PDSS (forsvarsorienteret).

Flådens spetsnaz er den af alle spetsnaz-styrker som man ved mindst om i de vestlige lande.

Hærs specialstyrker
Naturgødning

Naturgødning er gødning, som udelukkende består af stoffer, der er dannet ved levende organismers stofskifte. Ordet siger altså intet om, hvad der i gødningen, men derimod hvad der ikke er i den, nemlig stoffer, som er skabt i laboratorier eller industrivirksomheder.

Naturgødning har en kraftig og gunstig virkning på den jord, som modtager den. Denne virkning var så påfaldende, at én af den organiske kemis fædre, Justus von Liebig, i midten af det 19. århundrede satte sig for at finde ud af, hvad det egentlig er ved naturgødning, som har den virkning. I 1840 var han nået så langt, at han kunne formulere minimumsloven for planters næringsbehov. Hans resultater førte på kort tid frem til den viden, vi har i dag om næringsstoffer. De førte også frem til opskrifter på fremstilling af kunstgødning, som siden har vundet så stort indpas, at visse typer naturgødning (f.eks. gylle) mest af alt betragtes som et affaldsprodukt i stedet for en ressource.

Den store og afgørende forskel på naturgødning og kunstgødning er altså ikke indholdet af næringsstoffer, for de findes begge steder. I kunstgødningen er de til rådighed i helt præcist angivne mængder (NPK 14-4-17 indeholder f.eks. henholdsvis 14% kvælstof (N), 4% fosfor (P) og 17% kalium (K)), hvad der gør dosering af gødningen meget enkel. I naturgødningen svinger mængderne af næringsstoffer alt efter, hvilken type gødning det er, hvordan den har været opbevaret, og hvordan den bliver fordelt på jordstykket.

Forskellen skyldes, at naturgødning – ud over næringsstoffer – også indeholder store mængder af organisk stof. Dette stof er ikke nedbrudt fuldstændigt og virker derfor som "mad" for jordbundsorganismerne. Ved at gøde med naturgødning tilfører man altså planterne næringsstoffer og jordbundsorganismerne føde. Det sidste bidrager til at fastholde og udbygge biodiversiteten i jorden, hvad der gavner planternes sundhed og trivsel. Dette kan ikke opnås med kunstgødning.

Forskellige naturgødninger 
 Møg
 Ajle
 Gylle
 Tang
 Kompost
 Guano

Billedserie 

Økologi
Gødning
Paramilitære (spetsnaz)

De paramilitære Spetsnaz-styrker består af fire typer enheder:

 FSB (tidligere OGPU/NKVD/KGB) specialstyrke, der primært anvendes uden for Rusland. Styrkerne kendes under bogstaverne ALFA, BETA og VYMPEL, hvilket er fonetisk udtale af de tre første bogstaver i det russiske alfabet. Internt i Rusland bruges enhederne udelukkende til det centrale antiterrorberedskab og centralt styret militær indsats mod gidseltagere.
 FSB grænsetropper, der anvendes til sikring af landets grænser samt bevogtning af særlige områder og installationer.
 MVD (Indenrigsministeriet) specialstyrker, der er uddannet til nedkæmpelse af intern uro og oprør i Rusland.
 MVD SWAT-teams, som findes i alle større byer og som indsættes efter vestlig model mod alle former for uro, terror, gidseltagning osv. på lokalt plan.

Ud over ovenstående officielle enheder findes der en lang række privat oprettede sikkerhedsenheder, hvor tidligere medlemmer af sikkerhedsstyrkerne tjener penge på at skabe sikkerhed for personer eller virksomheder.

Specialstyrker fra Rusland
Ingmar Bergman

Ernst Ingmar Bergman (født 14. juli 1918 i Uppsala, død 30. juli 2007 på Fårö) var en svensk filminstruktør og manuskriptforfatter. Hans film handler ofte om eksistentielle spørgsmål om moral, ensomhed og tro.

Filmografi 
 Moderhjertet (Kris, 1946)
 Det regner på vor kærlighed (Det regnar på vår kärlek, 1946)
 Sømandstøsen (Skepp till India land, 1947)
 Musik i mørket (Musik i mörker, 1948)
 Havnebyens fristelser (Hamnstad, 1948)
 Fængsel (Fängelse, 1949)
 Tørst (Törst, 1949)
 Sådan noget sker ikke her (Sånt händer inte här, 1950)
 To mennesker (Till glädje, 1950)
 Sommerleg (Sommarlek, 1951)
 Mens kvinder venter (Kvinnors väntan, 1952)
 Sommeren med Monika (Sommaren med Monika, 1953)
 Gøglernes aften (Gycklarnas afton, 1953)
 En lektion i kærlighed (En lektion i kärlek, 1954)
 Kvindedrømme (Kvinnodröm, 1955)
 Sommernattens smil (Sommarnattens leende, 1955)
 Det syvende segl (Det sjunde inseglet, 1957)
 Ved vejs ende (Smultronstället, 1957) 
 Ansigtet (Ansiktet, 1958)
 Livets under (Nära livet, 1958)
 Djævelens øje (Djävulens öga, 1960)
 Jomfrukilden (Jungfrukällan, 1960)
 Som i et spejl (Såsom i en spegel, 1961)
 Lys i mørket (Nattvardsgästerna, 1962)
 Stilheden (Tystnaden, 1963)
 Syv glade enker (För att inte tala om alla dessa kvinnor, 1964)
 Persona (Persona, 1966)
 Ulvetimen (Vargtimmen, 1968)
 Skammen (Skammen, 1968)
 Ritualerne (Riten, tv, 1968)
 En passion (En passion, 1969)
 Berøringen (Beröringen, 1971)
 Hvisken og råb (Viskningar och rop, 1972)
 Scener fra et ægteskab (Scener ur ett äktenskap, tv-serie, 1973, spillefilm, 1974)
 Tryllefløjten (Trollflöjten, 1975)
 Ansigt til ansigt (Ansikte mot ansikte, 1976)
 Slangens æg (The Serpent's Egg, 1977)
 Høstsonaten (Höstsonaten, 1978)
 Fra marionetternes liv Aus dem Leben der Marionetten, tv, 1980)
 Fanny og Alexander (Fanny och Alexander, 1982, også som tv-serie)
 Efter prøven (Efter repetitionen, tv, 1982)
 Saraband (tv-film, 2003)

Eksterne henvisninger 
 

 

Filminstruktører fra Sverige
Manuskriptforfattere fra Sverige
Dramatikere fra Sverige
Faglitterære forfattere fra Sverige
Selvbiografer fra Sverige
Irving G. Thalberg Memorial Award
Svensksprogede forfattere fra Sverige
Modtagere af Sonningprisen

Svenskere i 1900-tallet
Svenskere i 2000-tallet
Personer fra Uppsala
Mike Leigh

Mike Leigh (født 20. februar 1943) er en engelsk filminstruktør. Han er kendt for sine socialrealistiske film og for sin specielle metode, hvor han blot kommer med en ramme til optagelserne og så sammen med skuespillerne improviserer handlingen frem.

Filmografi 
 Bleak Moments (1972)
 Play for Today (seks episoder af tv-serie, 1973-1982)
 BBC2 Playhouse (en episode af tv-serie, 1980)
 Meantime (tv-film, 1984)
 High Hopes (1988)
 Life Is Sweet (1990)
 Naked (1993)
 Hemmeligheder og løgne (1996)
 Career Girls (1997)
 Topsy-Turvy (1999)
 All or Nothing (2002)
 Vera Drakes hemmelighed (2004)
 Happy-Go-Lucky (2007)
 Another Year (2010)

Skuespil 
 The Box Play (1965)
 My Parents Have Gone to Carlisle (1966)
 The Last Crusade of Five Little Nuns (1966)
 Individual Fruit Pies (1968)
 Glum Victoria and the Lad with Specs (1969)
 Bleak Moments (1970)
 A Rancid Pong (1971)
 Wholesome Glory (1973)
 The Jaws of Death (1973)
 Dick Whittington and His Cat (1973)
 Babies Grow Old (1974)
 The Silent Majority (1974)
 Abigail's Party (1977)
 Too Much of a Good Thing (radiospil, 1979)
 Ecstasy (1979)
 Goose-Pimples (1981)
 Smelling a Rat (1988)
 Greek Tragedy (1989)
 It's a Great Big Shame! (1993)
 Two Thousand Years (2005)

Udvalgte filmpriser 
 Guldløven i Venedig for Vera Drakes hemmelighed (2004)
 Oscarnominering for Topsy-Turvy (2000)
 Oscarnominering for Hemmeligheder og løgne (1997)
 Den Gyldne Palme for Hemmeligheder og løgne (1996)
 Bodil for Life Is Sweet (1992)

Eksterne henvisninger 
 

Filminstruktører fra Storbritannien
Ole M. Nielsen

Ole Møller Nielsen (22. april 1940 i Torslev – 22. juli 2004) var en dansk politiker som har repræsenteret Kristendemokraterne i Folketinget 1993-1994 og 1998-2002.

Biografi 
Ole Møller Nielsen var søn af købmanden Erik M. Nielsen og hustruen Ingeborg Nielsen. Han gik i skole i Østre Vrå Private Realskole og fik sin handelsmedhjælpereksamen i 1957. Sidenhen tog han også merkonomfag på Tietgenskolen.

Møller Nielsen kom første gang i Folketinget i november 1992 som midlertidig medlem, og fik senere sit eget mandat fra Nordjyllands Amtskreds fra 1993 til 1994, og igen i hele perioden 1998 til 2002. Han var partiets spidskandidat i Sæbykredsen fra 1990 til 2002, og også i Hjørring-kredsen i 1992-94.

Reference

Eksterne henvisninger 
 
 Gammelt portrætfoto

Tidligere folketingsmedlemmer fra Kristendemokraterne
Massa-Carrara (provins)

Provinsen Massa-Carrara er en provins i den italienske region Toscana. Den er opkaldt efter sine to vigtigste byer: Massa og Carrara. Tidligere var det vigtigste erhverv i området brydning af marmor. Efterhånden er man gået over til hovedsageligt at importere og forarbejde marmor- og granitblokke fra hele verden.

Der var 197.652 indbyggere ved folketællingen i 2001.

Geografi 
Provinsen Massa-Carrara grænser til:
 i nord mod Emilia-Romagna (provinserne Parma og Reggio Emilia),
 i øst mod provinsen Lucca,
 i syd mod Tyrrhenske hav og
 i syd og vest mod Liguria (provinsen La Spezia).

Kommuner 

Aulla
Bagnone
Carrara
Casola in Lunigiana
Comano
Filattiera
Fivizzano
Fosdinovo
Licciana Nardi
Massa
Montignoso
Mulazzo
Podenzana
Pontremoli
Tresana
Villafranca in Lunigiana
Zeri
Regeringen Poul Nyrup Rasmussen I

Regeringen Poul Nyrup Rasmussen I var Danmarks regering 25. januar 1993 – 27. september 1994. Regeringen kaldes i folkemunde Rødkløverregeringen med tydelig reference til Poul Schlüters såkaldte Firkløverregering (1982-88), der ligesom denne havde deltagelse af fire partier.

Den bestod af følgende ministre fra Socialdemokratiet (S), Centrum-Demokraterne (CD), Det Radikale Venstre (RV) og Kristeligt Folkeparti (KF):

Regeringen var en flertalsregering bestående af 90 mandater indtil centrum-demokraten Bente Juncker måtte gå af som socialminister, efter blot 14 dage, og forlade partiet som følge af nogle uheldige udtalelser omkring psykisk udviklingshæmmede.

Noter 

Referencer

Rasmussen, Poul Nyrup, 1, Regeringen
Wing (luftvåben)

En Wing er et låneord, hentet fra det britiske luftvåben Royal Air Force (RAF) og betegner en flyverafdeling på to til fire eskadriller. 

I RAF samles tre wings i en Group. I USAF består en Wing af tre Groups, der igen består af tre eskadriller. 

I US Navy består en Carrier Air Wing af syv eskadriller og hed tidligere Carrier Air Group. 

Flyvevåbnet bruger RAF's definition.

Ved forsvarsforliget i 2004 indførtes betegnelsen "wing" i Danmark i stedet for flyvestation, således at der fremover kun findes Fighter Wing Skrydstrup, Helicopter Wing Karup og Air Transport Wing Aalborg. 

Flyvestation Værløse blev ikke til en wing, da den blev nedlagt. 

Derudover blev der etableret Combat Support Wing, der støtter de øvrige wings med IT, nærforsvar og andre støttefunktioner. 

Air Control Wing overtog overvågningen af luftrummet fra Kontrol- og Luftforsvarsgruppen (KLG).

Note 

Militære enheder
Luftkrig
Tandemalje

Emaljen på tændernes kroner er kroppens hårdeste substans. Fuldt udviklet består emalje næsten udelukkende af kalciumsalte. Emaljen dannes af ameloblaster.

Se også
Caries
Dentin
Tand

Tænder
Østberlin

Østberlin er den del af det delte Berlin, som fra 1945 til 1990 var hovedstad i den sovjetiske sektor efter Nazitysklands sammenbrud og senere DDR. Fra den 13. august 1961 til den 9. november 1989 var bydelen adskilt fra Vestberlin af Berlinmuren. Officielt hed Østberlin blot Berlin eller Berlin, Hauptstadt der DDR (Berlin, DDR's hovedstad).

I 1948-1952 var Østberlin en delstat i den sovjetiske zone (fra 1949: DDR).

Østberlin bestod af bydelene:

 Friedrichshain 
 Hellersdorf 
 Hohenschönhausen 
 Köpenick 
 Lichtenberg 
 Marzahn 
 Mitte 
 Prenzlauer Berg 
 Treptow 
 Weißensee 

Den 3. oktober 1990 blev Vesttyskland og Østtyskland (som da var blevet omdannet til fem nye Bundesländer (ekskl. Berlin)) genforenet, hvorved DDR's og Østberlins formelle eksistens ophørte.

Etableret i 1949
Ophørt i 1990
Berlins historie
Skeblad-ordenen

Skeblad-ordenen (Alismatales) rummer mange arter, der danner rhizom. Derimod er der aldrig fundet mycorrhiza hos dem. Frøplanter har både en veludviklet kimstængel og kimrod.

 Arum-familien (Araceae)
 Blomstersiv-familien (Scheuchzeriaceae)
 Brudelys-familien (Butomaceae)
 Bændeltang-familien (Zosteraceae)
 Cymodoceaceae
 Frøbid-familien (Hydrocharitaceae)
 Havgræs-familien (Ruppiaceae)
 Limnocharitaceae
 Posidoniaceae
 Skeblad-familien (Alismataceae)
 Søaks-familien (Aponogetonaceae)
 Tofieldiaceae
 Trehage-familien (Juncaginaceae)
 Vandaks-familien (Potamogetonaceae)
Danmarks regeringer

Danmarks regeringer navngives efter regeringslederen, premierministeren (1848-1855), konseilspræsidenten (1855-1918) og statsministeren (fra 1918). 1848-1941 kaldtes de ministerier, mens de siden 1942 betegnes regeringer.
Når regeringerne benævnes med partibogstaver (Se kolonnen Kaldenavn), er det i reglen statsministerpartiet, der nævnes først.

Ministerier og regeringer

Uofficielle 
Regeringen Scavenius ophørte med at fungere 29. august 1943 men bestod formelt frem til 5. maj 1945. I praksis videreførtes rigets forvaltning af ministeriernes departementschefer og direktører i departementschefstyret, mens Frihedsrådet efterhånden kom til at fremstå som en alternativ regering, der især koordinerede modstanden mod den tyske besættelse, herunder de forskellige modstandsgruppers arbejde.

Litteratur 
 Poul Dam, Hvem var minister. Dansk politik gennem snart 150 år, 3. udgave, Århus: Aros 1997. 
 Knud Tågholt, Hvem var minister. Dansk politik gennem mere end 100 år, 1. udgave, Århus: Aros 1971. 
 Knud Tågholt, Hvem var minister. Dansk politik gennem mere end 100 år, 2. udgave, Århus: Aros 1984.

Noter

Eksterne henvisninger 
 Statsministeriet: Regeringer siden 1848
 Statsministeriets hjemmeside

 
Danmarks administration
Skeblad

Slægten Skeblad (Alisma) er udbredt i den nordlige halvkugles tempererede egne. Den er kendetegnet ved, at blomsterstandene ofte er forgrenede. Desuden er frøene flade og kransstillede. Her nævnes kun de arter, som ses i Danmark.

 Kortskaftet skeblad (Alisma gramineum)
 Lancetskeblad (Alisma lanceolatum)
 Vejbredskeblad (Alisma plantago-aquatica)

Planteslægter
Skeblad-familien
Regeringen Poul Nyrup Rasmussen II

Regeringen Poul Nyrup Rasmussen II var Danmarks regering fra 27. september 1994 til 30. december 1996, som bestod af ministre fra Socialdemokratiet (S), Det Radikale Venstre (R) og Centrum-Demokraterne (CD).

Ministre 

Rasmussen, Poul Nyrup, 2, Regeringen
Søpryd

Søpryd (Baldellia) er en planteslægt, der kun har to arter i Danmark:

 Almindelig søpryd (Baldellia ranunculoides)
 Krybende søpryd (Baldellia repens)

Planteslægter
Skeblad-familien
Vandranke

Vandranke (Luronium) er en planteslægt, der kun har denne ene art. Beskrivelse af slægten følger derfor artsbeskrivelsen.

 Almindelig Vandranke (Luronium natans)

Skeblad-familien
Danske arter i Habitatdirektivet
Pilblad

Pilblad (Sagittaria) er en planteslægt med ca. 20 arter, der er vidt udbredt på både den nordlige og den sydlige halvkugle. Det er flerårige, urteagtige planter, der trives i plantesamfund på våd bund eller i vand. Nogle af arterne danner rodknolde. Bladene er 25-30 cm lange og linjeformede til ovale. Hos visse arter som f.eks. Almindelig Pilblad er de dog formet som pilespidser. Undervandsbladene hos de fleste arter er båndformede, og de danner udløbere, så de kan blive til undervandstæpper. De fleste af arterne har blomsterne samlet i forgrenede stande, som sidder oven over bladene. Blomsterne er 3-tallige, regelmæssige og har oftest hvide kronblade med en rødlig prik i midten.

Her beskrives kun de arter, som kan ses jævnligt i Danmark.

 Almindelig Pilblad (Sagittaria sagittifolia)
 Bredbladet Pilblad (Sagittaria latifolia)

Planteslægter
Skeblad-familien
Alexander 4. af Makedonien

Alexander 4. af Makedonien levede fra 323 til 309 f.Kr..
Konge af Makedonien fra 323 til 309 f.Kr. Alexander IV var søn af Alexander den Store og hans kone Roxana, prinsesse af Baktrien. Han blev født nogle få måneder efter sin fars død og blev hurtigt erklæret for medkonge sammen med sin onkel Philip III af Makedonien. Ingen af dem havde politisk indflydelse; Philip blev anset for retarderet, og Alexander var et spædbarn. Det betød udnævnelse af regenter, der regerede på Alexanders og Philips vegne. Flere af hans fars generaler kunne nu gøre sig uafhængige af tronen og øge deres magt i de erobrede områder.

I hans regeringstid mellem 323 og 309 f.Kr. var der fire, der regerede i Alexanders navn:

 Perdiccas, mellem 323 f.Kr. indtil han blev myrdet i Juni, 321 f.Kr.
 Antipater, sommeren i år 321 f.Kr. til sommeren i år 319 f.Kr., da han døde af sygdom.
 Polyperchon, regent fra 319 f.Kr. til 316 f.Kr. en arving valgt af Antipater selv. Olympias, Alexanders bedstemor, øvede stor indflydelse over Polyperchon og beordrede ham til at give ordren til at snigmyrde Alexanders onkel Philip III i 317 f.Kr.
 Kassander (316 f.Kr.-298 f.Kr.), Antipaters søn, slog Polyperchons hære, fangede og henrettede Olympias. Mellem 316 f.Kr. og 309 f.Kr. holdt regenten Kassander den unge kong Alexander fangen. I år 309 f.Kr. havde han udbygget sin magt i Makedonien, men da Alexander nærmede sig voksenalderen, havde nogle, der var loyale overfor kongehuset, set frem til Alexanders overtagelse af tronen, så han kunne regere af gavn. For at undgå en trussel mod sin magt, beordrede Kassander den 14-årige dreng myrdet. Royalisterne støttede stadigvæk Alexander den Stores uægte søn Herakles.

Konger fra Makedonien
Myrdede regenter
Irans Regenter
Roxana

Roxana (baktrisk: Roshanak, oversat "lille stjerne") gift med Alexander den Store, var født tidligere end året 343 f.Kr. selv om datoen er usikker. Datter af en baktrisk adelsmand Oxyartes. Hun giftede sig med Alexander i 327 f.Kr., efter han havde fanget hende ved overtagelsen af fæstningen Sogdian. Ægteskabet blev set som politisk, selv om man har kilder der beskriver Alexanders kærlighed til Roxana. Roxana rejste med Alexander på hans erobringstogt i Indien i 326 f.Kr. Hun fødte Alexanders søn, senere kaldt for Alexander IV Aegus. Efter Alexanders pludselige død i Babylon i 323 blev hun og hendes søn ofre for politiske intriger ved sammenbruddet af Alexanders rige. De blev beskyttet af Alexanders mor Olympias; hun blev dog snigmyrdet af regenten Kassander, og i 316 f.Kr. søgte han tronen. Men da Alexander IV var legitim arving til tronen, blev han myrdet sammen med sin moder Roxana i ca. 310 f.Kr..

Eksterne henvisninger 

 

Personer i antikken
Tjek fødsels- og dødsår
Kvinder i antikken
Dallas

Dallas er en storby i den amerikanske delstat Texas. Den er blandt de ti største byer i USA. Byen har  indbyggere, mens Stor-Dallas har mere end 5 millioner indbyggere. Dallas blev grundlagt i 1841. Det økonomiske grundlag for byens hurtige vækst blev skabt med oliefundene i East Texas Oil Field i 1930 og med store militærordrer (især fly) under og efter 2. verdenskrig. Gennem historien har Dallas i mange år været vigtig pga. byens store råvareindustri med olie og bomuld. Dallas har også altid haft en god placering langs de mange jernbaner.

En historisk milepæl ramte Dallas med sorg den 22. november 1963, hvor attentatet på John F. Kennedy fandt sted. Han blev skudt, mens han sad i sin limousine på vej igennem byen, attentatet rystede hele verden, og mange turister tager til Dallas for at se museet i det tidligere lager, hvorfra attentatet fandt sted.

Dallas er kendt for deres fodboldklub Dallas Cowboys, de har spillet i den amerikanske liga, National Football League (NFL) siden 1960.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 

 
Byer i Texas
Stivkrampe

Stivkrampe eller tetanus er en livstruende krampetilstand, som skyldes toksinet spasmin fra bakterien Clostridium tetani. C. tetani er en grampositiv anaerob bakterie, der er normalt forkommende i jord og fæces fra dyr. C.tetani kan kun vokse i miljøer, hvor der ikke er ilt til stede, og infektionsstedet er derfor som regel dybe sår samt sår med iltfrit miljø. Spasmin produceres kun på infektionsstedet, men transporteres via nervebanerne til resten af kroppen. Det menes, at ansigt og nakke rammes først, da nervebanerne her er korte, og stiv nakke og grimasseren er derfor et symptom (heraf den ældre betegnelse mundklemme for stivkrampe). Toksinet forhindrer musklerne i at slappe af, og det er set, at muskelspændingerne har kunnet brække knogler.

Man kan vaccineres mod stivkrampe, og vaccinen virker i 10 år ved revaccination.

Udbredelse 

Stivkrampe er et globalt sundhedsproblem eftersom sporer af C. tetani er overalt. Sygdommen opstår stort set kun hos personer, som ikke er vaccineret eller tilstrækkeligt immuniseret. Tilfælde af stivkrampe finder sted over hele verden, men den er mest normal i varme områder med høj luftfugtighed med rig organisk jord. Dette er især tilfældet med gødningsbehandlet jord, da sporene her nemt videregives i tarme og afføring fra dyr. I landbrugsområder er der derfor mange voksne mennesker, der har organismen. Sporene kan også findes på hudoverfladen og i besmittet heroin.

Stivkrampe forbliver – især hos småbørn – et betydeligt sundhedsproblem blandt befolkningerne i U-lande. Der rapporteres omkring en million tilfælde af stivkrampe hvert år på verdensplan, hvilket ifølge vurderinger forårsager omkring 300.000 til 500.000 dødsfald hvert år.

Se også 

 Antibiotikaresistens
 Clostridium botulinum
 ICD-10 Kapitel I - Infektiøse inkl. parasitære sygdomme (WHO's liste)
 Mikrobiom
 Risus sardonicus

Referencer 

Bakteriesygdomme
De russiske luftbårne styrker

De russiske luftbårne styrker eller forkortet VDV (, ) er et selvstændigt værn i Den russiske føderations væbnede styrker. Faldskærmstropperne har til opgave at muliggøre en hurtig indgriben fra enten nationalt eller internationalt. De luftbårne styrker regnes blandt elite-enhederne fordi deres personel er udvalgt på baggrund af frivillighed, fysik, intelligens og loyalitet.

Ifølge normal militær standard er de luftbårne styrker ikke særlig slagkraftige. Hver division består af omkring 6.000 mand, der tilmed kun har let bevæbning og lette køretøjer. Deres styrke er derfor ikke slagkraft, men operativ og strategisk mobilitet vha. langtrækkende transportfly samt deres faldskærmstræning, der gør at de på kort tid kan indsættes overalt inden for flyenes rækkevidde uden adgang til en flyvestation eller en lufthavn i målområdet. Efter landingen vil de dog hurtigt være afhængige af genforsyning og hurtigt link-up af egentlige kampstyrker, fordi de luftbårne styrker ikke medbringer tunge våben, logistik mv.

Midt i 1990'erne bestod de luftbårne styrker af 5 luftbårne divisioner og 8 luftlandestormbrigader. Alle divisionerne var i den europæiske del af Rusland:

 1 division i Nordlige Militærdistrikt
 2 divisioner i Moskva Militærdistrikt
 1 division i Volga Militærdistrikt
 1 division i Nordkaukasus Militærdistrikt (reelt i Tjetjenien)

De 8 brigader er mindre end divisionerne og har hverken køretøjer, kampvogne eller artilleri. Når brigaderne først er landet, kan de kun bevæge sig til fods. Deres opgaver koncentrerer sig om helikopterstøttede operationer, men de er også uddannet til faldskærmsudspring fra almindelige fly.

Under den videre reorganisering blev der i 1996 udarbejdet planer for mobile styrker på omkring 100.000 mand, hvoraf omkring 60 % skulle komme fra de luftbårne styrker. Resten var fra motoriseret infanteri med lette våben, marineinfanteri, logistikenheder og støtte af militære transportfly.

Referencer

Eksterne henvisninger 

 http://eng.mil.ru/en/structure/forces/airborne.htm 

Luftbårne styrker
Paramilitær

Paramilitære styrker eller enheder er enheder, der ikke er underlagt militær kontrol, men som har uddannelse og udrustning, der ligner den militære.

Paramilitære styrker ses ofte underlagt et indenrigsministerium. I totalitære stater kan de paramilitære styrker være et terrorapparat for en diktator.
Eksempler kan være antiterrorenheder, SWAT-enheder og særlige grænsepolitienheder.

Ordet paramilitær kommer af græsk: para (ved siden af) og latin: miles (soldat). Betegnelsen kan anvendes om mere officielle organisationer med struktur og opgaver, som kan minde om militæret, men alligevel ikke er en del af de militære styrker. De er ofte af politiske årsager organiseret som en del af politiet, ofte kaldt gendarmeri.

Grupper, som står uden for de officielle myndigheder, kan være væbnede revolutionære grupper som IRA i Nordirland; andre kan være væbnede borgerværn, som spiller både en privatrettslig og politisk rolle som frikorpsene i Tyskland i mellemkrigstiden. De blev nedlagt i 1933 og lagt ind under Schutzstaffel () og Sturmabteilung (SA).

Den Den Romerske republiks hære, handelsselskabene i Det britiske Imperieum, militsen under Den amerikanske revolution og de jugoslaviske militser havde paramilitære træk – og var godkendt af myndighederne. Det amerikanske selskab Blackwater Worldwide er et moderne eksempel på paramilitær og er det største af tre sikkerhedsselskaber under det amerikanske udenrigsdepartement.

Krigertyper
Det russiske marineinfanteri

Det russiske marineinfanteri (, ) er en amfibieenhed i Ruslands militær.
Marineinfanteriet inkluderer en division i Stillehavsflåden og en brigade i Nordflåden samt et regiment i Sortehavet.

Historie 
Zar Peter den Store etablerede det russiske marineinfanteri i november 1705 efter at have set tilsvarende styrker i vesten. Marineinfanteriet blev første gang brugt mod svenskerne i Østersøen i 1708.

Siden da har marineinfanteriet haft en lang og glorværdig historie. De russiske marinesoldater vandt i Gangut søslaget i 1714, de vandt over tyrkerne ved Slaget ved Çeşme 1770, erobrede Ismail fæstningen ved Donau i 1790 og indtog den franske fæstning på Korfu i 1799. I 1799 stormede og indtog russiske marinesoldater på 3 uger Napoli og befriede derved italienerne fra de franske besættelsesstyrker.

I 1812 – 13 udmærkede marinesoldaterne sig i slagene mod franskmændene ved Borodino og Kulma samt ved belejringen af Danzig-fæstningen.

I 1854 – 55 forsvarede marinesoldaterne Sevastopol mod de engelske, franske og tyrkiske tropper, ligesom de i 1904 forsvarede Port Arthur mod japanerne.

Flåden og marineinfanteriet spillede en stor rolle i stormen på Vinterpaladset i oktober 1917, hvor man mener at op mod en tredjedel af de soldater der stormede paladset var flådens.

Under 2. verdenskrig deltog marineinfanteriet med mere end 500.000 soldater i landkrigen på det vi i dag kalder Østfronten samt i fjernøsten.

Organisation 
Marineinfanteriet består i dag af: 

 1 division ved Stillehavsflåden
 1 brigade ved Nordflåden
 1 brigade ved Østersøflåden
 1 brigade ved Sortehavsflåden
 Mindre enheder ved store floder og søer

Marineinfanteriets brigader ligner almindelige elitebrigader med infanteribataljoner, luftbårne bataljoner, artilleri, ingeniørtropper, luftforsvar osv.

Som transport anvender man normalt landgangsfartøjer, både skibe og luftpudefartøjer, samt helikoptere.

Det russiske marineinfanteri kan ikke sammenlignes med det amerikanske marineinfanteri. Alene størrelsen, hvor det samlede russiske marineinfanteri svarer til en division hos amerikanerne, fortæller at opgaverne slet ikke er de samme.

Se også 
 Den kejserlige russiske flåde
 Sovjetunionens flåde
 Ruslands flåde

Marineinfanteri
Blindtarm

Blindtarmen (Lægelatin.: caecum) er en del af tarmen hos mennesket og andre pattedyr. Blindtarmen har et lille ormeformet vedhæng, som er mellem 4-8 cm langt. I daglig tale er det dét, der henvises til, med ordet for blindtarmsbetændelse (appendicitis), og det er også det, som på latin hedder appendix vermiformis. Caecum er betegnelsen for den første del af tyktarmen, som modtager den fordøjede mad fra tyndtarmen igennem ileo-caecal-klappen.

Man er uenig om funktionen af blindtarmsvedhænget (det man ofte fejlagtigt blot kalder blindtarmen): Nogle mener, det er vigtigt for immunsystemet, mens andre holder på, at det er blevet tilovers under udviklingen af mennesket.

"Amerikanske forskere har opdaget, at blindtarmen fungerer som et 'safe house' for bakterier, der har afgørende betydning for en sund fordøjelse. I praksis genstarter de fordøjelsessystemet og renser maven efter at værten har overlevet sygdomme såsom dysenteri og kolera, som forårsager infektioner i tarmmiljøet".

Referencer

Se også 

Tarm
Tyktarm

Tyktarmen (latin: intestinum crassum ) er den sidste del af tarmsystem. Den starter efter tyndtarmen og slutter ved endetarmen. Tyktarmen er cirka 150-170 cm lang.

Anatomi 
Tyktarmen er placeret i bughulen, abdomen, og starter nederst i højre side lige over hoftekammen, løber opad i højre side og drejer under leveren, hvor den løber tværs over den øvre del af bughulen til venstre side, hvor den igen drejer skarpt og løber nedad i venstre side til det nederste venstre hjørne, hvor den løber indad i en S-formet krumning og ender ved endetarmen bagerst i den nedre del af bughulen.

Tyktarmen består af:
 blindtarmen, caecum, med det ormeformede vedhæng, som hedder appendix vermiformis (Det er i appendix at man får blindtarmsbetændelse, appendicitis acuta)
 colon, der igen inddeles i 4 dele:
 den opadstigende colon, colon ascendens
 den transverselle colon, colon transversum
 den nedadstigende colon, colon descendens
 den S-formede colon, colon sigmoideum
Colon ascendens og descendens ligger tilbage mod den bagerste bugvæg, mens transversum og sigmoideum krummer frem.

Colon er anatomisk nem at kende fra de øvrige tarmafsnit, da den har 3 kendetegn:

Appendices,
stilkede vedhæng af fedt og beklædt med peritoneum.

Taeniae coli, er
tre længdegående muskelbånd, der løber på ydersiden af colon fra appendix
vermiformis og ned til rektum.

Haustrae, sæk- eller posedannelser. Minder om folderne på et gardin, der dannes
fordi taeniae coli er kortere end resten af tyktarmsvæggen

Funktion 
Størstedelen af stofoptagelsen sker i tyndtarmen og derfor sker der kun en ringe stofoptagelse i tyktarmen. Derimod bliver det meste af den indtagede væske og de fleste salte optaget i colon. Derfor vil tarmindholdet være meget tyndtflydende når det kommer fra tyndtarmen over i tyktarmen og så blive mere fast og formet.

Kilder 
Kamp Nielsen, Birte: ”Anatomisk atlas”. G.E.C. Gad, København 2000.

Se også 
 Tyktarmsbakterie
 Tyndtarm
 Tarmskylning

Noter 

Tarm
Pimpsten

Pimpsten er en vulkansk stenart. Den opstår som lavaskum, der er så let at det kan flyde oven på vand. Pimpsten dannes hovedsageligt under lavaudbrud, hvor magmaet er rigt på kisel (SiO2).

Pimpsten anvendes til rengøring og personlig hygiejne.

Se også 
 Sten og jordtyper

Eksterne links og henvisninger 

Vulkaner
Vulkanologi
Magmatiske bjergarter
Specialist (økologi)

I økologien er en specialist en art, som er så nøje knyttet til en bestemt niche, at den kun kan leve dér. Det eneste, den kan bruge er den specielle føde, de specielle klimaforhold og de specielle forhold til andre dyr og planter. Det er naturligvis risikabelt at være så specialiseret, men på den anden side giver det også muligheder for at leve uforstyrret. 

Specialisering kan ses som et svar på den udfordring, der ligger i kampen for tilværelsen. Omvendt viser det sig også, at gamle biotoper rummer et stort antal populationer af specialiserede arter. Det viser, at antallet af nicher er stort – eller i hvert fald at antallet af udnyttede nicher er stort. Man har simpelthen foreslået at betragte det som et tegn på biotopens modenhed, at den netop har så stor biodiversitet.

Der er en påfaldende tendens til, at biodiversitet og specialisering stiger i takt med, at successionen når højere og højere trin. Det skal forstås sådan, at en nypløjet mark har den laveste biodiversitet med nogle få nicher, der er udfyldt af arter, som kan leve overalt. Modsat har den modne biotop, den blandede løvskov, den højeste biodiversitet med de mange nicher, der er optaget af specialister.

Det er dog et stridspunkt, om man kan gå videre og slå fast, at øget diversitet og øget specialisering også betyder øget stabilitet i biotopen. Det er efterhånden en fastslået kendsgerning, at selv de ældste biotoper ikke er "stabile" i ordets egentlige betydning. De er derimod nået frem til en dynamisk balance, homøostase, som består af talrige småbalancer ud gennem fødenettene. Det er så spørgsmålet, om flere af de grundlæggende balancer giver en mere stabil slutbalance.

Se også 
 Generalist
 Opportunist
 Økologi

Økologi
Mogens Wieth

Mogens Frits Carlo Wieth (født 16. september 1919 i København, død 10. september 1962 i London) var en markant dansk skuespiller.

Mogens Wieth blev født i København som søn af skuespillerne Carlo Wieth og Agnes Thorberg. Han blev student i 1937 og gennemgik Det kongelige Teaters elevskole 1937-1939. Han var skuespiller ved teatret 1939-1950 og 1954-1955. Han arbejdede i London 1950-1954 og ved Det Ny Teater 1955-1959. Det blev også til roller i engelske film, radio og tv, ligesom han også var flittigt brugt i DR's radioteater og tv. I 1962 blev han ansat som leading actor i ensemblet på The Old Vic Theatre i London med en mindre rolle som Antonio i Shakespeares Købmanden i Venedig før han skulle spille Othello. Wieth døde under prøverne på Købmanden i Venedig.

Mogens Wieth var en fremragende visesanger.

Fra 1954 levede han sammen med skuespilleren Lily Weiding, med hvem han fik døtrene Xenia Wieth og Julie Wieth. Hans første barnebarn Amalie Suurballe Wieth, gift Schjøtt-Wieth, er bachelor konservator, og hans andet barnebarn Johan Suurballe Wieth er musiker og guitarist i bandet Iceage.

Han ligger begravet på Vestre Kirkegård i København..

Wieth nævnes i sangen "Nylon Brando" på Shu-bi-duas andet album fra 1975 i linjen: "Malene Schwartz og Mogens Wieth de gik hver til sit / Karl Stegger spilled' lækker og blev lun på Eartha Kitt"

Filmografi 
 Barnet (1940)
 Gå med mig hjem (1941)
 En herre i kjole og hvidt (1942)
 Natekspressen (P. 903) (1942)
 Regnen holdt op (1942)
 Drama på slottet (1943)
 Jeg mødte en morder (1943)
 Mit liv er musik (1944)
 Den usynlige hær (1945)
 Familien Swedenhielm (1947)
 Hatten er sat (1947)
 Mens porten var lukket (1948)
 For frihed og ret (1949)
 Kampen mod uretten (1949)
 Fireogtyve timer (1951)
 Som sendt fra himlen (1951)
 Manden der vidste for meget (1955)
 Tante Tut fra Paris (1956)
 Gøngehøvdingen (1961)

Referencer

Eksterne henvisninger 
 

Skuespillere fra Danmark
Bodilprisen for bedste mandlige hovedrolle
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)
Modtagere af Teaterpokalen