alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Pușcașii letoni

Pușcașii letoni au fost unități militare formate începând cu anul 1915 în Letonia, având ca scop apărarea teritoriilor baltice împotriva agresiunii germane în timpul primului război mondial. La început, batalioanele au fost formate din voluntari, dar din 1916 s-au început înrolările obligatorii în rândul populației letone. Divizia de pușcași letoni a numărat pâna la 40.000 de soldați. 

Din 1915 până în 1917, pușcașii letoni au luptat în cadrul armatei țariste împotriva pozițiilor germane de-a lungul râului Daugava. În decembrie 1916 și ianuarie 1917, pușcașii letoni au suferit pierderi grele în bătăliile de Crăciun, o serie de lupte care au durat aproximativ o lună. Luptele au început printr-un atac surpriză în ziua de Crăciun asupra pozițiilor germane. În ciuda pierderilor grele, pușcașii letoni au reușit să străpungă liniile inamicului, dar eforturile lor au fost irosite de comandanții militari ruși, care nu au sprijinit și nu au continuat atacul. Armata rusă a pierdut aproximativ 26.000 de soldați în atacul eșuat. Pierderile includ și pe cei 9.000 de letoni căzuți pe câmpul de luptă, o treime din numărul total al Diviziei letone. Pierderile grele suferite de letoni au fost unul dintre motivele principale ale resentimentelor puternice ale pușcașilor fața de generalii ruși și față de țar. Aceste resentimente au dus la apariția sprijinului pentru bolșevicii care erau apărătorii încheierii războiului.

Pușcașii roșii letoni 

În 1917, un mare număr de pușcași letoni au trecut de partea bolșevicilor. Ei au devenit cunoscuți ca pușcașii roșii letoni (красные латышские стрелки) și au participat activ la Războiul Civil Rus. Letonii au luat parte la înăbușirea revoltelor antibolșevice din Moscova și Iaroslavl în 1918. Ei au lupta împotriva lui Denikin, Iudenici și Wrangel. În 1919, Divizia letonă a primit cel mai înalt ordin sovietic din acele timpuri – ordinul Steagul Roșu de Onoare a VȚIK. Ofițerul leton Jukums Vācietis a fost primul comandant suprem al Armatei Roșii. Pușcașii roșii letoni au luat parte la tentativa din 1919 de stabilire a unui stat sovietic în Letonia. Ei au fost învinși de voluntarii germani baltici în luptele din vestul Letoniei și de nou formata armată națională letonă, aliată cu armata poloneză, în Letonia răsăriteană. 

11.395 foști pușcași roșii letoni s-au repatriat după tratatul de pace dintre Letonia și Rusia bolșevică din 1920. Alți pușcași letoni au rămas în Rusia și au ocupat funcții importante în cadrul Armatei Roșii, a Partidului Bolșevic sau ai CEKA. Cei mai mulți dintre ei au fost arestați sau executați în timpul Marii Epurări, o perioadă în care Partidul Comunist Leton a fost ținta preferată pentru epurări. 

Modul în care sunt apreciați în ziua de azi pușcașii roșii letoni este o chestiune foarte controversată. Se mai discută încă dacă statuia acestora din Riga să fie sau nu demolată, în condițiile în care ei sunt considerați când pro-comuniști, când pro-letoni.

Note

Istoria Uniunii Sovietice
Istoria Letoniei
Războiul Civil RusPrimul Război Mondial
Mircea Mureșan

Mircea Mureșan (Mircea-Nicolae-Ioan Mureșian, n. 11 noiembrie 1928, Sibiu – d. 24 aprilie 2020) a fost un regizor român de film. Debutul în film îl face după absolvirea în 1955 a IATC, cu un film avându-i în distribuție pe Dumitru Furdui și Vasilica Tastaman (Toamna se numără..., 1961). Dobândește consacrarea cu Răscoala (1966), film premiat la Festivalul de la Cannes.

A fost vicepreședinte al Asociației Cineaștilor (ACIN) între 1974-1989. Cariera sa cinematografică, debutată sub semnul ecranizărilor, se reorientează treptat spre comedie, cu rare excursii în domeniul documentarelor.

Filmografie

Ca regizor 

 Alo?... Ați greșit numărul! (1958) - prim asistent regie
 Toamna se numără bobocii (1961)
 Partea ta de vină... (1963)
 Răscoala (1966) - Cannes 1966: „Prix de la Premiere Oeuvre” și nominalizat la Palme d'Or (IMDB)
 K.O. (1968)
 Baltagul (1969) - în selecția Festivalului de la Veneția
 Lunga noapte de șase ani - film documentar (1970) (distrus)
 Asediul (1971)
 Bariera (1972)
 Porțile albastre ale orașului (1974)
 Toate pînzele sus (serial TV, 1977)
 Împușcături sub clar de lună (1977)
 Blestemul pămîntului – Blestemul iubirii (1980)
 Întoarcere la dragostea dintîi... (1981)
 Lumini și umbre (1981-1982), în colaborare cu Andrei Blaier și Mihai Constantinescu - serial TV
 O lebădă iarna (1983) (cu titlul de lucru Un accident numit Duffy)
 Horea (1984)
 Cei mai frumoși 20 de ani - film documentar, (1985)
 Maria și marea (1989)
 Miss Litoral (1991)
 A doua cădere a Constantinopolului (1994)
 Sexy Harem Ada Kaleh (2001)
 Vrăjitoarea Azucena - Îngerul de abanos (2004)

Ca scenarist 
 Toamna se numără..., coscenarist cu András Sütő, (1961)
 K.O. (1968) - în colaborare cu Eugen Popiță
 Baltagul (1969) - scenariu adaptat după Mihail Sadoveanu
 Asediul (1971) - în colaborare cu Corneliu Leu
 Toate pînzele sus (serial TV, 1977) - în colaborare cu Al. Struțeanu
 Întoarcere la dragostea dintîi... (1981)
 Păstrează-mă doar pentru tine, (1988)
 Sexy Harem Ada Kaleh (2001)
 Vrăjitoarea Azucena - Îngerul de abanos, (2004)

Ca actor
 K.O. (1968)
 Astă seară dansăm în familie (1972)
 Aventuri la Marea Neagră (1972) - olandez
 Miss Litoral (1991)
 Sexy Harem Ada Kaleh (2001)

Note

Bibliografie 
 Cristina Corciovescu, Bujor T.Rîpeanu - 1234 Cineaști români , Ed. Științifică 1996
 Tudor Caranfil - Dicționar de filme românești , ed. Litera 2002

Legături externe 
 
 Cinemagia - Mircea Mureșan

Nașteri în 1928
Nașteri pe 11 noiembrie
Decese în 2020
Actori de film români
UCIN
Oameni din județul interbelic Sibiu
Regizori de film români
Români din secolul al XX-lea
Scenariști români
Sibieni
Absolvenți ai Universității Naționale de Artă Teatrală și Cinematografică „Ion Luca Caragiale” din București
Consoană oclusivă bilabială surdă

În fonetică, consoana oclusivă bilabială surdă este un sunet consonantic care apare în multe limbi. Simbolul său fonetic este . În limba română se notează cu litera P și apare în cuvinte precum pom , apă , cap .

Perechea sonoră a acestui sunet este consoana oclusivă bilabială sonoră .

Pronunție 

 
 
 
 
 
 

Oclusivă bilabială surdă, Consoană
Consoană oclusivă bilabială sonoră

În fonetică, consoana oclusivă bilabială sonoră este un sunet consonantic care apare în unele limbi. Simbolul său fonetic este . În limba română se notează cu litera B și apare în cuvinte precum barcă , abur , cub .

Perechea surdă a acestui sunet este consoana oclusivă bilabială surdă .

Pronunție 

 
 
 
 
 
 

Oclusivă bilabială sonoră, Consoană
Bashō Matsuo

Bashō Matsuo (în japoneză 松尾芭蕉, Matsuo Bashō), pe numele lui adevărat Matsuo Munefusa (n. 1644 lângă castelul Ueno în provincia Iga (actualmente Iga în prefectura Mie) - d. 28 noiembrie 1694, Osaka), a fost un poet japonez renumit pentru perfecționarea formei poetice haiku.

Opere traduse în limba română 
 Note de drumeție, Editura Eminescu, 1998

Bibliografie 
 Henri Brunel: Anul Zen, Pro Editură și Tipografie, București, 2006, ISBN 978-973-8951-09-9
 Tanka, haiku, renga: le triangle magique, antologie de texte prezentate de Maurice Coyaud, Paris, Les Belles Lettres, 1996

Legături externe 

 Colecție de haiku, traduse in românește 

Nașteri în 1644
Decese în 1694
Poeți japonezi
Orientalistică
Japonezi din secolul al XVII-lea
Silezia

Silezia (în , în , în ) este o regiune istorică, astăzi divizată între Polonia (cea mai mare parte, inclusiv Silezia Inferioară, Silezia Opoleană sau Mijlocie și Silezia Superioară), Cehia (Silezia Sudetină) și Germania (Silezia Luzațiană).

Istorie 

În antichitate pe aceste meleaguri au trăit triburile germanice ale Silingilor.

În secolele al V-lea și al VI-lea pătrund slavii.

În 1013 teritoriul Sileziei actuale, populat de triburile vest-slave ale slenzanilor, opolenilor ș.a., a fost încorporat în Polonia. În 1146 Silezia devine un principat în cadrul Sfântului Imperiu Roman de Națiune Germană, dar păstrînd în frunte un principe din dinastia poloneză a Piaștilor. Din această perioadă începe și procesul de colonizare germană a ținutului, precum și de germanizare a populației slave autohtone. În 1348 coroana princiară a Sileziei trece la familia imperială germană von Luxemburg, iar în 1525 la familia de Habsburg.În 1740 cea mai mare parte a Sileziei trece în posesiunea casei de Hohenzollern a Prusiei, cu excepția părții de sud-est, numită ulterior Silezia Sudetină, care rămîne domeniu al Habsburgilor. După destrămarea Confederației Germane (1867) Silezia prusiană devine parte a nou-createi Uniuni Nord-Germane (din 1871), iar Silezia Sudetină s-a regăsit în nou-constituita Austro-Ungarie.

În cadrul Germaniei Silezia a fost divizată în doua provincii - Silezia Inferioară, cu capitala la Breslau (azi Wroclaw), și Silezia Superioară, cu capitala la Oppeln (azi Opole). La recensămîntul general al populației din 1905 în cele două Silezii germane trăiau 4,94 milioane de locuitori, dintre care 3,84 mil. germani, 0,99 mil. polonezi, 0,06 mil. cehi și 0,05 mil. evrei. Recensămîntul austriac din 1910 a atestat în Silezia Sudetină 760 mii de locuitori, dintre care 330 mii germani, 240 mii polonezi, 180 mii cehi și 10 mii de evrei.

După primul război mondial Silezia Sudetină a fost încorporată în nou-creata Cehoslovacie (cu excepția districtelor răsăritene, atribuite Poloniei). Totodată jumătatea de est a Sileziei Superioare cu orașul Kattowitz (azi Katowice), cu o populație preponderent poloneză, a trecut la Polonia (fără districtul Hlučín, atribuit Cehoslovaciei).

În 1945 întreaga Silezie Superioară și cea mai mare parte a Sileziei Inferioare (fără districtele Görlitz, Niesky, Weisswasser și Hoyerswerda, astăzi în landul german Saxonia) a trecut la Polonia. Populația germană a fost expatriată și alungată spre Germania (același lucru s-a întîmplat în Silezia Sudetină). Cca 1 mil. de etnici germani au rămas, totuși, în Silezia (în ), ei fiind calificați ca "polonezi germanizați" și fiind supuși politicii de „repolonizare”.

În 1990, după căderea regimului comunist în Polonia, aproximativ 400 de mii de silezieni și-au revendicat originea germană, statul polonez fiind nevoit să recunoască prezența minorității germane, a cărei existență fusese negată până atunci.

Orașe importante

Vezi și 

 Limba sileziană
 Strămutarea germanilor după al Doilea Război Mondial
 Gustaw Morcinek

Legături externe 
 silesia 

 
Eponime ale asteroizilor
Oameni și angrenaje

Oameni și angrenaje apare în 1951, reprezentând pentru Ernesto Sábato "expresia dezordonată a unui om al timpurilor noastre, obligat să reflecteze asupra haosului care-l înconjoară." În acest volum el analizează ideea de progres al umanității, de la momentul apariției sale și până în prezent, precum și perspectivele acesteia.

Eseul este structurat în patru părți:

 "Esența Renașterii". Pentru Sábato progresul rațiunii a început mai devreme de această epocă, consolidându-se în același timp cu puterea banului. Paradoxurile Renașterii sunt discutate în amănunt, în concluzie afirmându-se că această epocă a constituit "o deșteptare a omului profan, dar într-o lume profund transformată de gotic și creștin".
 "Universul abstract". Tema acestei părți este procesul de abstractizare continuă a gândirii (după Renaștere) și modul în care aceasta a lărgit sfera de acțiune a omului. Sabato reproșează însă științei dezumanizarea la care supune lumea.
 "Rebeliunea omului". Face o trecere în revistă a reacțiilor omenirii la dezumanizare: romantismul, marxismul, existențialismul.
 "Artele și literele în criză". Criza societății are ecouri și în domeniul artelor. Sábato discută în ultima parte despre romanul modern, suprarealism și comentează ideile lui Ortega y Gasset referitoare la dezumanizarea artei.

Deși în Oameni si angrenaje predomină o viziune sumbră, autorul nu își pierde speranța în capacitatea omului de a lupta pentru a se înălța deasupra condiției sale, oricât de mari ar fi piedicile care îi stau împotrivă.

Bibliografie 
Ernesto Sabato, "Eseuri", vol.1, trad. Ileana Scipione, ed. RAO, Bucuresti, 2004.

Ernesto Sábato
Cărți din 1951
Alfons Oscar Saligny

Alfons Oscar Saligny (n. 3 aprilie 1853, Focșani – d. 4 mai 1903, București) a fost un chimist român, membru corespondent al Academiei Române (1902), fratele lui Anghel Saligny și al Sofiei Saligny, respectiv fiul lui Alfred Saligny.

Viața 

După Unirea Principatelor, li s-a cerut străinilor stabiliți în România să declare dacă vor să devină cetățeni români. Pentru că Alfred Saligny a cerut cetățenia română, copiii săi au fost de la început cetățeni români.

Studiile primare le face în familiile și în pensionul de copii, deschis de tatăl său în orașul Focșani, după care urmează gimnaziul din Focșani. Studiile secundare au fost urmate de frații Alfons și Anghel, împreună cu sora lor Sofia, la Potsdam, în Prusia. După studiile secundare, Alfons Saligny urmează studii de chimie la Berlin, cu renumitul profesor Hofmann, și obține titlul de doctor în chimie în baza unei teme de chimie organică. Se întoarce în țară, în anul 1875, și ocupă postul de chimist la laboratorul Eforiei, de la Spitalul Colțea, și pe cel de profesor de mineralogie la Școala de Poduri și Șosele.

La 17 aprilie 1889, prin Decretul nr. 1346, Alfons Saligny este numit profesor la catedra de chimie generală și aplicată a Școlii de Poduri și Șosele, pe care o va conduce până la sfârșitul vieții sale, în anul 1903. Între 1879 și 1899, Alfons Saligny deține, în paralel, funcția de șef al laboratorului Monetăriei Statului, iar între 1899 și 1903 pe cea de sub-șef de serviciu la Căile Ferate Române.

Alfons Saligny a înființat în București primul laborator de încercări pe materialele de construcții din România, a cărui experiență și competență au fost folosite de fratele său, Anghel Saligny, pentru a da girul calității și rezistenței materialelor de construcții și structurilor metalice folosite la ridicarea podului Carol I peste Dunăre și a viaductelor care traversează Lunca Dunării.

Vezi și 

 Alfred Saligny
 Saligny
 Sofia Saligny

Legături externe 
 Membrii Academiei Române din 1866 până în prezent – S
 Alfons Oscar Saligny (1853 - 1903) 

Nașteri în 1853
Nașteri pe 3 aprilie
Decese în 1903
Decese pe 4 mai
Membri corespondenți ai Academiei Române
CFR
Alfons
Focșăneni
Ingineri chimiști români
Pedagogi români
Români alsacieni
Români de origine franceză
Școala de Poduri și Șosele
Vorbitori ai limbii franceze
Vorbitori ai limbii germane
Consoană oclusivă alveolară surdă

În fonetică, consoana oclusivă alveolară surdă este un sunet consonantic care apare în multe limbi vorbite. Simbolul său fonetic este . Există de fapt o familie de asemenea sunete, diferențiate atît după poziția exactă a limbii în timpul articulării cît și după care anume parte a limbii are un rol activ în articulare. Astfel, se disting:

După punctul de articulare:
o oclusivă alveolară ca în limba engleză;
o oclusivă dentală ca în aproape toate limbile romanice;
o oclusivă postalveolară.
După partea activă a limbii:
o consoană apicală, pronunțată blocînd aerul numai cu vîrful limbii, ca în limba engleză;
o consoană laminală, pronunțată blocînd aerul cu suprafața plată din imediata vecinătate a vîrfului limbii, ca în limba română.

Întrucît există foarte puțin limbi care au mai mult de o varietate de  cu contrast fonemic, simbolul  este folosit pentru oricare dintre variante. Atunci cînd se dorește notarea precisă a diferențelor se folosesc diacritice. De exemplu: varianta dentală se notează  (cu o punte dedesubt), varianta apicală se notează  etc.

Singurele limbi care nu folosesc nici o consoană din această familie sînt limba hawaiană cu excepția graiului din insula Nihau și limba samoană vorbită familiar.

În limba română apare varianta laminală a acestei consoane și se notează cu litera T; apare în cuvinte precum toc , etaj , sat . Numeroase lucrări clasifică sunetul  din limba română drept consoană oclusivă dentală surdă, dar tendința în fonetica modernă este de a face distincția între caracterul laminal/apical mai degrabă decît caracterul alveolar/dental.

Perechea sonoră a acestui sunet este consoana oclusivă alveolară sonoră .

Pronunție 

 
  Dacă numai vîrful limbii atinge alveolele, consoana se numește apicală, iar dacă în articulare participă zona plată dinapoia vîrfului limbii (ca în limba română), se numește laminală.
 
 
 
 

Oclusivă alveolară surdă, Consoană
Consoană oclusivă alveolară sonoră

În fonetică, consoana oclusivă alveolară sonoră este un sunet consonantic care apare în unele limbi. Simbolul său fonetic este . Există de fapt o familie de asemenea sunete, diferențiate atît după poziția exactă a limbii în timpul articulării cît și după care anume parte a limbii are un rol activ în articulare. Astfel se disting:

 După punctul de articulare:
 o oclusivă alveolară;
 o oclusivă dentală;
 o oclusivă postalveolară.
 După partea activă a limbii:
 o consoană apicală, pronunțată blocînd aerul numai cu vîrful limbii, ca în limba engleză;
 o consoană laminală, pronunțată blocînd aerul cu suprafața plată din imediata vecinătate a vîrfului limbii, ca în limba română.

Întrucît există foarte puțin limbi care au mai mult de o varietate de  cu contrast fonemic, simbolul  este folosit pentru oricare dintre variante. Atunci cînd se dorește notarea precisă a diferențelor se folosesc diacritice. De exemplu: varianta dentală se notează  (cu o punte dedesubt), varianta apicală se notează  etc.

În limba română apare varianta laminală a acestei consoane și se notează cu litera D; apare în cuvinte precum dor , adun , văd . Numeroase lucrări clasifică sunetul  din limba română și din celelalte limbi romanice drept o consoană dentală, dar tendința în fonetica modernă este de a îl clasifica drept o consoană alveolară laminală.

Perechea surdă a acestui sunet este consoana oclusivă alveolară surdă .

Pronunție 

 
  Dacă numai vîrful limbii atinge alveolele, consoana se numește apicală, iar dacă în articulare participă zona plată dinapoia vîrfului limbii (ca în limba română), se numește laminală.
 
 
 
 

Oclusivă alveolară sonoră, Consoană
Listă de actori - A



Actori - A

Actrițe

Vezi și 

  Listă de regizori de film - A

Actori, Liste de
A
Listă de actori - B



Actori - B

Actrițe

Vezi și 

  Listă de regizori de film - B

Actori, Liste de
B
Listă de actori - C



Actori - C

Actrițe

Vezi și 

  Listă de regizori de film - C

Actori, Liste de
C
Listă de actori - D



Actori - D

Actrițe

Vezi și 

  Listă de regizori de film - D

Actori, Liste de
D
Listă de actori - E



Actori - E

Actrițe

Vezi și 

  Listă de regizori de film - E

Actori, Liste de
E
Listă de actori - F



Actori - F

Actrițe

Vezi și

  Listă de regizori de film - F

Actori, Liste de
F
Listă de actori - G



Actori - G

Actrițe

Vezi și 

  Listă de regizori de film - G

Actori, Liste de
G
Listă de actori - H



Actori - H

Actrițe

Vezi și

  Listă de regizori de film - H

Actori, Liste de
H
Listă de actori - I



Actori - I

Actrițe

Vezi și

  Listă de regizori de film - I

Actori, Liste de
I
Listă de actori - J



Actori - J

Actrițe

Vezi și

  Listă de regizori de film - J

Actori, Liste de
J
Listă de actori - K



Actori - K

Actrițe

Vezi și

  Listă de regizori de film - K

Actori, Liste de
K
Listă de actori - L



Actori - L

Actrițe

Vezi și

  Listă de regizori de film - L

Actori, Liste de
L
Listă de actori - M



Actori - M

Actrițe

Vezi și

  Listă de regizori de film - M

Actori, Liste de
M
Listă de actori - N



Actori - N

Actrițe

Vezi și

  Listă de regizori de film - N

Actori, Liste de
N
Listă de actori - O



Actori - O

Actrițe

Vezi și 

  Listă de regizori de film - O

Actori, Liste de
O
Listă de actori - P



Actori - P

Actrițe

Vezi și 

  Listă de regizori de film - P

Actori, Liste de
P
Listă de actori - Q



Actori - Q

Actrițe

Vezi și

  Listă de regizori de film - Q

Actori, Liste de
Q
Listă de actori - R



Actori - R

Actrițe

Vezi și

  Listă de regizori de film - R

Actori, Liste de
R
Listă de actori - S



Actori - S

Actrițe

Vezi și 

  Listă de regizori de film - S

Actori, Liste de
S
Listă de actori - T



Actori - T

Actrițe

Vezi și 

 Listă de actrițe - T
 Listă de regizori de film - T

! T
Actrițe, Liste de
Listă de actori - U



Actori - U

Actrițe

Vezi și 

 Listă de actrițe - U
 Listă de regizori de film - U

! U
Actori, Liste de
Listă de actori - V



Actori - V

Actrițe

Vezi și 

 Listă de regizori de film - V

Actori, Liste de
V
Listă de actori - W



Actori - W

Actrițe

Vezi și

  Listă de regizori de film - W

Actori, Liste de
W
Listă de actori - X



Actori

Actrițe

Vezi și 

  Listă de regizori de film - X

Actori, Liste de
X
Listă de actori - Y



Actori - Y

Actrițe

Vezi și 

  Listă de regizori de film - Y

Actori, Liste de
Y
Listă de actori - Z



Actori - Z

Actrițe

Vezi și 

  Listă de regizori de film - Z

Actori, Liste de
Z
Dolby

Dolby este denumirea unui laborator britanic specializat în studierea sunetului. Este creat de inginerul britanic Ray Dolby în anul 1965. Dolby este particularitatea cunoscută pentru sistemele de ameliorare a raportului semnal / zgomot și pentru redarea sunetului într -un mediu (în aer liber sau sală ).

In cinematografie se folosește pentru redarea stereofonică a sunetului în sala de cinematograf, după o înregistrare fonografică pe peliculă. Se realizează cu ajutorul unor procesoare Dolby.

Vezi și 

Electronică
Film
Consoană oclusivă

Consoanele oclusive (sau explozive) sunt acele consoane pronunțate printr-o ocluzie a canalului fonator. Blocarea fluxului de aer se realizează de exemplu prin atingerea buzelor sau apropierea limbii de cerul gurii. Întreruperea curentului de aer urmată de eliberarea bruscă a acestuia produce sunetul caracteristic consoanei respective, depinzînd de locul de articulare.

Exemple 

 , : consoane oclusive bilabiale;

 , : consoane oclusive alveolare;

 , : consoane oclusive velare.

Fazele articulării 

În articularea consoanelor oclusive se disting trei faze:

 Blocarea curentului de aer, prin acțiunea buzelor, limbii, glotei, etc;

 Ocluzia, în timpul căreia diferența de presiune între plămîni și aerul exterior crește;

 Eliberarea bruscă a aerului, de unde și numele de consoane explozive.

Oclusivă, Consoană
Consoană oclusivă velară surdă

În fonetică, consoana oclusivă velară surdă este un sunet consonantic care apare în aproape toate limbile. Simbolul său fonetic este . În limba română se notează cu litera C sau mai rar cu litera K și apare în cuvinte precum cap , acum , loc , karate . Trebuie precizat că literele C și K pot avea în limba română mai multe valori fonetice (v. articolele respective).

Pronunție 

 
 
 
 
 

Oclusivă velară surdă, Consoană
Heterodoxia

Heterodoxia este un volum de eseistică publicat de către Ernesto Sábato în anul 1953.

Majoritatea reflecțiilor ce îl alcătuiesc se referă la opoziția dintre masculin și feminin. Sábato consideră ideea egalității dintre bărbat și femeie ca fiind o aberație. Nu cade însă pradă misoginismului sau feminismului, avertizând că "stabilirea diferențelor dintre un bărbat și o femeie nu implică ignorarea bisexualității ființelor umane, atavicul și, de aceea, profundul amalgam de atribute masculine și feminine care coexistă în fiecare dintre noi." Bărbatul e considerat o fire deschisă, tinzând spre abstracțiune și logică, iar femeia este realistă, mișcându-se mai bine în lumea concretului și a intuitivului.

Pe lângă problema diferențelor dintre cele două sexe, în Heterodoxia mai sunt tratate problemele limbajului, Sábato combătându-i pe "fixiștii" care impun orbește "bunul uz gramatical". Restul reflecțiilor sunt făcute pe marginea limbilor hegemonice, a literaturii și cunoașterii.

Bibliografie 

Ernesto Sábato, "Eseuri", vol.1, trad. Ileana Scipione, ed. RAO, București, 2004.
Ernesto Sábato
Cărți din 1953
Consoană oclusivă velară sonoră

În fonetică, consoana oclusivă velară sonoră este un sunet consonantic care apare în multe limbi. Simbolul său fonetic este . În limba română se notează cu litera G și apare în cuvinte precum galben , egal , drag . Trebuie precizat că litera G poate avea în limba română trei valori fonetice distincte (v. articolul despre litera G).

Pronunție 

 
 
 
 
 
 

Oclusivă velară sonoră, Consoană
Ofertă (dezambiguizare)

Termenul ofertă desemnează:

 în domeniul economiei generale, totalitatea bunurilor de vânzare existente pe o anumită piață, a se vedea  cerere și ofertă,
 în domeniul tranzacțiilor comerciale, a se vedea,  ofertă și acceptare,  acceptare ,respectiv  contraofertă 
 în domeniul Marketing-ului, măsura luată de a pune bunuri în vânzare, într-o anumită perioadă și cu anumite condiții, a se vedea  ofertă specială,
 în domeniul economiei afacerilor, combinația de bunuri și prețuri înțeleasă ca declarație de intenție a ofertantului în cazul încheierii unui contract,  ofertă (declarație de intenție).

Economie
Listă de scriitori columbieni

Adolfo León Gómez
 Porfirio Barba-Jacob
 Gabriel García Márquez
 Alfredo Iriarte
 Jorge Isaacs
 Juan Gossaín
 Álvaro Mutis
 José Eustacio Rivera
 Fernando Vallejo

Columbieni
Maiorescu

Maiorescu, Majorescu:

 Titu Liviu Maiorescu (1840, Craiova - 1917, București)
 Guvernul Titu Maiorescu (1)
 Guvernul Titu Maiorescu (2)
 Universitatea Titu Maiorescu

 Ioan Maiorescu, né Trifu (1811, Bucerdea Grânoasă - 1864, Craiova)

Vezi și 
 Maiorești
Consoană africată alveolară surdă

În fonetică, consoana africată alveolară surdă este un sunet consonantic care apare în multe limbi. Simbolul său fonetic este . În limba română standard nu se folosește, dar poate să apară în arhaisme și regionalisme, ca de exemplu Tumnetsău .

Perechea sonoră a acestui sunet este consoana africată alveolară sonoră , care nu face parte din setul de sunete ale limbii române standard, dar poate să apară în graiuri regionale.

Pronunție 

 
 
 
 
 
 

Africată alveolară surdă, Consoană
Dârlos, Sibiu

Dârlos, mai demult Dărloș (în dialectul săsesc Durles, în , în ) este satul de reședință al comunei cu același nume din județul Sibiu, Transilvania, România.

Așezare 

Localitatea este situată la 4 km de Mediaș, pe malul drept al râului Târnava Mare.

Istoric 

Menționată pentru prima oară în scris în anul 1317 drept Possesio Darlaz, localitatea există încă din secolul al III-lea î.Hr.

Biserica evanghelică 

În prima jumătatea a secolului al XV-lea a fost ridicată biserica-sală. Biserica evanghelică-luterană, frumos exemplar de arhitectură gotică târzie (sec.XVI), cu o singură  navă  și cu un  cor  cu două  travee  sprijinite de contraforți, a fost construită în stil gotic și este lipsită de turn. În interiorul corului au fost degajate în 1975 picturi în benzi ornamentale și figurile a doi sfinți, pictate la începutul secolului al XVI-lea. Remarcabile sunt ancadramentele ferestrelor, bogat dantelate si fragmentele de pictura murala de pe fațadele corului: scene din patimile lui Isus si Sf.Cristofor, de mari dimensiuni (sec.XVI, inainte de 1544). Relicte ale unor stele funerare romane zidite in pereți, una dintre acestea, reprezentând taurul lui Poseidon a fost la originea unei confuzii cu o posibilă prezență a stemei Moldovei pe pereții bisericii.

Fortificația 

Disparută în zilele noastre, fortificația poate fi doar dedusă din topologia locului. O gravură din secolul al XIX-lea înfățișa biserica înconjurată de o  curtină  și se pare că la începutul secolului al XX-lea se păstra încă o parte a incintei, cu cămări de provizii.

Obiective memoriale 

Parcela eroilor români din cele două războaie mondiale este amplasată în cadrul cimitirului din localitate și are o suprafață de 150 mp. În această parcelă sunt înhumați 18 eroi, în morminte individuale.

Personalități locale 
 Visarion Roman (1833 - 1885), publicist, om politic, membru corespondent al Academiei Române.
 Ilarie Chendi (1871 - 1913), critic literar, publicist.
 Ioan Moraru (1927 - 1989), medic, ales post-mortem membru al Academiei Române, copreședinte al organizației internaționale "Medicii lumii pentru prevenirea războiului nuclear" (International Physicians for the Prevention of Nuclear War), alături de Mihail Kuzin (URSS) și Bernard Lown (SUA) -  Organizația a fost distinsă cu Premiul Nobel pentru Pace în 1985 
 Ioan Langa (1875 - 1943), deputat în Marea Adunare Națională de la Alba Iulia 1918

Vezi și 
 Biserica fortificată din Dârlos
 Biserici fortificate din Transilvania

Note

Bibliografie 

 Biserici Fortificate din Transilvania

Galerie de imagini

Legături externe 
 Istoric comuna Dârlos  
 Scoala de Arte si Meserii Ioan Moraru Dârlos 
 Informații și fotografii
 Localizarea comunei Dârlos (Durles) pe hartă 
 Biserici fortificate din Transilvania  
 Fortified churches from Transylvania 
 Kirchenburgen in Siebenbürgen 
 Erdélyi erődtemplomok 
 Dicționar de localități din Transilvania 

Dârlos, Dârlos
Dârlos, Dârlos
Liste alfabetice de actori și actrițe

Această pagină este una standard de redirecționare și căutare alfabetică a actrițelor și actorilor aranjați după numele lor de familie.

Vezi și 

 Listă de actori români 
 Listă de actori francezi
 Listă de actori din filme în limba germană 
 Listă de actori comici 
 Listă de filme 
 Listă de regizori de film 
 Listă de regizori de teatru 
 Listă de femei regizori 
 Listă de filme documentare 
 Listă de documentariști 
 Listă de scenariști 
 Listă de studiouri de film 
 Listă a oamenilor conform ocupației

Conexiuni externe 

 http://www.imdb.com/ (bancă internațională de date a filmelor)
 http://www.imdb.com/Glossary/ (Internet Movie Database's online film glossary)

Actori
Actori, Listă de
Listă de actrițe - A



Actrițe - A

Actori

Vezi și 

 Listă de actori - A
 Listă de regizori de film - A

! A
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - B



Actrițe - B

Actori

Vezi și 

 Listă de actori - B
 Listă de regizori de film - B

! B
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - C



Actrițe - C

Actori

Vezi și 

 Listă de actori - C
 Listă de regizori de film - C

! C
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - D



Actrițe - D

Actori

Vezi și 

 Listă de actori - D
 Listă de regizori de film - D

! D
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - E



Actrițe - E

Actori

Vezi și 

 Listă de regizori de film - E

! E
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - F



Actrițe - F

Actori

Vezi și 
 Listă de actori - E
 Listă de regizori de film - E

! E
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - G



Actrițe - G

Actori

Vezi și
 Listă de actori - G
 Listă de regizori de film - G
G
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - I



Actrițe - I

Actori

Vezi și 
 Listă de actori - I
 Listă de regizori de film - I

! I
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - H



Actrițe - H

Actori

Vezi și 
 Listă de actori - H
 Listă de regizori de film - H

! H
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - J



Actrițe - J

Actori

Vezi și 
 Listă de actori - J
 Listă de regizori de film - J

! J
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - K



Actrițe - K

Actori

Vezi și 
 Listă de actori - K
 Listă de regizori de film - K

! K
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - L



Actrițe - L

Actori

Vezi și 
 Listă de actori - L
 Listă de regizori de film - L

! L
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - N



Actrițe - N

Actori

Vezi și 
 Listă de actori - N
 Listă de regizori de film - N

! N
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - M



Actrițe - M

Actori

Vezi și 
 Listă de actori - M
 Listă de regizori de film - M

! M
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - O



Actrițe - O

Actori

Vezi și 
 Listă de actori - O
 Listă de regizori de film - O

! O
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - P



Actrițe - P

Actori

Vezi și
Listă de actori - P
Listă de regizori de film - P
P
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - Q



Actrițe - Q

Actori

Vezi și 
 Listă de actori - Q
 Listă de regizori de film - Q

! Q
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - R



Actrițe - R

Actori

Vezi și 
 Listă de actori - R
 Listă de regizori de film - R

! R
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - S



Actrițe - S

Actori

Vezi și 
 Listă de actori - S
 Listă de regizori de film - S

! S
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - T



Actrițe - T

Actori

Vezi și 
 Listă de actori - T
 Listă de regizori de film - T

! T
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - U



Actrițe - U

Actori

Vezi și 
 Listă de actori - U
 Listă de regizori de film - U

! U
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - V



Actrițe - V

Actori

Vezi și 
 Listă de actori - V
 Listă de regizori de film - V

! V
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - W



Actrițe - W

Actori

Vezi și 
 Listă de actori - W
 Listă de regizori de film - W

! W
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - X



Actrițe - X

Actori

Vezi și 
 Listă de actori - X
 Listă de regizori de film - X

! X
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - Y



Actrițe - Y

Actori

Vezi și 
 Listă de actori - Y
 Listă de regizori de film - Y

! Y
Actrițe, Liste de
Listă de actrițe - Z



Actrițe - Z

Actori

Vezi și 
 Listă de actori - Z
 Listă de regizori de film - Z

! Z
Actrițe, Liste de
Stânga

Stânga se poate referi la:
 Stânga, direcție  opusă dreptei. Vezi și stânga și dreapta.
 Stânga sau Politică de stânga, o tendință politică sau ideologie.
STÂNGA, în germană: Die Linke, partid politic din Germania

Vezi și:
 Stângaci, capacitatea unei persoane de a-și folosi mai bine mâna stângă decât pe cea dreaptă. 
 Copyleft, lege care asigură, oricărei persoane care primește o copie sau o versiune a unei lucrări, dreptul de a folosi, modifica sau redistribui atât lucrarea, cât și versiunile ei. Este opusul lui copyright - "drepturi de autor".
 Sens orar, sens antiorar, diferența dintre rotația într-un sens sau altul.
FPGA

Un FPGA (Field Programmable Gate Array) este un circuit integrat digital configurabil, de către utilizator, după ce a fost fabricat (spre deosebire de dispozivele a căror funcție este implementată in procesul de fabricație). FPGA este un tip de circuit logic programabil. Configurarea FPGA se face, în general, cu ajutorul unui limbaj de descriere hardware HDL, similar cu cel folosit pentru dispozivele ASIC, dezvoltându-se recent și compilatoare care traduc instrucțiuni din limbajul C în limbaje HDL. Un astfel de compilator este Impulse C. 
FPGA-urile sunt alcătuite din blocuri logice configurabile (programabile) legate între ele de o serie de conexiuni configurabile la rândul lor.

Arhitectura 

Cea mai comună arhitectură pentru FPGA este constituită dintr-o matrice de blocuri logice configurabile (CLB-configurable logic blocks), pads I/O și canale de rutare. În general toate canalele de rutare au aceași lățime (același numar de conexiuni).

Un bloc logic FPGA clasic este alcătuit dintr-un tabel de căutare cu 4 intrări, un flip-flop și un multiplexor care selectează fie ieșirea tabelului de căutare, fie ieșirea sincronizată a acestuia (trecută prin flip-flop).

Tipuri de FPGA 
După tehnologia folosită în procesul de fabricare există mai multe tipuri de FPGA:

 SRAM - au la bază celule SRAM. Pot fi programate/reprogramate odată instalate în sistem. Sunt volatile.
 Antifuse - pot fi programate doar în laborator, cu un dispozitiv special. Nu pot fi reprogramate. Nu sunt volatile.
 Fuse - pot fi programate doar în laborator, cu un dispozitiv special. Nu pot fi reprogramate. Nu sunt volatile.
 EPROM -Erasable Programmable Read-Only Memory- în mod obișnuit sunt programate doar o dată. Conținutul lor poate fi șters sub acțiunea razelor ultraviolet. Nu sunt volatile.
 EEPROM -Electrically Erasable Programmable Read-Only Memory- similare EPROM doar că pot fi reprogramate.
 Flash - au la bază celule Flash care sunt mai mici decât cele EEPROM, ceea ce le face mai ieftine. Sunt reprogramabile. Nu sunt volatile.

Vezi și

Legături externe 
  Blog-tutorial FPGA
  Știri din domeniul FPGA 
Best FPGA development boards

Acronime de patru litere
Circuite digitale
Circuite integrate
Bun public global

Un bun public global este un bun care are următoarele trei proprietăți:

 Se caracterizează prin nonrivalitate. Consumul acestui bun de către cineva nu reduce cantitatea necesară altor agenți.
 Se caracterizează prin nonexcluziune. Este imposibil ca cineva să fie oprit de la consumul acelui bun.
 Este disponibil pe întreg mapamondul.

Acest concept este o extensie a noțiunii de bun public în cadrul economiei globalizării, noțiune care aparține lui Paul Samuelson. 

Cunoașterea este un exemplu recunoscut ca bun public global.

Bunuri
Bun meritoriu

Un bun meritoriu este definit în economie ca un bun economic consumat prea puțin, din cauză că indivizii, în mod tipic, iau în considerare mai degrabă modul în care acel bun le aduce beneficii, decât beneficiile generate de consum pentru ceilalți membri ai societății.
În termeni economici, se întâmplă acest lucru deoarece externalitățile acelui bun nu sunt internalizate de către consumatori. Pentru creșterea eficienței, statul poate alege să încurajeze producția sau consumul unui bun meritoriu prin subvenții sau să producă bunul însuși.
 
Bunurile considerate în mod tipic bunuri meritorii includ educația și asistența medicală preventivă.

Bunuri
Afacerea Riutin

Afacerea Riutin a fost unul dintre cele mai importante dovezi ale existenței opoziției organizate împotriva politicii staliniste. În 1932, Martemian Riutin, (în limba rusă Мартемьян Никитич Рютин), un comunist de dreapta care ajunsese la apogeul puterii la începutul anilor ’30 ai secolului al XX-lea, a scris un document prin care cerea încetarea colectivizării forțate, reabilitarea opozanților învinși, (printre aceștia aflându-se Troțki), precum și destituirea lui Stalin. Documentul lui Riutin, semnat și de alți câțiva lideri de frunte ai comuniștilor ruși, îl acuza pe Stalin de distrugerea revoluției comuniste. În septembrie, Riutin, Kamenev, Zinoviev și alți 14 alți opozanți ai lui Stalin au fost judecați în cadrul unui proces spectacol, (vezi Primul proces de la Moscova), au fost găsiți vinovați și au fost excluși din Comitetul Central. Stalin a dorit ca Riutin să fie executat, dar cerea lui a fost refuzată de Politburo, ceea ce ne arată că dictatorul sovietic nu ajunsese încă pe culmile puterii sale. Acest incident a fost un pas spre Marea Epurare, care avea să-l pună la adăpost pe Stalin de orice alt atac.

Scandaluri politice
Acte de represiune sovietică
Doctrină

Doctrină (din limba latină doctrina) înseamnă „o sumă de învățături” ori „instrucțiuni”, principii de învățătură sau poziții, precum corpul de învățături în domeniul sistemelor credinței sau științelor. Cuvântul corespunzător din limba greacă este la baza etimologiei cuvântului catehism. 

Deseori, doctrina implică în mod special dogme religioase, așa cum sunt promulgate de biserică, dar nu numai. Doctrina se poate folosi și cu privire la un principiu de lege, în tradițiile dreptului comun, stabilite prin tradiții sau prin istoria unor decizii trecute, așa cum este doctrina autoapărării.

În domeniul politicii externe, o doctrină este un corp de axiome fundamentale pentru executarea oricărei acțiuni în politica externă a unei națiuni. 

Termenul doctrină se aplică și în cazul stabilirii unor proceduri complexe în timp de război. Exemplul clasic este doctrina tactică prin care se stabilește un set standard de manevre, tipuri de trupe sau de arme pentru declanșarea unui atac sau pentru organizarea apărării. 

Prin doctrină se înțelege și totalitatea principiilor unui anumit sistem de idei și de soluții din domeniul politic.

Vezi și

Doctrine politice 
 Doctrina Monroe
 Doctrina Eisenhower
 Doctrina Truman
 Doctrina Stimson
 Doctrina Brejnev
 Doctrina Stimson
 Doctrina Dulles
 Doctrina MacNamara
 Doctrina Sokolovski
 Doctrina Hallstein
 Doctrina Reagan

Doctrine militare 
 Războiul de tranșee-Primul Război Mondial
 Războiul în adâncime sovietic-Al doilea Război Mondial
 Vânătoare de oameni
Tudor Vornicu (dezambiguizare)

Tudor Vornicu se poate referi la:

  Tudor Vornicu, ziarist și realizator TV, fost director al Televiziunii Române
  Tudor Vornicu, campion european de karate la juniori
  Studioul de televiziune „Tudor Vornicu”, denumit astfel pentru a onora editorialistul și redactorul de televiziune cu numele omonim
  Cupa „Tudor Vornicu”, un turneu de fotbal în sală destinat posturilor de televiziune, găzduit de Sala Polivalentă din București

Nume proprii
Tudor Vornicu (sportiv)

Vornicu Tudor este sportiv român, practicant de karate, membru al clubului „Ceahlăul” din Piatra Neamț. În anul 2004, la Campionatele Europene de karate pentru juniori, desfășurate la Praga, Vornicu Tudor a devenit campion european la kumite, făcând parte din echipa României, alături de colegii săi de club, Geanina Pricopi, Alexandru Pintilie și Răzvan Cușu. În 2003, Vornicu Tudor a fost medaliat cu medalia de argint a aceleiași competiții.Tot la kumite,sportivul mai detine in palmares si titluri de  multiplu campion mondial,cat si de multiplu campion national.

Legături externe 
 Mihaela Drăgoi (4-5 decembrie 2004). „Campionii Europei se prezintă”. Ceahlăul, anul XVI, nr. 4275, Piatra Neamț.

Anul nașterii lipsă
Sportivi români în viață
Karateka români
Revoluția permanentă

Revoluția permanentă este o teorie care tratează problema victoriei comunismului într-o țară nedezvoltată. Deși această teorie este asociată de cele mai multe ori cu numele lui Lev Troțki, primele menționări ale „revoluției permanente” sunt găsite în scrierea lui Karl Marx și Friedrich Engels, din perioada care a urmat anului revoluționar 1848, în așa numita Adresare către Comitetul Central al Ligii Comuniste.

Concepția lui Troțki asupra „revoluției permanente” este bazată pe modul propriu de interpretare a operei fondatorului marxismului rusesc, Gheorghi Valentinovici Plehanov (1856-1918). Conform acesteia, în țările „înapoiate”, sarcinile revoluției burghezo-democratice nu pot fi îndeplinite de burghezia însăși. Acest concept a fost dezvoltat în lucrările strânse mai târziu în cartea sa din 1905 și în scrierea Rezultate și perspective.

Legături externe 
  Revoluția permanentă din scrierea lui  Troțki În apărarea lui Octombrie
  Revoluția permanentă și Problema națională azi  Aplicarea teoriilor lui Troțki la situația internațională din zilele noastre de Secretarul General al Comitetul Internațional al celei de-a patra Internaționale.

Troțkism
Terminologie revoluționară
Voievodatul Opole

Voievodatul Opole (województwo opolskie în poloneză; Woiwodschaft Oppeln în germană) este cel mai mic dintre cele 16 voievodate ale Poloniei. E situat în sud-vestul țării, la frontieră cu Cehia, și coincide cu regiunea istorică Silezia Mijlocie (Mittelschlesien) sau Silezia Opoleană. Pînă în 1945 teritoriul Voievodatului Opole a făcut parte din Germania, fiind divizat între provinciile Silezia Superioară și Silezia Inferioară. Are o suprafață de 9,4 mii km² și 1 060 000 locuitori, dintre care 67 % polonezi și 33% germani (70% din germanii care au mai rămas în Polonia sînt concentrați în Voievodatul Opole). Centrul administrativ al voievodatului se află în orașul Opole. Alte orașe importante sînt Brzeg și Nysa.

Districte
Din punct de vedere administrativ, voievodatul Opole se divide la rândul său în 12 districte (11 rurale și 1 urban), denumite local powiat. Fiecare district este împărțit în comune (denumite local gmina), numărul total de comune din voievodat fiind de 72.

Legături externe 
 (în germană)
Diego de Zama

Diego de Zama este cel mai reprezentativ roman al argentinianului Antonio di Benedetto. A fost publicat în 1956, cu titlul de Zama, fiind tradus în limba română  abia în 1988, sub titlul Diego de Zama.

Acțiunea romanului este plasată în Paraguay, la sfârșitul secolului al XVIII-lea. Protagonistul este Diego de Zama, un fost mare erou al cuceririlor spaniole, acum izolat într-o funcție ștearsă, într-un loc la fel de lipsit de strălucire. Romanul are în centru interminabila așteptare a lui Zama de a-și redobândi prestigiul de odinioară și de a fi promovat într-un post pe măsură in Buenos Aires, unde se afla familia sa.

Rezumat

Structurarea volumului în trei părți (Anul 1790, Anul 1794, Anul 1799) coincide cu etapele decăderii morale a protagonistului. În prima parte Zama încă nu și-a pierdut pe deplin prestigiul, dar greutățile zilnice și singurătatea încep să-i apese tot mai mult sufletul, determinându-l să se refugieze într-o lume imaginară, dominată de obsesia pentru o iubire ideală. În partea a doua situația protagonistului se înrăutățește: are un copil nelegitim cu o văduvă săracă, pe care o părăsește, trăiește în sărăcie, răbdând lipsurile fără a putea face nimic. În ultima parte face o ultimă încercare de a scăpa de mizeria în care trăise, înrolându-se în grupul care se afla în căutarea unui bandit de temut. Alegerea se întoarce împotriva sa, Zama fiind obligat să treacă de partea răufăcătorilor iar în cele din urma moare dezonorat.

Spiritul cărții trece dincolo de cadrul în care este plasată acțiunea, Diego de Zama fiind un roman foarte actual, care vorbește despre singurătate și neputința omului de a deveni ceea ce își dorește.

Romane din 1956
Antonio di Benedetto
Romane argentiniene
Silezia Luzaciană

Silezia Luzaciană (de asemenea Silezia Luzațiană; în ) este partea provinciei istorice Silezia situată la vest de râul Neisse și rămasă în componența Germaniei după data de 2 august 1945, moment în care cea mai mare parte a Sileziei a fost cedată Poloniei. 

Între 1815-1945 Silezia Luzațiană a făcut parte din provincia Silezia Inferioară, iar după stabilirea frontierei polono-germane de-a lungul liniei Oder-Neisse a fost inclusă în componența landului Saxonia. 

Are suprafața de cca 1,8 mii km² și 250 mii locuitori (densitatea medie a populației fiind de 140 loc./km²). Cele mai importante orașe sunt Görlitz (70 mii loc.), care este și capitala neoficială a Sileziei germane, și Hoyerswerda (50 mii loc.). Cea mai mare parte a Sileziei Luzațiene formează districtul Silezia Inferioară-Luzația de Sus (în ) limitat la nord de Niederlausitz. Pe teritoriul Germaniei regiunea se întinde în districtele Bautzen, Görlitz și în parte în sudul districtului Oberspreewald-Lausitz.

Bibliografie
 Joachim Bahlcke (ed.): Geschichte der Oberlausitz. Herrschaft, Gesellschaft und Kultur vom Mittelalter bis zum Ende des 20. Jahrhunderts. 2. durchgesehene Auflage, Leipziger Universitätsverlag, Leipzig 2004, ISBN 978-3-935693-46-2.
 Karlheinz Blaschke: Beiträge zur Geschichte der Oberlausitz. Oettel, Görlitz 2000, ISBN 3-932693-59-0.
 Frank Nürnberger (ed.): Oberlausitz. Schöne Heimat. Oberlausitzer Verlag, Spitzkunnersdorf 2004, ISBN 3-933827-42-6.
 Tino Fröde: Privilegien und Statuten der Oberlausitzer Sechsstädte – Ein Streifzug durch die Organisation des städtischen Lebens in Zittau, Bautzen, Görlitz, Löbau, Kamenz und Lauban in der frühen Neuzeit. Spitzkunnersdorf : Oberlausitzer Verlag, 2008. ISBN 978-3-933827-88-3

Regiuni din Germania
Geografia Germaniei
Consoană africată postalveolară surdă

În fonetică, consoana africată postalveolară surdă este un sunet consonantic care apare în unele limbi. Simbolul său fonetic este . În limba română se notează cu litera C urmată de E sau I și apare în cuvinte precum cerb , ace , vraci .

Perechea sonoră a acestui sunet este consoana africată postalveolară sonoră .

Pronunție

Diferența față de succesiunea oclusivă+fricativă 

La fel ca în cazul altor consoane africate,  nu este simpla succesiune de două consoane , ci o consoană care începe ca oclusiva  și se termină ca fricativa . Diferența dintre consoana  și secvența  constă în faptul că în secvență are loc emisia aerului de două ori, atît după  cît și în timpul fricativei , în timp ce la consoana africată emisia aerului are loc o singură dată, la final. Contrastul se poate pune în evidență prin perechea de enunțuri am pregăti cina și am pregătit șina, care diferă numai prin , respectiv .

Unele lucrări mai vechi susțineau totuși că în consoana  se pot distinge două consoane separate . Ca demonstrație se înregistra un cuvînt care conține consoana  și se reda înregistrarea în sens invers. Astfel, cuvîntul ceapă redat invers sună aproximativ ăpașt, ceea ce pare să confirme ipoteza. Însă într-o astfel de redare toate sunetele sînt distorsionate, ceea ce împiedică o evaluare obiectivă.

Aceeași distincție se face și în limba engleză, de exemplu în perechea why choose /waɪ ʧuːz/ „de ce să alegi” și white shoes /waɪt ʃuːz/ „pantofi albi”.

Note 

Africată postalveolară surdă, Consoană
Consoană africată postalveolară sonoră

În fonetică, consoana africată postalveolară sonoră este un sunet consonantic care apare în unele limbi. Simbolul său fonetic este . În limba română se notează cu litera G urmată de E sau I și apare în cuvinte precum gest , ager , dragi .

Perechea surdă a acestui sunet este consoana africată postalveolară surdă .

Pronunție 

 
 
 
 
 
 

Africată postalveolară sonoră, Consoană