Gigt

Gigt (lat: arthritis, af græsk arthros "led" og itis "betændelse") er mange sygdomme, som viser sig ved at det gør ondt at bevæge sig, sandsynligvis fordi knogleleddene er slidte.

Nogle gigtformer 
 Slidgigt – osteoarthrose, osteoarthritis
 Urinsyregigt – podagra, arthritis urica
 Leddegigt – arthritis rheumatica
 Psoriasisgigt – psoriasis arthritis
 Muskelgigt - myositis
 Børneleddegigt – juvenil rheumatoid artrit

Ledde- og slidgigt er de hyppigste bindevævssygdome. De er udbredt over hele verden, men med varierende hyppighed. 

Leddegigt er mest hyppig hos Prima-indianerne i Amerika med 5 % og mindst hyppig hos kinesere på øen Kinmen med 0,3 %. Hos europæere er hyppigheden ½-1 %. Man skønner, at ca. 35.000 danskere har sygdommen. Den er 3-4 gange så hyppig hos kvinder, og den kan debutere mellem 0 – 90 år med toppunkt mellem 20 – 40 år. Der er en klar arvelig faktor og en ukendt miljø faktor.

Hvis en af forældrene har leddegigt, øges risikoen 16 gange for at få sygdommen. Hvis en tvilling har sygdommen, vil risikoen for den anden tvilling være 4-8 % ved tveæggede tvillinger, mens den er 15-30 % ved enæggede tvillinger.

Historisk har man inden 1800-tallet ingen sikker forekomst af leddegigt i Europa. Det ses således hverken på malerier eller ved skeletfund. Dette står i modsætning til skeletfund af indianere i Amerika. Leddegigt (Reumatoid artrit) blev beskrevet første gang af Garrot i 1859. Fra 1900 blev urinsyregigt (artritis urica) og slidgigt (osteoartrose) udskilt. Man har udviklet forskellige kriterier, der skulle opfyldes for at have sygdommen. ARA kriterier kom i 1958 og de stadig gældende ACR kriterier er fra 1987.

Her skal man opfylde 4 ud af 7 kriterier:
 morgenstivhed
 ledhævelse i 3 ledområder
 ledhævelse i håndens led
 symmetrisk ledhævelse
 gigtknude (noduli reumatici)
 IgM-RF i blodet
 knogleforandringer på røntgenbilleder, som er typisk for leddegigt

Flg. led angribes hyppigst og ofte symmetrisk:

Hænder (grundled og mellemled), håndled, skuldre, albuer, hofter, knæ, ankler, fødder og kæbeled. I ryggen angribes kun nakkeleddene. Gigt i lænden eller hofterne er en af de mest almindelige årsager til rygsmerter. 
Sygdommen er en generaliseret sygdom, så udover ledindvolvering kan der være flg. manifestationer: betændelse i slimsække og seneskeder (bursitis og tenovaginitis), gigtknuder (noduli reumatici), cyste i relation til knæledet (baker cyste), nedsat muskelfylde (muskelatrofi), knogleafkalkning omkring led (jukstaartikulær osteoporose), blodprop i små blodkar (vaskulitis), betændelse i lunge og hjertehinderne (pneumoni og perikardit), betændelse i senehinden i øjet (scleritis), lymfeknude hævelse proteinaflejring i nyre og lever (sekundær amyloidose).

Symptomer 
Man kan inddele symptomerne i almene og specifikke.
 
 Almene symptomer:
 Træthed
 Vægttab
 Feber
 Specifikke symptomer:
 Morgenstivhed
 Ledsmerter
 Indskrænket bevægelighed
 Ledhævelse

Udover ledødelæggelse med manglende funktion til følge, kan sygdommen kompliceres af flg.:
 Muskelsvækkelse
 Knogleafkalkning
 Åreforkalkning
 Overdødelighed
 Tab af erhvervsevne

For at stille diagnosen og bestemme sygdomsaktiviteten og komplikationer, er flg. undersøgelser til rådighed:
 Blodprøver
 Røntgenundersøgelse
 Knogleskintigrafi
 Ultralydsskanning 
 MR-skanning
 Dexa-scanning

Der er udarbejdet skemaer (HAQ skema) og formler (DAS 28) for mere præcist at udtrykke hvor aktiv sygdommen er.

Jo mere man kan hæmme sygdomsaktiviteten jo mindre ledødelæggelse og færre komplikationer får man.

Livsstil 
Forekomsten af gigt udviser en tæt sammenhæng med indtagelse af alkohol og sukker.
Nylige undersøgelser har vist at kostfaktorer som man engang troede var forbundet med gigt, faktisk ikke er det, herunder indtagelse af purin-rige grøntsager (f.eks, bønner, ærter, linser, og spinat) og totalt protein. Forbruget af kaffe, vitamin C og mælkeprodukter såvel som fysisk form, synes at mindske risikoen.

Behandlingsmetoder 
Der findes mange forskellige metoder, hvorved gigtpatienter forsøges behandlet for deres smerter alt afhængigt af, om patienten lider af leddegigt, psoriasisgigt, slidgigt eller urinsyregigt (podagra).

Medicinske midler

Betændelseshæmmende midler (DMARD):
 Methotrexat
 Salazopyrin
 Malariamidler,
som kan suppleres med binyrebarkhormon som injektion.
Smertestillende behandling

 Paracetamol – Panodil, Pinex, Pamol
 NSAID – gigtsmertestillende midler
 Ibuprofen, Ipren, Brufen
 Naprosyn, Naproxen, Bonyl
 Diclon, Voltaren
 Todolac, Celebra, Arcoxia

Morfinlignende stoffer

 Svage: Tramadol, Dolol
 Kodein
 Temgesic
 Stærke: Morfin, Contalgin, Ketogan

De nye Biologiske midler

 Remicade (infliximab)	TNF alfa hæmmer,
 Humira (adalimumab)	TNF alfa hæmmer,
 Enbrel (etanercept)	TNF recepter,
 Kineret (anakinra)	il 1 hæmmer,
 Mabthea (rituximab)	anti CD 20, il 6 hæmmer

Reumakirurgiske behandlinger

 Udskiftning af led (Hofte knæ og skulder )
 Hånd- og fodkirurgi
 Fjernelse af ledslimhinder og gigtknuder
 Ledresektion
 Ledstivgørelse (Artrodese )

Alternative behandlingsformer

 Fysioterapi (øvelsesbehandling og opøvning af funktionsevnen)
 Ergoterapi ( hjælpemidler og bandager og opøvning af håndens funktion)
 Sociale foranstaltninger

Med ovennævnte behandlinger er prognosen ved leddegigt blevet forbedret.

Herudover er man begyndt at tilbyde at de nævnte gigttilstande kan behandles vha. guldimplantation, der har vist sig at have en gavnlig virkning på mere end 3 ud af 4 gigtpatienterne, der med behandlingen kan blive helt eller delvist smertefrie..

Se også
 Gigtforeningen

Eksterne henvisninger 

 Helbredsprofilen: Slidgigt - viden og erfaringer  
 Gigtforeningen i Danmark

Kilder 

Geriatriske sygdomme
Rheumatologiske sygdomme