alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
II. Szergiusz pápa

II. Szergiusz (), (785/795 – 847. január 27.) néven állhatott az egyház élére a történelem 103. pápája 844. január 25-től. Pontifikátusáról a Liber Pontificalis különböző kiadásaiban másképp tudósít. De az bizonyos, hogy hároméves uralkodása alatt Róma fenntartása volt az egyik legnagyobb feladata a meggyengült császár és a kalóz szaracénok támadása között.

Élete 
Római nemes családból származott, amely korábban már két pápát is adott a keresztény világnak. A schola cantorumban tanult, majd a papi pályán tehetsége és vallásossága miatt több egyházfő is támogatta. I. Paszkál pápa a Szent Márton és Szilveszter-templom bíborosának szentelte fel, majd IV. Gergely archipresbiternek nevezte ki. Amikor elődje meghalt, a római zsinaton az összegyűlt köznép egy diakónust, Jánost akart a trónon látni. De a nemesség Szergiuszt támogatta. A vita hamar harccá vadult, és egy időre János elfoglalta a Lateránt. A nemesség túlereje végül győzött. Hogy a zavargásoknak véget vessenek Szergiuszt 844 januárjában sietve felszentelték.

Az ellenpápát a nemesek ki akarták végezni, de Szergiusz közbenjárására kolostorba zárták. A gyors felszentelés miatt nem kérték ki a császár véleményét az új pápáról, és ezzel felrúgták a 824-ben a császárral kötött egyezményt. Így amikor I. Lothár fülébe jutott, hogy az egyház élére egy általa nem megerősített pápa került, fiát, Ifjabb Lajost sereggel indította a szent városba. A dühödt uralkodót végül sikerült kiengesztelni, és a nemesség is segített Szergiusznak kimagyarázni az egyezmény felrúgását. Engesztelésül 844-ben a pápa Lombardia királyává koronázta II. Lajost, és hűbéresküt fogadott Lothárnak.

De Lothár birodalma pusztulóban volt, így a császár seregei nem tudtak segíteni Szergiusznak, amikor 846 augusztusában a szaracénok hajóikkal végigdúlták a félsziget déli részét, és megostromolták Ostiát és Portót is. Róma csak az erős falaknak köszönhette, hogy az arab hódítók nem fosztották ki.

Ebben az időben hatalmasodott el az egyházfőn a köszvény. Az ostrom idején mozgásképtelen lett, és a pápai teendőket testvére, Benedek albanói püspök látta el. Pontifikátusa alatt Rómában több templomot, vízvezetéket építtetett és a Lateráni palotát is felújította. 847. január 7-én halt meg. Hamvait a Szent Péter-bazilika őrzi.

Művei

Jegyzetek

Kapcsolódó szócikkek 
Pápa
Római pápák listája
Római pápák listája grafikusan

Pápák
9. századi püspökök
847-ben elhunyt személyek
Klezmer

A klezmer kelet-európai jiddis hangszeres tánczene.

A klezmer szó egy régi héber hangszeres zenészt jelentő kifejezésből ered, és főként a kelet-európai zsidó kultúra népzenei együtteseire vonatkozik. E zenéről való ismereteink legfőbb forrása Moses Borowski 1938-ban a Szovjetunióban megjelent műve, a Zsidó hangszeres népzene, továbbá az irodalom és idős zenészek szóbeli közlései, interjúk.

A kelet-európai zsidók körében egyes ünnepek alkalmával, valamint a lengyel, orosz és moldvai urak több napos lakodalmain szívesen meghívott, népszerű együttesek voltak ezek a zenekarok. Mindenféle – zsidó és nem zsidó eredetű – dalokat játszottak a megbízó igényei szerint; frivol tánczenétől az elégikus dalokig.

Az elmúlt évtizedekben szerte a világon divatba jött a klezmer-zene. Magyarországon is jelentős együttesek alakultak, mint például a Budapest Klezmer Band.

További információk 

 Klezmer-lap
Walter Salmen: A klezmer zene és eredete; ford. Aradi László et al., lemezmelléklet szerk. Barta János; Athenaeum 2000–Rózsavölgyi, Bp., 2000 + CD

Népzene
Zenei stílusok
Zsidó kultúra
VIII. János (ellenpápa)

VIII. János (? – 844 után) volt a világtörténelem 12. ellenpápája. II. Szergiusz pápa ellenében választották meg a keresztény egyház legfőbb hivatalának viselésére.

Római családból származott. Életéről legközelebb csak akkor értesülünk, amikor IV. Gergely pápa diakónussá szenteli. Amikor Gergely meghalt a római zsinat azonnal összeült 844-ben. A gyűlésen a városi köznép közfelkiáltással János mellé állt, de a római nemesség egy archipresbitert, Szergiuszt támogatott. A feldühödt nép elfoglalta a Lateránt, és Jánost vezette be oda. A nemesség azonban túlerőben volt, és hamarosan leverték a lázadást. Visszafoglalták a Lateránt és elfogták az ellenpápát. A további vitákat elkerülendő, sietve felszentelték II. Szergiuszt a pápai hivatalba. Az ő közbenjárására nem végezték ki Jánost, hanem egy kolostorba zárták. Itt szerzetesi nyugalomban élhette le életét.

Ellenpápák
Indium

Az indium egy kémiai elem, amelynek rendszáma 49 és a vegyjele In. A p mező fémeinek egyike.  Szürke színű fém. Lágy, késsel vágható, hajlításakor hallható az ún. ónzörej. Vegyületeiben általában +3 oxidációs számú.

1863-ban fedezte fel  és  színképelemzéssel. Kék lángfestése alapján az indigóról nevezték el.

Kémiai tulajdonságai 
Magas hőmérsékleten reakcióba lép oxigénnel, illetve vízgőzzel. Feloldódik nemoxidáló savakban és lúgoldatokban is.

Előfordulása 
Az indium nagyon ritka elem. Csak nagyon kevés indiumtartalmú ásvány létezik. Megtalálható egyes cinkércekben (szfalerit).

Előállítása 
A cinkércek kohászati maradékaiból nyerik ki.

Felhasználása 
Főként a korrózió ellen védő fémbevonatok, illetve korrózióálló, nagy keménységű ötvözetek készítésére alkalmazzák. Az ólommal, cinkkel, illetve kadmiummal alkotott ötvözeteit alacsony olvadáspontjuk miatt forrasztásra használják. Optikai tükrök készítésére is alkalmas, mert viszonylag egyenletesen veri vissza a különböző hullámhosszú sugarakat. Fontos szerepet játszik a félvezetőtechnikában. Germániummal ötvözve annak félvezető tulajdonságait javítja. A modern LCD-monitor és televízió képernyők továbbá az érintőképernyők készítésének egyik kulcsfontosságú anyaga.

Galéria

Jegyzetek

Források 
 Erdey-Grúz Tibor: Vegyszerismeret
 Nyilasi János: Szervetlen kémia
 Bodor Endre: Szervetlen kémia I.

További információk 
 a magyar Wikipédia indiumot tartalmazó vegyületeinek listája külső keresővel

Fémes elemek
Palládium

A palládium a periódusos rendszer egyik kémiai eleme. Vegyjele Pd, rendszáma 46, nyelvújításkori neve itélany. A platinafémek, ezen belül a könnyű platinafémek közé tartozik. (A platinafémek a ruténium (Ru), a ródium (Rh), a palládium (Pd), az ozmium (Os) , az irídium (Ir) és a platina (Pt), ezek közül a periódusos rendszer 5. csoportjába tartozó elemek, a Ru, a Rh és a Pd a könnyű platinafémek.) Ezüstfehér színű, jól megmunkálható fém. Valamivel keményebb, mint a platina. A hidrogént nagyon könnyen elnyeli; a palládium akár a saját térfogatának 900-szorosát is képes abszorbeálni szobahőmérsékleten és normál légköri nyomáson. A palládium felületén a hidrogén sokkal reakcióképesebbé válik, mert atomjaira bomlik. Emiatt katalizátorként használható hidrogénezési reakciókban.

Története 
A palládiumot William Hyde Wollaston fedezte fel 1803-ban, és a Pallas kisbolygóról nevezte el, melyet nem sokkal korábban fedezett fel Heinrich Wilhelm Olbers. A kisbolygó (és így közvetve a palládium) neve Pallas Athénéről, a görög mitológia istennőjéről kapta a nevét. (Az elsőként felfedezett kisbolygók női nevet kaptak.)

Kémiai tulajdonságai 
Kémiai szempontból ellenálló fém. A halogénelemek kis mértékben megtámadják. Vegyületeket képez kénnel, szelénnel, foszforral, arzénnel, ha ezekkel összeolvasztják. A savak jobban oldják, mint a többi platinafémet. A platinafémek közül egyedül a palládium oldódik salétromsavban. Magas hőmérsékleten megtámadják az alkálifémek hidroxidjai. Kettő, három vagy négy vegyértékű lehet a vegyületeiben.

Előfordulása a természetben 
A természetben a platinaércekben, emellett az arannyal együtt található meg ötvözetként. Ismeretes néhány ásványa is. Igen ritka elem, a 71. leggyakoribb a Földön.

Előállítása 
A palládiumot a platinaércekből nyerik ki. Ezeket királyvízzel feldolgozzák, majd az ekkor keletkező oldatból platinát ammónium-kloriddal leválasztják. A palládium az oldatban marad, ezt vasporral választják ki. Az így leválasztott palládium ródiummal, irídiummal és vassal szennyezett. A szennyezett palládiumot királyvízben oldják, majd a vasat ammónium-hidroxiddal választják le. Ezután az oldatot sósavval megsavanyítják és a palládiumot palládium amin-klorid formájában választják le. Ezt hevítéssel elbontják, a palládium szabaddá válik.

Felhasználása 
A palládium a hidrogént nagyon könnyen elnyeli, ezért heterogén katalizátorként illetve gázelektródaként használják. Egyes ötvözeteit az ékszeripar hasznosítja. A 30% palládiumot tartalmazó ezüstötvözetét fogpótlásban és ékszerek készítésekor alkalmazzák. Másik ötvözete a fehérarany, ez 10% palládiumot tartalmazó aranyötvözet.

Jegyzetek

Források 
 Erdey-Grúz Tibor: Vegyszerismeret
 Nyilasi János: Szervetlen kémia
 Bodor Endre: Szervetlen kémia I.

További információk 

 Palládium.lap.hu - linkgyűjtemény

Átmenetifémek
Ródium

A ródium kémiai elem, amelynek vegyjele Rh és a rendszáma 45. Nyelvújításkori neve rózsany, ui. sói rózsaszínűek Ugyanebből származik a neve is: rhodon (ῥόδον) görögül rózsaszínűt jelent.

Fémes elem, átmenetifém. A platinafémek, ezen belül az úgynevezett könnyű platinafémek közé tartozik. (A periódusos rendszer 5. periódusába tartozó platinafémeket nevezik könnyű platinafémeknek). A ródium ezüstfehér fém, szobahőmérsékleten kissé rideg, magasabb hőmérsékleten azonban megmunkálható. Viszonylag jó elektromos vezető. A vegyületeiben leggyakrabban +3 oxidációs számú. A természetben csak egy izotópja található meg.

Kémiai tulajdonságai 
Kémiailag ellenálló fém. Halogének csak magasabb hőmérsékleten támadják meg. Ha magasabb hőmérsékletre hevítik, reakcióba lép az oxigénnel és ródium(III)-oxid (Rh2O3) keletkezik. További hevítés hatására azonban ez az oxid elbomlik. A hidrogént oldja, de kevésbé, mint a platina. Ha kén vagy arzén jelenlétében hevítik, reakcióba lép ezekkel az elemekkel. Tömör állapotban savakban nem oldódik, még királyvízben sem.

Előfordulása a természetben 
A természetben a többi platinafémmel együtt, ötvözet formájában található meg. Előfordul a nyers aranyban is. Ritka elem.

Előállítása 
A ródiumot a platinafémek egymástól való szétválasztásával állítják elő. Először a nyers platinát királyvízben oldják, majd a platinát ammónium-klorid hozzáadásával leválasztják ammónium-kloro-platinát alakjában. Ezután az oldatot szűrik, majd cinket adnak hozzá. Majd izzítás után királyvízzel kioldják az irídiumot és a ródiumot. Az irídiumot ammónium-kloriddal kicsapják. Ekkor az oldatban egy ródiumvegyület marad, ezt bepárolják, kloriddá alakítják, majd hidrogénnel redukálják.

Felhasználása 
A kolloid ródiumot katalizátorként használják hidrogénezésnél. Platinával és irídiummal ötvözve hőelemeket készítenek belőle, amelyek magas hőmérsékletek mérésére is alkalmasak. Az elektrolitikusan leválasztott ródiummal csillagászati tükröket vonnak be. Ródiumból készülnek az ammónia oxidációjához használt katalizátorok is (ennek a salétromsavgyártásnál van jelentősége).

Keménysége és magas fénye miatt az ékszerészek is használják, a fehérarany tárgyak bevonására.

Galéria

Jegyzetek

Források 
 Erdey-Grúz Tibor: Vegyszerismeret
 Nyilasi János: Szervetlen kémia
 Bodor Endre: Szervetlen kémia I.

További információk 
 a magyar Wikipédia ródiumvegyületeinek listája külső keresővel

 ródium piaci információk

Rodium
Giuseppe Farina

Emilio Giuseppe „Nino” Farina (Torino, 1906. október 30. – Aiguebelle, 1966. június 30.) olasz autóversenyző.

Az 1906-ban született olasz Emilio Giuseppe „Nino” Farina volt a Formula–1 első világbajnoka 1950-ben: az Alfa Romeóval három futamot nyert. Túraversenyeken indult az 1930-as években, majd kipróbált egy Maseratit pályaversenyen.

Tazio Nuvolari vezette be a „profi” vezetés rejtelmeibe. Ennek eredményeként 1937-ben, 1938-ban és 1939-ben is olasz bajnok lett. Az így szerzett előnnyel a második világháború után már 1950-ben sikert ért el. Stílusát példaként említették a fiataloknak.

Mivel 1951-ben lemaradt csapattársa Juan Manuel Fangio mögött, így 1952-ben a Ferrarihoz igazolt, ahol Alberto Ascari árnyékában versenyzett. 1954-ben kigyulladt az autója egy világbajnokságon kívüli versenyen. 1955-ben visszatért, de nem bírta a fájdalmakat, így a szezon közepén visszavonult. Később kipróbálta az IndyCart, de végleg abbahagyta a versenyzést.

1966-ban halt meg egy közúti balesetben a franciaországi Chambéryben, miközben a francia nagydíjra tartott.

Teljes Formula–1-es eredménysorozata

* A helyezést Felice Bonettóval közösen kapta.
** A futamon Farina mind másodikként (José Froilán Gonzálezzel és Maurice Trintignant-nel együtt), mind pedig harmadikként (Trintignant-nel és Umberto Magliolival együtt). A helyezésekkel járó pontokat egy a háromhoz arányban osztották szét a versenyzők között.

Jegyzetek

Források
 Profilja a statsf1.com honlapon 
 Profilja a grandprix.com honlapon 

Olasz autóversenyzők
Olasz Formula–1-es versenyzők
Grand Prix-autóversenyzők
1906-ban született személyek
1966-ban elhunyt személyek
Torinóiak
Közúti balesetben elhunyt személyek
Lednickisfalu

Lednickisfalu (1899-ig Mesztecskó, szlovákul Mestečko) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, az Puhói járásban.

Fekvése 
Puhótól 8 km-re északnyugatra fekszik, egykor Lednic várához tartozott.

Története 
1471-ben "Myeztechko" alakban említik először. 1475-ben "Meztheczko", 1504-ben "Mesteczko" alakban szerepel a korabeli forrásokban. A lednici váruradalomhoz tartozott. 1598-ban malma és 21 háza volt. 1720-ban malma és 14 adózója volt a községnek. 1784-ben 54 házában 63 családban 363 lakos élt itt. 1828-ban 52 háza és 370 lakosa volt. Lakói mezőgazdasággal, állattartással foglalkoztak. A 19. században szeszfőzde működött a településen.

A 18. század végén Vályi András szerint "MESZTECZKO. Tót falu Trentsén Várm. földes Ura G. Berényi Uraság, fekszik Lukinak szomszédságában, és annak filiája, legelője, réttye, fája, makkja, keresetre módgya van, földgye középszerű."

A 19. század közepén Fényes Elek szerint "Mesztecskó, tót falu, Trencsén vmegyében, Lukihoz 1 órányira: 8 kath., 342 evang., 8 zsidó lak. Van kastélya, kath. paroch. temploma. Határa igen hegyes, erdős lévén, inkább barom nevelésre alkalmatos."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Puhói járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 423, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 517 lakosából 516 szlovák volt.

2011-ben 522 lakosából 512 szlovák volt.

Források

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Lednickisfalu Szlovákia térképén
 Alapinformációk

A Puhói járás települései
Trencsén vármegye települései
Popup

Az előugró ablak vagy popup, pop-up (angol: „felugró”, e. kb. ~ popáp) a különböző számítógépes programokban felugró ablakok közös elnevezése. Legismertebb formái a webböngészőkben felugráló ablakok, melyekben rendszerint nem kívánt reklámok vannak. Több program is létezik, amely a popupokat blokkolja, sok böngészőbe ez alapból be van építve. Van pop-under ablak is, ami a böngészőablak alatt nyílik meg, és csak akkor látható, amikor már becsuktuk a böngészőablakot. Ez egy fokkal kevésbé idegesítő.

A popupokat általában JavaScripttel hozzák létre.

Kb. 14 000 popup közül egyre kattintanak rá az emberek. 

A popupok helyes alkalmazása esetén viszont könnyen irányíthatók a látogatók. Nem véletlen, hogy szinte az összes online marketinggel foglalkozó szakember honlapján megtalálhatók ezek az eszközök. Ha egy popup rosszul van összeállítva és tulajdonságait sem lehet változtatni, akkor valóban a becsukásra ösztönöz, de létezik olyan popup, ami mérhetően növeli a feliratkozási konverziót.

Popup-ok ellen védelmet nyújtó böngészők 
 Gecko-alapú böngészők
 Internet Explorer (csak Windows XP SP2 mellett)
 Opera
 Safari
 America Online 9.0
 Konqueror
 Mozilla Firefox 2.0
 Google Chrome

Lásd még 
 adware, spyware, malware
 spam, junk mail

Külső hivatkozások 
 Popup-tesztelő oldal

Webböngészők
Kiserdő

Kiserdő (1899-ig Huorka, szlovákul Horenická Hôrka) Lednicróna településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Puhói járásban.

Fekvése 
Puhótól 6 km-re délnyugatra a Vág jobb partján fekszik.

Története 
A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Puhói járásához tartozott.

Lednicróna északi településrésze, előbb Magasival egyesítették Horenická Hôrka néven, majd Lednicrónához csatolták.

Népessége
1910-ben 131, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben Lednicróna 4169 lakosából 4089 szlovák volt.

Külső hivatkozások 
 Lednicróna hivatalos oldala
 Kiserdő Szlovákia térképén

Kiserdo
Trencsén vármegye települései
Magasi

Magasi (1899-ig Horenicz, szlovákul Horenice) Lednicróna településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Trencséni kerületben, az Puhói járásban.
2001-ben Lednicróna 4169 lakosából 4089 szlovák volt.

Fekvése 
Puhótól 6 km-re délnyugatra a Vág jobb partján fekszik.
Lednicróna északi településrésze, előbb Kiserdővel egyesítették
Horenická Horka néven, majd Lednicrónához csatolták.

Története 
Vályi András szerint "HORENICZ. Tót falu Trentsén Várm. földes Ura H. Eszterházy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Pukovhoz fél mértföldnyire, Csaczának filiája, révje is van, és az Uraságnak gazdasági épűletei jelesítik, földgye termékeny, legelője, réttye, fája van."

Fényes Elek szerint "Horenicz, tót falu, Trencsén vmegyében, a Vágh jobb partján, 168 kath. lak., s jó határral. F. u. gr. Erdődy. Ut. p. Trencsén."

1910-ben 218, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Puhói járásához tartozott.

Külső hivatkozások 
 Lednicróna hivatalos oldala

Források 

Magasi
Trencsén vármegye települései
Medne

Medne (szlovákul Medné) Lednicróna településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Trencséni kerületben, az Puhói járásban.
2001-ben Lednicróna 4169 lakosából 4089 szlovák volt.

Fekvése 
Lednicróna településrésze a központtól 2 km-re északra.

Története 
Vályi András szerint "MEDNE. Tót falu Trentsén Várm. földes Ura Mednyánszky Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Rovnénak szomszédságában, és annak 591filiája, határja meg lehetős."

Fényes Elek szerint "Medne, tót falu, Trencsén vmegyében, Puchóhoz délre 1 órányira, 124 kath. lak. F. u. a Mednyánszky család."

1910-ben 154, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Puhói járásához tartozott.

Források 

Medne
Trencsén vármegye települései
Perecsényszabadi

Perecsényszabadi (1899-ig Precsin-Lehota, szlovákul Prečinska Lehota) Lednicróna településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában, a Trencséni kerületben, az Puhói járásban.

Fekvése 
Puhótól 6 km-re délnyugatra a Vág jobb partján fekszik.

Története 
A 14. században a német jog alapján alapították, első írásos említése 1413-ból származik. A Horovecky, Nozdrovicky és Perecsényi családok birtoka volt, majd a 18. századtól a lednici uradalom része.

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Puhói járásához tartozott. 1926-ban csatolták Lednicrónához.

Népessége
1598-ban 9 háza volt.

1784-ben 13 házában 16 családban  84 lakosa élt.

1828-ban 10 háza és 136 lakosa volt.

1910-ben 585, többségben szlovák lakosa volt, jelentős cseh, német és magyar kisebbséggel.

2001-ben Lednicróna 4169 lakosából 4089 szlovák volt.

Források

Külső hivatkozások 
 Lednicróna hivatalos oldala
 E-obce.sk
 Lednicróna Szlovákia térképén

Perecsenyszabadi
Trencsén vármegye települései
Bihartorda

Bihartorda község Hajdú-Bihar vármegyében, a Püspökladányi járásban.

Fekvése 

Hajdú-Bihar vármegyében, a sárréti tájegységben fekszik. Szomszédai: észak felől Sáp, kelet felől Bakonszeg, dél és délnyugat felől Nagyrábé, nyugat felől pedig Bihardancsháza; északkeleti irányból a község határa berettyóújfalui külterületekkel is érintkezik.

Megközelítése 
A településen, nagyjából nyugat-keleti irányban végighalad a Biharnagybajom-Berettyóújfalu közti 4213-as út nyomvonala, közúton ezen érhető el a legegyszerűbben a 4-es és a 47-es főutak felől is. A megyeszékhellyel, Debrecennel a város határától idáig húzódó 4805-ös, Bihardancsházával pedig a 4226-os út köti össze.

Vasútvonal nem érinti, a legközelebbi vasútállomás a  Sáp vasútállomása a névadó településen.

Története 

Bihartorda neve már a Váradi regestrumban feltűnt, egyik lakosával kapcsolatban.

A hagyomány szerint a község nem mostani helyén, hanem a Pusztakovácsihoz tartozó Sebes tanya körül feküdt egykor, de a török világban elpusztult, s akkor telepedtek le lakosai a falu mostani helyére.

1452-ben a Torday család volt a birtokosa, mely itt pallosjogot is nyert.

A település birtokosai a későbbiekben a Nadányi, Fáy családok, majd a kir. kincstár és Székely Gábor birtoka volt.

1659-ben a törökök a települést feldúlták, de előző helyétől kissé távolabb újratelepült.

Az 1732 évi összeíráskor a faluban a Nadányi, Baranyi, és az Elek családok nevei fordultak elő.

A községben a Fáy családnak szép kúriája is épült az 1800-as évek elején.

Bihartordához tartozott régen Pálfoka puszta is.

Közélete

Polgármesterei

Népesség 
A település népességének változása:

2001-ben a település lakosságának 96%-a magyar, 4%-a cigány nemzetiségűnek vallotta magát.

A 2011-es népszámlálás során a lakosok 91,5%-a magyarnak, 13,1% cigánynak mondta magát (8,4% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 4,8%, református 51,3%, görögkatolikus 0,3%, felekezeten kívüli 24,9% (17,9% nem válaszolt).

Nevezetességek 
 Református temploma - 1790-ben épült.

Híres szülöttei 
 Daróczy Zoltán (1938. június 23.) matematikus, az MTA tagja.

Források

Jegyzetek

További információk 

Hajdú-Bihar megye települései
Bihar vármegye települései
Nemőc

Nemőc (szlovákul Nimnica) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Puhói járásban.

Fekvése 
Puhótól 3 km-re északkeletre, a Vág jobb partján fekszik.

Története 
A mai község területén az őskorban a laténi és puhói kultúra emberének települése állt.
A mai települést 1408-ban "Nywnycze" említik először. 1469-ben Newnicze, 1598-ban "Nywnicza" alakban szerepel az írott forrásokban. 1598-ban 39 adózó portája volt. 1720-ban 15 volt az adóegységek száma. 1784-ben 54 házában 64 család és 306 lakos élt. 1828-ban 32 házában 369 lakos élt. Lakói főként mezőgazdaságból éltek. A 19. századtól szeszfőzde működött a községben.

A 18. század végén Vályi András szerint "NIMNICZ. Okrut Nimnicz. Tót falu Trentsén Várm. földes Urai Ugronovits, és több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Vág vize partyán, Puchovhoz nem meszsze, és annak filiája, földgye termékeny, legelője van, savanyú vize is, piatzozása közel."

A 19. század közepén Fényes Elek szerint "Nimnicza, tót falu, Trencsén vármegyében, a Vágh jobb partján, Puchó mellett, 180 kath., 116 evang., 53 zsidó lak. Termékeny határ; savanyuviz-forrása hasonló a kubraihoz, csakhogy ebben kevés alcali só is találtatik, a mi ott hibázik. F. u. többen."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Puhói járásához tartozott. Határában 1950-ben melegvizű gyógyforrást találtak, melyre 1959-ben gyógyfürdőt építettek.

Népessége
1910-ben 339, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 619 lakosából 603 szlovák volt.

2011-ben 697 lakosából 656 szlovák volt.

Nevezetességei 
 Gyógyfürdője az 1950-es évek végén és az 1960-as évek elején épült. 1998 és 2003 között öt gyógyszálló épült. 1996-ban új, üveghomlokzatú balneoterápiás épület készült el körülötte szép parkkal.

Jegyzetek

További információk 
 Községinfó
 Nemőc Szlovákia térképén
 A nemőci gyógyfürdő honlapja
 E-obce.sk

A Puhói járás települései
Szlovákia fürdőhelyei
Vágvölgy
Trencsén vármegye települései
Vidornya

Vidornya (1899-ig Vidrna, szlovákul Vydrná) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Puhói járásban.

Fekvése 
Puhótól 12 km-re északnyugatra fekszik, korábban Alsórétfaluhoz tartozott.

Története 
A települést 1475-ben "Wydrna" néven említik először. 1515-ben "Wydorna", 1598-ban "Wydrna" alakban szerepel. Lednic várának uradalmához tartozott. 1598-ban 13 ház állt a településen. 1720-ban malma volt és 12 volt az adózók száma. 1784-ben 96 házában 109 családban 661 lakos élt. 1828-ban 101 háza és 622 lakosa volt, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak.  A falu híres volt gyümölcstermesztéséről és szeszfőzde is működött itt.

A 18. század végén Vályi András szerint " VIDERNA. Tót falu Trentsén Várm. földes Urai több Urak, lakosai katolikusok, fekszik Lukihoz közel, mellynek filiája; határja közép termésű."

A 19. század közepén Fényes Elek szerint " Viderna, Trencsén m. tót falu, Puchótól északnyugotra egy mfldnyire. 21 kath., 567 evang., 27 zsidó lak. Sovány határ, derék erdő; és hasznos legelő, s korcsmák. F. u. több közbirtokosok. Ut. p. Terncsén."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Puhói járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 545, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 351 lakosából 347 szlovák volt.

2011-ben 350 lakosából 340 szlovák volt.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 E-obce.sk
 Községinfó
 Vidornya Szlovákia térképén

A Puhói járás települései
Trencsén vármegye települései
Viszolaj

Viszolaj (szlovákul Visolaje) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Puhói járásban.

Fekvése 
Puhótól 8 km-re délkeletre fekszik.

Története 
A mai község területén a nagymorva korszakból származó halomsírok találhatók. A települést 1327-ben "Wizolay" néven említik először. 1332-ben "Wissola", 1369-ben "Wyzzalay", 1598-ban "Wyssolay" néven említik. A Viszolajszky, a Szlopnyanszky és Szúnyogh családok birtoka volt, később a budatíni váruradalom része. Templomát már 1332-ben említi a pápai tizedjegyzék. 1598-ban 35 háza volt. 1720-ban 29 adózója volt, közülük 21 zsellér. 1784-ben 99 házában 108 családban 595 lakos élt. 1828-ban 92 háza és 829 lakosa volt. Lakói mezőgazdasággal, seprűkötéssel foglalkoztak. 1796-ban sörfőzde, szeszfőzde és papírmalom működött a településen. A 18. században Csáky gróf kastélyt épített itt. Lakói közül többen dolgoztak Magyarország, Csehország, Ausztria és Németország területén, a 20. század elején sokan vándoroltak ki a tengerentúlra. Házai a 19. századig kizárólag fából épültek, később vályogból építkeztek. Az első tégla és kőházak 1935-ben épültek a községben.

A 18. század végén Vályi András szerint " VISZOLAJ. Tót falu Trentsén Várm. földes Ura Szúnyog Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Belushoz nem meszsze; földgye jó."

A 19. század közepén Fényes Elek szerint " Viszolaj, Trencsén m. tót falu, Bellushoz 1/2 óra: 771 katholik. lak. Kath. paroch. templom; kastély; több urasági épületek; sör és pálinka ház; tehenészet; papiros malom. F. u. gr. Csáky Istvánnő. Ut. p. Trencsén."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Illavai járásához tartozott. A háború után sokan foglalkoztak gyümölcstermesztéssel, kosárfonással is. 1938-ban a lakosság 80%-a mezőgazdaságból,  20 %-a külföldi munkákból élt. 1945-ben a Csáky birtokokat államosították és felosztották. 1947-ben a faluban az egykori pálinkafőzde helyén bőrgyárat alapítottak. Lakói a mezőgazdaság mellett méhészettel is foglalkoztak.

Népessége
1910-ben 741, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 951 szlovák lakosa volt.

2011-ben 902 lakosából 880 szlovák volt.

Nevezetességei 
 Szent Gál tiszteletére szentelt római katolikus temploma 14. századi középkori eredetű, 1786-ban barokk stílusban építették át.
 Kastélya eredetileg reneszánsz stílusú volt a 16. század második felében épült, később barokkizálták. 1981-ben sérült állapota miatt lebontották.
 A plébánia épülete szintén 14. századi eredetű volt, 1788-ban barokk stílusban építették át. 1988-ban lebontották és újat építettek helyette.
 Az útmenti vendéglő épülete 18. századi, állítólag Mária Terézia is éjszakázott benne.
 Nepomuki Szent János szobrát Csáky gróf emeltette 1880-ban. A falu alsó végén az új híd mellett áll.
 Hétfájdalmú Szűzanya tiszteletére szentelt kápolnája 1949-ben épült.
 Malmát még Csáky gróf építtette, építési ideje nem ismert. 1940-ben két helyi lakos Štefan Krško és Jozef Vačko vásárolta meg. Az őrlésen kívül elektromos áram termelésére is használták.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 E-obce.sk
 Községinfó
 Viszolaj Szlovákia térképén

A Puhói járás települései
Trencsén vármegye települései
Bojt

Bojt község Hajdú-Bihar vármegyében, a Berettyóújfalui járásban.

Fekvése 
A Kis-Körös bal partján fekszik, földrajzi szempontból a Bihari-sík északi vidékén.

A közvetlen szomszédos települések: észak felől Hencida, északkelet felől Kismarja, kelet felől Nagykereki, délkelet felől Bedő, dél felől Biharkeresztes, nyugat felől Váncsod, északkelet felől pedig Gáborján.

Megközelítése 
Csak közúton közelíthető meg, Hencida vagy Biharkeresztes érintésével, a 4817-es úton. Közigazgatási határai között áthalad ugyan az M4-es autóút is, de annak nincs csomópontja a község területén, csak egy pihenőhelye van a falu északi határszéle közelében.

Vasútvonal nem érinti, a legközelebbi vasúti csatlakozási lehetőséget a  Biharkeresztes vasútállomása kínálja, mintegy 6 kilométerre délre.

Története 
Bojt nevét már a XIII. században említi a Váradi regestrum. 1452-ben Both alakban, később pedig Boyt néven fordult elő neve a korabeli oklevelekben. 1447-ben a Tholdy család birtokaként említették.

1552-ben Bojthy Gáspár, Thorday Péter, Poják Antal, Zenyesi László volt a település birtokosa. 1732-ben Beleznay András, Tholdalaghy Mihály és Rákossy Ferenc birtokaként volt írva. Bojt településhez tartoztak még a Kékes, Lányi, és Tokaj puszták is. Kékes puszta régen község volt, 1319-ben Benedek csanádi püspök és rokonsága volt itt birtokos.

Közélete

Polgármesterei

A településen 2016. június 19-én időközi polgármester-választást (és képviselő-testületi választást) tartottak, az előző képviselő-testület önfeloszlatása miatt.

Népesség 
A település népességének változása:

2001-ben a település lakosságának 89%-a magyar, 10%-a cigány, 1%-a német nemzetiségűnek vallotta magát.

A 2011-es népszámlálás során a lakosok 90,2%-a magyarnak, 33,8% cigánynak, 1,7% románnak mondta magát (9,6% nem nyilatkozott; a kettős identitások miatt a végösszeg nagyobb lehet 100%-nál). A vallási megoszlás a következő volt: római katolikus 4,9%, református 57,8%, görögkatolikus 0,4%, felekezeten kívüli 17,2% (15,7% nem válaszolt).

Nevezetességek 
 Református temploma - 1680-ban épült.
 Nagy-rét: Hajdú-Bihar megye védett természeti értéke.
 A településtől nyugatra halad el a szarmaták által 324 és 337 között épített, az Alföldet körbekerülő Csörsz-árok vagy más néven Ördögárok nyomvonala.

Források

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Bojt Nagy-rét

Hajdú-Bihar megye települései
Bihar vármegye települései
Alsómarikó

Alsómarikó (szlovákul Dolná Mariková) község  Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétől 12 km-re északra, a Marikó patak partján fekszik. Korábban Felsőmarikóval együtt alkotta Marikó községet.

Története 
Területén a 9. századból származó jelentős leletek kerültek elő, ezek azonban még egyelőre közöletlenek.

A települést a német jog alapján alapították a 14. század elején Csák Máté birtokán. 1321-ben "Kethlehota" alakban említik először. 1438-ban "Marykova Lehota", 1498-ban "Marikolehota" néven szerepel az írott forrásokban. A Kilián, majd a Hatnyánszky család birtoka. A 15. században részben Vágbeszterce várának uradalmához tartozott, mely később az egész falut megszerezte.
1578-ban malma és 27 háza volt. 1720-ban 5 malom és 56 adózó háztartás volt a településen, közülük 32 zselléreké. 1784-ben 719 házában 634 család és 3361 lakos élt. 1828-ban Felsőmarikó nélkül 539 háza és 2317 lakosa volt. Lakói mezőgazdasággal, faárukészítéssel foglalkoztak. A 19. században fűrész- és vízimalom, valamint 7 szeszfőzde működött a községben.

A 19. század közepén Vályi András szerint "MARIKOVA. Tót falu Trentsén Várm. lakosai katolikusok, fekszik Klietsinához közel, Pukóhoz 1 1/4 mértföldnyire, földgye nehezen miveltetik, fája legelője van, marhákkal is szoktak kereskedni."

A 19. század közepén Fényes Elek szerint "Marikova, elszórt tót falu, Trencsén vmegyében; a hegyek közt: 2263 kath., 1 evang., 100 zsidó lak. Kath. paroch. templom. Synagóga. Lakosai fával kereskednek, pálinkát főznek, fuvaroznak. Van egy derék kőbányájok is. F. u. b. Balassa és gr. Szapáry. Ut. p. Zsolna."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott. 1954-óta két település: Alsó- és Felsőmarikó, melyekhez számos kis telep tartozik.

Népessége
1910-ben Marikó 4456, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 1490 lakosából 1487 szlovák volt.

2011-ben 1433 lakosából 1366 szlovák volt.

Neves személyek
Itt született 1803-ban Lapónyi Alajos piarista rendi gimnáziumi igazgató.

Nevezetességei 
Római katolikus temploma 1758-ban épült a korábbi templom helyén. Előtte 1759-ben készült szobor áll.

Források 
M. Olšovský/ Š. Meliš/ J. Moravčík 2008: Po stopách predkov – Archeológia stredného Považia od praveku po stredovek.

További információk 
 Alsómarikó történelméhez
 Községinfó
 Alsómarikó Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Alsomariko
Felsőmarikó

Felsőmarikó (szlovákul Horná Mariková) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétől 17 km-re északra, a Marikó patak partján fekszik. Korábban Alsómarikóval együtt alkotta Marikó községet.

Története 
Területe ősidők óta lakott, a puhói kultúra maradványait találták itt meg. "Kathlehatha – Dvelehoty" nevű birtokként 1321-ben említik először. 1438-ban Marikowa Lehota néven szerepel oklevélben. A 18. század elejétől a vágbesztercei váruradalom része volt. A mai település a 18. század végén keletkezett Alsómarikó határában. Első írásos említése 1828-ban "Hornyo Hlboke" alakban történt. Ebben az évben 309 házában 2598 lakos élt. 1851-ben "Hornyo Hlboke", 1890-ben "Hornyó-Hlboke" alakban tűnik fel. Lakói mezőgazdasággal, állattartással, gyümölcstermesztéssel, famegmunkálással foglalkoztak. 1851-ben 2696 volt a lakosai száma. A nők 20. század elejéig vászon és posztószövéssel, hímzéssel és ezek árusításával foglalkoztak.

Vályi András szerint "Alsó, felső Hlboke, Hluboka. Tót faluk Trentsén Várm. földes Uraik több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszenek Szenitznek vagy Szénásfalunak szomszédságában, Predmirhez sem meszsze, legelőjök, fájok van, földgyeik nehezen miveltetnek, híres gyapjokból szép hasznok van."

Fényes Elek szerint "Hlboke (Hornyo), hegyek közt elszórt nagy tót falu, Trencsén vmegyében, 2674 kath., 22 zsidó lak., kath. paroch. templommal. F. u. többen. Ut. p. Trencsén."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott. Ma két település: Alsó- és Felsőmarikó, melyekhez számos kis telep tartozik. 1945 után sok lakosa vándorolt el dél-szlovákiai és a cseh határmenti területekre. Mai hivatalos nevét 1954-ben kapta, amikor hivatalosan is kivált Alsómarikóból.

Népessége
1910-ben Marikónak 4456, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 824 lakosából 816 szlovák volt.

2011-ben 660 lakosából 610 szlovák volt.

Nevezetességei 
Nepomuki Szent János tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1830-ban épült klasszicista stílusban.

Jegyzetek

További információk 
 Községinfó
 Felsőmarikó Szlovákia térképén
 Szlovák nyelvű ismertető
 E-obce.sk

Felsomariko
Vágvölgy
Alsómogyoród

Alsómogyoród (1899-ig Alsó-Lieszkó, szlovákul Dolný Lieskov) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétőltól 10 km-re délre fekszik.

Története 
1327-ben "Maior Lyszkocz" néven említik először. 1330-ban Leszkouecz, Lieszkowecz, 1598-ban Lieskowecz néven szerepel. A Lieszkovszky-Leszkóczy család birtoka volt. 1598-ban 14 nemesi portája volt. 1720-ban 6 adóegység volt a településen, mind zsellérek. 1784-ban 30 házában 33 család és 198 lakosa élt. 1828-ban 16 háza és 175 lakosa volt, akik mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint "Alsó, és Felső Lieszko. Két falu Trentsén 520Várm. földes Urai több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszenek Szlopnának szomszédságában, határbéli földgyeik ollyanok mint Szlopnáé."

Fényes Elek szerint "Lieszkó (Alsó), tót falu, Trencsén vmegyében, Beszterczétől délre egy órányira. Számlál 166 kath., 22 zsidó lak. F. u. többen. Ut. posta Trencsén 7 1/2 óra."

1910-ben 154, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Illavai járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 154, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 748 lakosából 742 szlovák volt.

2011-ben 822 lakosából 782 szlovák volt.

Nevezetességei 
 Kastélya a 17. században épült reneszánsz stílusban. A 18. században újjáépítették, a 19. század végén átépítették. 1957 és 1959 között új épületrészt építettek hozzá.
 Római katolikus temploma 1754-ben épült barokk stílusban.

Források

További információk 
 Községinfó
 Alsómogyoród Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Alsomogyorod
Trencsén vármegye települései
Bogyós

Bogyós (1899-ig Bogyina, szlovákul Bodiná) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése
Vágbesztercétőltól 11 km-re keletre fekszik.

Története 
A falut a 14. század elején a német jog alapján alapították.

1345-ben "Bood" alakban említik először. 1430-ban "Bodowhylhota", 1431-ben "Bodina Lehotha" alakban szerepel az írott forrásokban. Kezdetben a Szulyovszky és Szalóki családok birtopka, majd 1471-től Vágbeszterce várának tartozéka. 1598-ban 24 háza volt. 1720-ban 13 volt az adózó háztartások száma. 1784-ben 47 házában, 47 családban 329 lakos élt. 1828-ban 35 háza volt 401 lakossal, akik főként mezőgazdasággal foglalkoztak.

Vályi András szerint "BOGYINA. Sovány tót falu Trencsén Vármegyében, birtokosa Kubinyi, és más Urak, tsekély vagyonnyaihoz képest, harmadik Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Bodina, tót falu, Trencsén vármegyében, hegyek közt: 234 kath., 149 evang. lak. Mind a két felekezetnek van filial. temploma. F. u. többen."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott. Lakói támogatták a szlovák nemzeti felkelést, ezért a németek 1944-ben 10 házat felgyújtottak a községben.

Népessége
1910-ben 293, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 473 lakosából 472 szlovák volt.

2011-ben 496 lakosából 491 szlovák volt.

Nevezetességei 
Római katolikus temploma 1668-ban épült reneszánsz stílusban, a 18. század közepén barokk stílusban építették át.

Híres személyek
Itt született 1948. augusztus 10-én A. Nagy László politikus.

Források

További információk 
 Községinfó
 Bogyós Szlovákia térképén
 Infovek.sk
 E-obce.sk

Bogyos
Trencsén vármegye települései
Ruténium

A ruténium a periódusos rendszer 44-es rendszámú eleme. A vegyjele Ru. A d-mező eleme, átmenetifém. A könnyű platinafémek közé tartozik. (A könnyű platinafémek a ruténium, a ródium és a palládium. Sűrűségük kisebb, mint a periódusos rendszerben alattuk található nehéz platinafémeké, az ozmiumé, az irídiumé és a platináé.) A nemesfémek közé tartozik. A többi platinafémhez hasonlóan viszonylag nagy az elektronegativitása és az első ionizációs energiája. A vegyületeiben a maximális oxidációs száma +8, de leggyakrabban +4-es oxidációs fokú. Szürkésfehér színű rideg fém. Mozsárban porítható. Olvadáspontja magas (2334 °C). Jól oldja a gázokat, nagy mennyiségben képes hidrogént elnyelni. Elektromos vezetőképessége (a többi platinafémhez hasonlóan) viszonylag nagy.

Története 
A ruténiumot  orosz vegyész fedezte fel 1845-ben. Oroszország egyik középkori latin nevéről, Ruténiáról nevezte el.

Kémiai tulajdonságai 

A többi platinafémhez képest viszonylag reakcióképes elem. Magasabb hőmérsékleten reakcióba lép a halogénekkel. Levegőn való izzítás hatására különböző oxidokká alakul. Izzítva vegyületet képez a kénnel, a szelénnel és a tellúrral is. Nem képez vegyületet nitrogénnel, de magasabb hőmérsékleten vegyület képződése közben reagál arzénnel és szilíciummal. Megtámadják a foszfor- és a halogénvegyületek. Nem oldódik savakban, még királyvízben sem. Heves oxidáció közben oldódik viszont kálium-klorát jelenlétében sósavban és salétromsavban. Kálium-hidroxid olvadékában kálium-rutenát keletkezése közben feloldódik. Az alkáli-cianidok megtámadják az izzó ruténiumot.

Előfordulása 
Ahogy a többi platinafém, a természetben főként a többi platinafémmel ötvöződve fordul elő. Egyetlen önálló ásványa van, ez a laurit (RuS2). A legritkább elemek közé tartozik, gyakoriság szerint a 80. a Földön.

Előállítása 
A ruténiumot a természetben megtalálható nyersplatinából nyerik. A nyersplatinát királyvízben oldják, a ruténium a királyvízben nem oldható részben található. A visszamaradó, királyvízben nem oldódó részt először kálium-hidroxiddal és kálium-nitráttal olvasztják össze, ekkor kálium-rutenát keletkezik. Ennek vizes oldatába klórgázt vezetve ruténium-tetraoxid nyerhető. A ruténium-tetraoxidot desztillálják, majd sósavas metanolban nyeletik el. A ruténium az oldat bepárlásával, majd a maradék redukciójával nyerhető.

Felhasználása 
A ruténiumot katalizátornak használják oxidációs reakciókban és hidrogénezésnél. Ruténiumötvözeteket használnak tollhegyek gyártására, ékszerek készítésére és érintkezők készítésére a villamosiparban.

Jegyzetek

Források 

 Bodor Endre: Szervetlen kémia I.
 Nyilasi János: Szervetlen kémia
 Erdey-Grúz Tibor: Vegyszerismeret

Rutenium
Boronás

Boronás (1899-ig Brnovistye, szlovákul Brvnište) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétől 13 km-re északra a Kosárfalvi-patak völgyében 350 méter magasan fekszik.

Története 
A falu területe már a bronzkorban lakott volt. Ezt bizonyítják azok a leletek, amelyek 1961-ben a játszótér építésekor kerültek elő a föld alól. A megtalált tárgyak között cserépedények, amforák, bronz szekercék, sarlók, lándzsák, karperecek voltak. Emellett a puhói kultúrából származó kőpengék és cseréptöredékek és 9. századi cserepek is kerültek elő.

A mai falu csak sokkal később, a 16. század első felében keletezett. Neve a szláv brvno (= borona) főnévből ered. Első említése 1546-ban Brwnisste néven történik, ekkor a Podmaniczky család birtoka 9, pásztorok által lakott házzal. 1720-ban 29 adózó háztartása volt. 1777-ben Samuel Josef Moth papírkészítő mester kézi hajtású papírgyárat épített a faluban, amely még a 19. század első felében is működött. A község első pecsétje 1784-ből származik. Ekkor 827 volt a lakosok száma, akik erdei munkákkal, fazsindelykészítéssel, tutajozással, kosárfonással, drótozással foglalkoztak. 1786-ban papírmalom működött a településen. 1828-ban 125 házban 1062 lakos élt a községben. A 19. században néhány malom is működött a falu területén.

Vályi András szerint "BRONITZE. vagy Bronyistye. Tót falu Trentsén Vármegyében, földes Ura Herczeg Eszterházy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Papradnóhoz nem meszsze, ’s ennek filiája. Határbéli földgyei középszerűek, fája mind a’ két féle, ’s legelője is elég, réttyei jók, második Osztálybéli."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 1347, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 1155 lakosából 1133 szlovák volt.

2011-ben 1182 lakosából 1133 szlovák volt.

Nevezetességei 

 Jézus Legszentségesebb Szíve tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1992 és 1996 között épült.
 A temetőben álló kápolna a 19. század közepén épült klasszicista stílusban.

További információk 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Boronás Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Források 

Boronas
Trencsén vármegye települései
Cselkószabadja

Cselkószabadja (1899-ig Cselkó-Lehota, szlovákul Čelkova Lehota) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétől 17 km-re délkeletre fekszik.

Története 
A települést a 14. század első felében alapították, nevét első birtokosáról Cselkóról kapta. 1471-ben "Chelkwa Lehota" néven említik először. 1510-ben "Czelkowa Lehota", 1598-ban "Czelkova Lehota" alakban bukkan fel a forrásokban. Nemesi birtok, majd rövid ideig a Podmaniczkyak vágbesztercei uradalmához tartozott. 1598-ban 4 nemesi udvarháza volt. 1720-ban 6 adózó háztartása volt, mind nemesek. 1784-ben 19 házában 21 családban 130 lakos élt. 1828-ban 20 háza és 192 lakosa volt. Lakói mezőgazdasággal és fakereskedéssel foglalkoztak.

Vályi András szerint "Cselko Lehota. Tót falu Trentsén Várm. földes Urai H. Eszterházy, és több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Domanicshoz nem meszsze, mellyhez barátja is hasonlító."

Fényes Elek szerint "Lehota (Cselko), tót f., Trencsén vmegyében, Domanishoz 1/2 mfd. 180 kath., 6 zsidó lak. Főgazdaságát erdeje teszi, melly veres és közönséges fenyőfákból áll. F. u. gr. Eszterházy József és a Cselkó familia."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 201, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 143 lakosából 142 szlovák volt.

2011-ben 136 lakosából 136 szlovák volt.

Nevezetességei 

Haranglábát 1807-ben építették.

Források

További információk 
 Községinfó
 Cselkószabadja Szlovákia térképén
 E-obce.sk

A Vágbesztercei járás települései
Trencsén vármegye települései
Egyházasnádas

Egyházasnádas (1899-ig Podszkál, szlovákul Podskalie) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétőltól 13 km-re délre fekszik.

Története 
1332-ben Eghazasnadasd néven említik.

Vályi András szerint "PODSZKÁL. Tót falu Trentsén Vármegyében, földes Urai Nozdroviczky, és több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik mintegy 1000 lépésnyire Trsztyétől, határjában legelője, fája van; 104de mivel földgye nem mindenütt jó termékenységű, második osztálybéli." 

Fényes Elek szerint "Podszkál, tót falu, Trencsén vmegyében, kősziklás hegyek közt: 420 kath., 22 zsidó lak. Kath. paroch. templom. 2 kastély. Egy meredek kőszálon valami régi várnak nyomait is szemlélhetni. F. u. Ordódy, Trsztyánszky. Ut. p. Trencsén." 

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 269, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 154 lakosából 152 szlovák volt.

2011-ben 132 lakosából 126 szlovák volt.

Nevezetességei 
 Szent Márton püspök tiszteletére szentelt római katolikus temploma.
 A község felett két km hosszan húzódnak a szulyói sziklaképződmények. A sok melegkedvelő növény mellett sok különleges faj is megtalálható itt.

Források

További információk 
 Községinfó
 Egyházasnádas Szlovákia térképén
 Az egyházasnádasi természetvédelmi terület honlapja

Egyhazasnadas
Trencsén vármegye települései
Felsőhéve

Felsőhéve (1899-ig Vrch-Tepla, szlovákul Vrchteplá) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétőltól 10 km-re keletre fekszik.

Története 
1430-ban "Toppla" alakban említik először. 1431-ben "Tepla", 1440-ben "Werchtepla", 1458-ban "Felsew Tepla", 1495-ben "Wrchtepla" alakban szerepel a korabeli forrásokban. A Klobusiczky és Podmaniczky családok birtoka, később a vágbesztercei uradalom része volt. 1598-ban 18 háza volt. 1720-ban 10 adózója volt. 1786-ban 39 házában 40 családban 225 lakos élt. 1828-ban 33 házában 263 lakos élt. Lakói mezőgazdasággal és erdei munkákkal foglalkoztak.

Vályi András szerint "Vág Tepla, Verch Tepla. Tót faluk Trentsén Várm. földes Uraik Gr. Illésházy, Gr. Balassa, Gr. Szapáry, és több Uraságok, lakosaik katolikusok, és másfélék is, fekszenek Vág Beszterczéhez, ’s Szulóvhoz nem meszsze, földgyeik néhol soványak, keresetre módgyok a’ szomszéd fördőkben; fájok, és legelőjök van."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott. A háború után lakói főként idénymunkákból éltek. A szlovák nemzeti felkelés idején területén élénk partizántevékenység folyt. A Hőrka nevű dombon 10 partizán sírja található.

Népessége
1910-ben 216, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 265 lakosából 264 szlovák volt.

2011-ben 258 lakosából 234 szlovák volt.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Felsőhéve Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Felsoheve
Trencsén vármegye települései