alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Vágudva

Vágudva (szlovákul Udiča) község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban. Nagyudva és Vágköre egyesítése.

Fekvése 
Vágbesztercétőltól 7 km-re északnyugatra fekszik, Kölesfalva és Sárosfalu tartozik hozzá.

Története 
A régészeti leletek tanúsága szerint területe ősidők óta lakott. Az újkőkor, a lausitzi és puhói kultúrához kötődő, főként cserépmaradványok, a rézkorból a bosáci kultúra kőeszközei, a római és szláv időszakból településmaradványok kerültek itt elő.

A mai falu első írásos említése 1321-ből Károly Róbert okleveléből származik, aki Kis- és Nagyudvát más birtokokkal együtt Kilián fia Andrásnak adta. Az oklevélben a falu "Duae willae Wdicha" néve szerepel. Azelőtt királyi birtok volt. A két Udvát és plébániáját megemlíti az 1332 és 1337 között kelt pápai tizedjegyzék is. 1405-ben "Udicz" alakban említik. 1456-ban beiktatták Jablonowe-i Buthor Gáspárt, Menyhértet és Boldizsárt a Trencsén megyei Vdicza birtokukba.  1479-ben "Udicza", 1503-ban "Nagh Udycza" alakban említik az írott források. 1471-ben a vágbesztercei váruradalom része, így a Podmaniczky család volt az ura. 1598-ban szintén Vágbeszterce várának tartozéka 30 házzal, melyek közül 13 jobbágyé és 17 zselléré volt. Ez mintegy 200 lakost jelentett. Ekkor Kisudva nemesi község 17 házzal, mintegy 100 lakossal.

A 17. század elején az egyházi feljegyzések szerint evangélikus gyülekezet volt, de a 18. század második felében lakói már újra katolikusok voltak. 1688-ban 1280 evangélikus mellett csak 304 katolikus, 1697-ben 1523 evangélikus mellett csak 100 katolikus volt. A Rákóczi-szabadságharcot követően az ellenreformáció hatására az arány megfordult, 1766-ban 1291 katolikus mellett az evangélikusok száma már csak 204 volt. 1720-ban 24 adóegysége volt. 1783-ban a régi templom helyett újat építettek, az építéshez a császár maga is 3000 forinttal járult hozzá. 1784-ben 83 házában 94 család élt 513 lakossal. 1828-ban 89 háza és 587 lakosa volt.
Lakói mezőgazdasággal, tutajozással, háziiparral, kosárfonással, fafaragással, fazsindelykészítéssel foglalkoztak.

Vágkörét 1408-ban említik először, Lednic várának uradalmához tartozott. Később a helyi nemes Okruczky család birtoka volt. 1598-ban 5 ház állt a településen. 1784-ben 22 házában 22 családban 113 lakos élt. 1828-ban 11 háza és 96 lakosa volt. Lakói földműveléssel, állattartással foglalkoztak, de sokan kertészkedtek és végeztek idénymunkákat a délebbi vidékeken. Területét 1960-ban a Vág-víztarozó vizével árasztották el és megszűnt.

A trianoni békeszerződésig mind a négy település Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott.

Népessége
1910-ben Nagyudvának 661, Vágkörének 107, Kölesfalvának 443, Sárosfalunak 169, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben 2189 lakosából 2164 szlovák volt.

2011-ben 2178 lakosából 2103 szlovák volt.

Nevezetességei 
 Nagyudva római katolikus temploma 1780 és 1783 között épült késő barokk stílusban a korábbi 14. századi templom bővítésével és átépítésével. 1831-ben és a 20. században megújították.
 Nagyudva plébániája 1828-ban épült klasszicista stílusban.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Vágudva Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Jegyzetek 

Vagudva
Nagyudva

Nagyudva (1899-ig Nagy-Ugyics, szlovákul Veľká Udiča) Vágudva településrésze, egykor önálló község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétőltól 7 km-re északnyugatra a Vág jobb partján a Marikói-patak torkolatánál fekszik.

Története 
A régészeti leletek tanúsága szerint területe ősidők óta lakott. Az újkőkor, a lausitzi és puhói kultúrához kötődő, főként cserépmaradványok, a római és korai szláv időszakból településmaradványok kerültek itt elő. A mai falu első írásos említése 1321-ből Károly Róbert okleveléből származik, aki Kis- és Nagyudvát más birtokokkal együtt Kilián fia Andrásnak adta. Az oklevélben a falu "Duae willae Wdicha" néve szerepel. Azelőtt királyi birtok volt. A két Udvát és plébániáját megemlíti az 1332 és 1337 között kelt pápai tizedjegyzék is. 1405-ben Udicz, 1479-ben Udicza, 1503-ban Nagh Udycza alakban említik az írott források. 1471-ben a vágbesztercei váruradalom része, így a Podmaniczky család volt az ura. 1598-ban szintén Vágbeszterce várának tartozéka 30 házzal, melyek közül 13 jobbágyé és 17 zselléré volt. Ez mintegy 200 lakost jelentett. Ekkor Kisudva nemesi község 17 házzal, mintegy 100 lakossal. A 17. század elején az egyházi feljegyzések szerint evangélikus gyülekezet volt, de a 18. század második felében lakói már újra katolikusok voltak. 1688-ban 1280 evangélikus mellett csak 304 katolikus, 1697-ben 1523 evangélikus mellett csak 100 katolikus volt. A Rákóczi-szabadságharcot követően az ellenreformáció hatására az arány megfordult, 1766-ban 1291 katolikus mellett az evangélikusok száma már csak 204 volt. 1720-ban 24 adóegysége volt. 1783-ban a régi templom helyett újat építettek, az építéshez a császár maga is 3000 forinttal járult hozzá. 1784-ben 83 házában 94 család élt 513 lakossal. 1828-ban 89 háza és 587 lakosa volt.
Lakói mezőgazdasággal, tutajozással, háziiparral, kosárfonással, fafaragással, fazsindelykészítéssel foglalkoztak.

Vályi András szerint "Kis, és Nagy Udicza. Két tót falu Trentsén Várm. földes Uraik Kubínyi, és Gr. Balassa Uraságok, lakosaik katolikusok, fekszenek Vág vize mellett, Puchovtól 1 mértföldnyire; földgyeik középszerűek, vagyonnyaik meglehetősek."

Fényes Elek szerint "Nagy-Ugyicza, Trencsén m. tót falu, 513 kath., 10 zsidó lak. F. u. a vág-beszterczei uradalom"

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott. Kis- és Nagyudvát 1958-ban egyesítették.

Népessége
1910-ben 661, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben Vágudva 2189 lakosából 2164 szlovák volt.

Nevezetességei 
 Római katolikus temploma 1780 és 1783 között épült későbarokk stílusban a korábbi 14. századi templom bővítésével és átépítésével. 1831-ben és a 20. században megújították.
 Plébániája 1828-ban épült klasszicista stílusban.

Források

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Vágudva Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Nagyudva
Trencsén vármegye települései
Vágköre

Vágköre (1899-ig Okrut, vagy Nagyokrut, szlovákul Okrut) Vágudva településrésze, egykor önálló község Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétől 7 km-re északnyugatra a Vág jobb partján fekszik.

Története 
A települést 1408-ban említik először, Lednic várának uradalmához tartozott. Később a helyi nemes Okruczky család birtoka volt. 1598-ban 5 ház állt a településen. 1784-ben 22 házában 22 családban 113 lakos élt. 1828-ban 11 háza és 96 lakosa volt. Lakói földműveléssel, állattartással foglalkoztak, de sokan kertészkedtek és végeztek idénymunkákat a délebbi vidékeken.

Vályi András szerint " OKRUT. Memnics. Trentsén Várm. földes Urai több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Kis Udiczához közel, mellynek filiája, ’s határja is hozzá hasonlító."

Fényes Elek szerint " Okruth, tót falu, Trencsén vmegyében, a Végh jobb partján: 78 kath., 8 evang., 21 zsidó lak. F. u. Okruczky család. Ut. p. Zsolna."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott. Területét 1960-ban a Vág-víztarozó vizével árasztották el és megszűnt. Megmaradt részeit Vágudvához csatolták.

Népessége
1910-ben 107, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben Vágudva 2189 lakosából 2164 szlovák volt.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 E-obce.sk
 Vágudva Szlovákia térképén

Vagkore
Trencsén vármegye települései
Kölesfalva

{
Kölesfalva (1899-ig Proszné, szlovákul Prosné) Vágudva településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése 
Vágbesztercétől 9 km-re északra a Marikói-patak bal partján fekszik.

Története 
Vályi András szerint "Tót falu Trentsén Vármegyében, földes Urai Gr. Balassa, és Gr. Szapáry Uraságok, lakosai katolikusok, és másfélék, fekszik Kis Udiczának szomszédságában, mellynek filiája; földgye közép termékenységű, legelője elég van, második osztálybéli."  
Fényes Elek szerint "Prosznye, tót falu, Trencsén vgyében, 447 kath., 11 zsidó lak. F. u. b. Balassa, gr. Szapáry. Ut. p. Zsolna."  
1910-ben 443, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott.

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Kölesfalva Szlovákia térképén

Kolesfalva
Trencsén vármegye települései
Szimmetrikus audiovonal

A szimmetrikus audio vonal (angol: balanced audio, német:Symmetrische Signalübertragung) egy hangtechnika, amely lehetővé teszi hosszú kábelek használatát kisebb külső zaj mellett. A leggyakrabban használt szimmetrikus csatlakozó a 3-pólusú XLR, amit mikrofonoknál szoktak alkalmazni erős felépítése miatt. Sok mikrofon alacsony impedanciájú (Z), emiatt a hosszú mikrofonkábelek érzékenyek bizonyos külső zajokra. Ezért a mikrofonokhoz a szimmetrikus vonal a megfelelő eszköz, ami kiiktatja ezeket a külső zajokat.

Egy szimmetrikus audio kábelben három vezeték található. Ebből kettőt a jelátvitelre használ, a harmadik pedig az árnyékolás, ami árnyékolja a másik kettőt.  A jel a melegpont és a hidegpont közötti különbség. A keletkező zaj nagy része mind a két ponton egyenlő mértékben jelentkezik, így a zaj könnyen kiszűrhető egy differenciál-erősítő vagy egy "balun" használatával a bemeneten.

Jegyzetek

Források

További források

 Michael Ebner: Handbuch der PA Technik. 1. Auflage, Elektor-Verlag, Aachen, 2002, 
 Hubert Henle: Das Tonstudio Handbuch. 5.Auflage, GC Carstensen Verlag, München, 2001, 
 Thomas Görne: Mikrofone in Theorie und Praxis. 8. Auflage, Elektor-Verlag, Aachen, 2007, 
 Thomas Görne: Tontechnik. 1. Auflage, Carl Hanser Verlag, Leipzig, 2006, 
 Siegfried Wirsum: Nf-Tricks für den Audio-Freak. 1. Auflage, Franzis Verlag GmbH, München, 1990, 
 Helmut Röder, Heinz Ruckriegel, Heinz Häberle: Elektronik 3.Teil, Nachrichtenelektronik. 5. Auflage,  Verlag Europa Lehrmittel, Wuppertal, 1980, 
 Uk Sound And Lighting Community – Article On Balanced Lines
 A Simple Implementation of the Impedance Balanced Output 

Elektronika
Hangtechnika
Szimmetria

en:Balanced audio
de:Symmetrische Signalübertragung
Sárosfalu

Sárosfalu (1899-ig Upohláv, szlovákul Upohlav) Vágudva településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Vágbesztercei járásban.

Fekvése
Vágbesztercétőltól 7 km-re észak-nyugatra fekszik.

Története 
Vályi András szerint "UPOCHLAV. Tót falu Trentsén Várm. földes Urai több Urak, lakosai katolikusok, fekszik Kis Udiczához nem meszsze, mellynek filiája; határja hegyes."

Fényes Elek szerint "Upohláv, Trencsén m. tót falu, 169 kath., 5 zsidó lak. F. u. a Madocsányi család. Ut. p. Trencsén."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Vágbesztercei járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 169, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben Vágudva 2189 lakosából 2164 szlovák volt.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
Sárosfalu Szlovákia térképén

Sarosfalu
Trencsén vármegye települései

sk:Udiča
Izland címere

Izland címere Izland egyik nemzeti jelképe.

Leírása 
A mai címer középpontjában egy kék pajzs látható, a pajzson pedig ezüst kereszten egy vörös kereszt van, amely így az izlandi zászlót formálja.

A nemzeti címer bazalt talapzaton áll, amely Izlandot jelképezi. Ezt négy mondabeli alak veszi körül: Egy óriás (Bergrisi), egy bika (Griðungur), egy sas (Gammur), és egy sárkány (Dreki). Ezek az ország mondabeli őrei, amely Snorri Sturluson Heimskringla (vagyis „A királyok élete”) című legendája alapján váltak az ország címerállataivá. A legenda szerint Harald dán király, amikor serege élén Izland ellen hajózott, bálnává változott, és úgy próbálta kifürkészni a sziget védőit. Azonban ahányszor egy fjordon felúszott, mindig útját állta Izland valamelyik őrzője. Így a király úgy döntött, hogy seregével együtt visszatér Dániába. A címerállatok mások szerint egyúttal a négy evangelistát is szimbolizálják. A bika Lukácsot, a sas Jánost, a sárkány Márkot, az óriás pedig Mátét ábrázolja.

Története 
1918. december 1-jén Izland elnyerte függetlenségét Dániától. Ekkor fogadták el a szigetország első címerét, amelyen még egy korona is helyet kapott. A jelenlegi változatot 1944-ben fogadták el.

Források 
 Izlandi Miniszterelnöki Hivatal

Jegyzetek

További információk

Kapcsolódó szócikkek

Cimere
Címerek országok szerint
Szigetország

A szigetország elnevezést olyan független államokra használják, amelyek teljes területükkel egy vagy több szigeten fekszenek.

A magyar nyelv ezt a kifejezést leggyakrabban azokra az országokra használja, amelyek vagy csak egy, de legalábbis kevés szigeten fekszenek. Emiatt nem szokás szigetországnak nevezni például Indonéziát vagy Kiribatit. Az elnevezésben az is fontos, hogy az adott állam csak a szigeten vagy szigeteken terüljön el, és az egyedüli szuverén hatalom legyen azon a szigeten. Ez alól kivételt képez Írország, de emiatt nem szigetország Brunei. Ezek alapján a világon a következő országokat nevezik szigetországnak:

Európa
 
 
 
 
 

Ázsia
 
 
 
 
 
 

Óceánia
 
 
 
 
 
 
 
 

Amerika
 
 
 
 
 
 
 
 
  
 

Afrika

Lásd még 
 Szigetországok listája népsűrűség szerint

Földrajz
Politika
Bihari János

Bihari János (Nagyabony, 1764. október 21. – Pest, 1827. április 26.) cigány származású magyar zeneszerző és hegedűművész. A verbunkos stílus egyik legnagyobb képviselője volt; Lavotta Jánossal és Csermák Antallal együtt a magyar zenei romantika ún. virtuóz triászát alkotja.

Életpályája 
Édesapja is hegedűs volt. 1801 körül érkezett Pestre, és itt megalakította híressé vált bandáját, amely többnyire 5 tagból állott (cimbalmos és vonósok). 1811-ben az országgyűlés alkalmával Pozsonyban működött. Ez időben valószínűleg Bécsben is járt, ahol műveiből több nyomtatásban is megjelent. Káldy Gyula szerint Ludwig van Beethoven Bécsben többször hallgatta játékát. A Bécsi kongresszus idejében is Bécsben játszott. Nyugtalan vándoréletet élt, melynek során bejárta Magyarországot; 1818 körül többször megfordult Veszprémben, ahol Ruzitska Ignácban mecénásra talált. 1820-ban Pesten játszott. Működésének fénykora az 1820-as évek elejére tehető. 1822-ben Liszt Ferenc is hallgatta játékát és nagy elismeréssel emlékezett meg róla. 1823-tól pályája már lassan hanyatlott. 1824-ben baleset érte, eltörte bal karját. Ez véget vetett virtuóz pályájának. Bár még továbbra is hegedült, a prímásságot kénytelen volt másnak átengedni. 1825-ben a királyné koronázásakor Pozsonyban még játszott. Öregkorában magára hagyatva élt.

Művei 
 Magyar verbunkosok, magyar táncok (84 dallam) kortársak lejegyzése nyomán.
 A neki tulajdonított kompozíciók nem mind hitelesek. Nem bizonyított feltevés szerint a Rákóczi-nótának és a Rákóczi-indulónak is ő a szerzője.
Legismertebb művei:
Hadik óbester nótája
Húsz talléros verbunkos
Mikor a pénze elfogyott
Primatialis Magyar (parafrázis H. W. Ernst Airs hongrois variés, Op.22 című művére)
Sarkantyús verbunkos

Emlékezete 
Intézmény viseli a nevét:
 Bihari János Zeneiskola, AMI, Abony
Szervezet viseli a nevét:
 Bihari Színkör és Gyermekszínház
Bihari János Táncegyüttes
Utca viseli a nevét:
 Budapesten
 Pomázon
Veresegyházon
 Szegeden 
 Miskolcon 
 Berettyóújfaluban 
 Pécsen és
 Sàtoraljaújhelyben.

Jegyzetek

Források 
 Magyar életrajzi lexikon
 Nemesabonyi születési anyakönyv

Bibliográfia 

Irodalmi Vita a Rákóczi-induló szerzőségéről (Zenészeti Lap, 1862–63)
Major Ervin: Bihari János (Zenei Szemle, 1928. 1–2. sz.)
Major Ervin: Bihari műveinek tematikus katalógusa (Zenei Szemle, 1928. 5–7. sz. Függelék)
Isoz Kálmán: Bihari és a katonafogdosás (Zenei Szemle, 5–7. sz.)
Szelényi István: Bihari (Új Zenei Szemle, 1952. 4. sz.)
Major Ervin: Bihari János verbunkosainak visszhangja a XIX. századi magyar zenében (Új Zenei Szemle, 1952. 4. sz.)
Pivárcsi István: Magyar zeneszerzők kalandjai (2013)
Major Ervin: Bihari János; Maretich Ny., Budapest, 1928 (Magyar zenei dolgozatok)
Sárosi Bálint: Bihari János; Mágus, Budapest, 2002 (Magyar zeneszerzők)

Magyar hegedűsök
Magyar zeneszerzők
Romantikus zeneszerzők
Magyar cigányok
1764-ben született személyek
1827-ben elhunyt személyek
Roma zenészek
Rénium

A rénium a periódusos rendszer egy kémiai eleme. Vegyjele Re, rendszáma 75. Ez az ezüstfehér, nehéz átmenetifém a periódusos rendszer 7. csoportjában helyezkedik el. A földkéreg egyik legritkább eleme, a földkéregben átlagos koncentrációja 1 ppb (1:1 000 000 000). A tiszta rénium olvadáspontja a harmadik legmagasabb az elemek között, csupán a volfrámé és a széné magasabb. Kémiai tulajdonságait tekintve a mangánra hasonlít, a molibdén- és rézfinomítás melléktermékeként állítják elő.

A réniumot 1925-ben fedezték fel, így ez volt a legutoljára felfedezett, természetes előfordulású stabil elem (a legutoljára felfedezett elem a francium, de az nem stabil). Nevét a Rajnáról kapta.

A sugárhajtóművekben használt nikkel-alapú szuperötvözetek 6% réniumot tartalmaznak, így a sugárhajtómű-gyártás az elem legnagyobb felhasználója. Ezen kívül a vegyipar használja katalizátor célokra. Az igényekhez képest alacsony előfordulása miatt a rénium az egyik legdrágább ipari fém, 2008-ban 1 kilogrammért 11 000 dollárt kellett adni, a 2009-es átlagára meghaladta a kilogrammonként 6000 dollárt.

Előfordulása 

A rénium a földkéreg egyik legritkább eleme, átlagos koncentrációja 1 ppb;, más források szerint 0,5 ppb, így a földkéreg 77. leggyakoribb előfordulású eleme. A rénium a természetben valószínűleg nem található meg szabad állapotban (lehetséges természetes előfordulása bizonytalan), ugyanakkor a molibdenitben akár 0,2%-ban is megtalálható, ez az érc a rénium legfőbb forrása, bár egyes molibdenit mintákban koncentrációja elérte az 1,88%-ot. Chilében vannak a világ legnagyobb rénium lelőhelyei, ez az elem itt rézérc mellett fordul elő. 2005-ben Chile volt a legnagyobb rénium termelő ország. Nemrégiben (1994) a réniumot szulfid vegyületként (ReS2) is megtalálták az oroszországi Kuril-szigetek Kudrjavi vulkánjának fumarolájában. Ezt a ritka ásványt a gyűjtők nagyra értékelik, gazdaságosan kitermelhető forrást viszont nem jelent.

Jegyzetek

Források 
 Az elemek rendszáma és elnevezése 
 USGS
 Adatlap

További információk 
 a magyar Wikipédia réniumot tartalmazó vegyületeinek listája külső keresővel

Renium
Ozmium

Az ozmium egy kémiai elem, átmenetifém. A rendszáma 76, a vegyjele Os. A neve a „szag” görög osmé szóból ered, nyelvújításkori neve szagany. Ez az elem szúrós szagú, illékony oxidjára utal. Hét stabil izotópja van, 184–192 közötti tömegszámmal.

Felfedezése 
Nyers platina feldolgozása közben a királyvízben oldhatatlan maradékból fedezte fel Tennant angol vegyész 1803-ban.

Fizikai tulajdonságai 

Kékesszürke, rendkívül kemény fém. Megmunkálni nem lehet. Minden anyag közt a legnagyobb sűrűségű (22,6 g/cm³). Olvadáspontja 3033 °C. Jó elektromos vezető.

Kémiai tulajdonságai 
A nehéz platinafémek közé tartozó nemesfém. Finom eloszlásban közönséges hőmérsékleten is lassan oxidálódik.
Fluorral és klórral hevítve egyesül, magasabb hőmérsékleten kénnel, szelénnel és tellúrral is egyesíthető. Vízgőzzel hevítve hidrogént fejleszt. Ha finom eloszlású, oldódik oxidáló savakban, továbbá alkáli-hidroxidokban és hidrogén-peroxidban. Vegyületeiben különböző vegyértékű (0, 2, 3, 4, 6, 8). Ionvegyülete nincs, csak egyes komplex anionokban fordul elő. Mégsem savképző fém, oxidjainak oldata semleges. Atom- és molekulavegyületei igen különböző színűek.

Előfordulása 
Nyers platina mellett fordul elő az ozmiridium és az ozmit, amik a két fém valamint más platinafémek ötvözetei, néha aranyat is tartalmaz, melynek neve az auriozmirid.

Előállítása 
A nyers platinát királyvízben oldják, az oldhatatlan részt cinkkel olvasztják össze; sósavban oldják és a hátramaradt port oxigénáramban hevítik, ekkor ozmium-tetroxiddá alakul és szublimál; alkálilúgban fogják fel. Az ozmium-tetroxid hidrogénnel fémmé redukálható.

Felhasználása 
Legnagyobb mennyiségben nagyon kemény ötvözetek gyártásához használják. Az ozmiridiumot töltőtoll hegyekhez használják. Vegyületeit katalizátornak alkalmazzák. Az ozmium-tetroxid szövettani metszetek festésére használatos. A ruténium-molibdén ötvözetek 10,6 K hőmérsékleten szupravezetők.

Élettani hatások 
Az ozmium egyik vegyülete, az ozmium-tetroxid erősen mérgező, koncentrációja a levegőben nem haladhatja meg a 0,0016 mg/m3 értéket.
A fém már 10-7 koncentrációban a levegőben tüdő-, bőr- és szemkárosodást okoz.

Források 
 Az ozmium

Jegyzetek  

Átmenetifémek
Tallium

A tallium az alumíniumcsoport (Al, Ga, In, Tl) utolsó tagja. A periódusos rendszer 81. eleme, a másodfajú fémek közé tartozik.

William Crookes fedezte fel (1861-ben), amikor az ólomkamrás kénsavgyártás közben keletkező kamraiszapból elkülönített szelén-cianidok színképét vizsgálta.

Nevét színképének intenzív zöld vonaláról kapta (thallosz görögül zöld hajtást jelent).

Fizikai tulajdonságai 

Ezüstfehér, puha (késsel vágható) fém. Sűrűsége nagy (11,85 g/cm3). Olvadáspontja 303 °C. Rácsa hatszögletes, szorosan illeszkedő. Jó elektromos vezető.

Izotópjai 
Bővebben: a tallium izotópjai.

Két stabil és huszonhárom további izotópja van 184 és 210 közötti tömegszámmal.

Kémiai tulajdonságai 

A galliumcsoport harmadik eleme. Halogénekkel közvetlenül reagál. Levegőn oxidréteg keletkezik a felszínén. Kénnel, szelénnel és tellúrral hevítve egyesül. Vízgőzzel reagálva vörösen izzik, miközben hidrogéngáz képződik. Ásványi savakban oldódik, lúgokban nem. Egy vagy három vegyértékű alakban fordul elő vegyületeiben; az előbbiek állandóbbak, és az alkálifémek megfelelő vegyületeihez hasonlóak. A tallium(I)-hidroxid vízben oldható, erős bázis. A tallium(III) vegyületek könnyen hidrolizálnak; ilyen alakban kevésbé reakcióképes, a tallium(III)-oxid alig bázisos.

Felhasználása 

Monokromatikus (azaz egyszínű) zöld fényt adó elektromos kisülési csövek töltésére, valamint alacsony olvadáspontú ötvözetek előállítására használják. Amalgámja −60 °C-ig használható hőmérők töltésére. Vegyületeit gyógyszerekben, valamint patkány- és rovarirtásra alkalmazzák. A tallium-szulfid elektromos vezetőképessége infravörös fény hatására változik, ezért felhasználható fotocellákban. Kénnel, szelénnel és arzénnel alacsony olvadáspontú (125–150 °C közötti) üvegek előállítására használják. A tallium(I)-oxid nagy törésmutatójú üvegek gyártásához használható. Használatos még ionizáló sugárzások detektálásánál alkalmazott szcintillátorban. Itt a NaI-t Tl-al szennyezik. Szcintillátorként szilárd és folyékony anyagok egyaránt alkalmazhatók. Ilyen anyagok: Cu- és Mg-tartalmú ZnS, Tl-tartalmú NaI, a folyadékok közül: antracén, stilbén, naftalén, 2,5-difenil-oxazol (,,PPO’’); 1,4-di-[2-(5-fenil)-oxazolil]-benzol (,,POPOP’’). Az orvosi diagnosztikai mérésekben leggyakrabban a Tl-mal szennyezett NaI kristálydetektorokat használják.

Jegyzetek

További információk 

 a magyar Wikipédia talliumot tartalmazó vegyületeinek listája belső lapon és külső keresővel
 

Fémes elemek
Mérgek
Német választási eredmények 1919–1933



1919. január 19.

1920. június 6.

1924. május 4.

1924. december 7.

1928. május 20.

1930. szeptember 14.

1932. július 31.

1932. november 6.

1933. március 5. 

Németország történelme
Németországgal kapcsolatos listák
Politikai listák
Történelmi témájú listák
Portishead (együttes)

A Portishead egy brit trip hop zenekar, amely a Bristol-tól mintegy 20 km-re fekvő Portishead városáról kapta a nevét. Az együttest 1991-ben alapította a több hangszeren is játszó Geoff Barrow és Beth Gibbons énekes. Barrow már két másik bristoli trip-hop zenekarral, a Massive Attack-kel és Tricky-vel is együtt dolgozott korábban.

A To Kill A Dead Man című rövidfilmjük megjelenése után lemezszerződést kötöttek a Go! Beat kiadóval. 1994-ben adták ki első nagylemezüket, a Dummy-t, melyen Adrien Utley gitáros is közreműködött. Bár a zenekar kerülte a sajtót, az album mégis mind Európában, mind az Egyesült Államokban sikeres lett és két kislemez – a Glory Box és a Sour Times – készült belőle.

Második albumuk, a Portishead 1997-ben jelent meg. Három kislemezt másoltak ki: a Cowboys, az Over és az All Mine számokat.

1997-ben egy egy alkalmas koncertet adtak a New York-i Roseland Ballroom-ban a New York-i Filharmonikusokkal, amiből elkészült a harmadik lemezük a Roseland NYC Live. Ugyanerről az előadásról megjelent egy VHS video is ebben az évben, majd 2002-ben egy DVD is, amin az extrák között több videóklip is található.

A harmadik albumuk, 2008 áprilisában jelent meg Third címmel. Ez az album már nem csak teljes egészében trip hop elemekkel rendelkezik, hanem olyan stílusjegyeket is magában hordoz mint pl. az experimentális rock. A Third nagyon sikeres volt a kritikusok körében, sokuk az év egyik legjobb albumának kiáltotta ki.

Diszkográfia

Nagylemezek 
 1994 Dummy Nagy-Britannia 2., USA 79.
 1997 Portishead Nagy-Britannia 2., USA 21.
 1998 PNYC (live) Nagy-Britannia 40., USA 155.
 2008 Third

Sikeres kislemezek 
A legsikeresebb kislemezeik helyezésükkel a brit toplistákon. Az amerikai slágerlistán a legsikeresebb a Sour Times volt, a 13. helyezésével.

 A Dummyalbumról
 1995 „Glory Box” 15.
 1995 „Sour Times” 13.
 a Portishead albumról
 1997 „All Mine” 8.
 1997 „Over” 25.
 1998 „Only You” 35.

További információk 
 
 Dalszövegek

Brit könnyűzenei együttesek
1991-ben alakult együttesek
Clermont-Ferrand

Clermont-Ferrand  város Franciaországban, Auvergne régióban. Puy-de-Dôme megye székhelye.

Fekvése 
A Francia-középhegységben, a Limagne völgyében fekszik.  A város körül vulkáni hegylánc található. A Puy-de-Dôme (13 km-re a várostól) a legmagasabb, amely híres az itt elhelyezett,  messziről látható antennákról.

Történelem 
A város már a római időben is lakott volt. Caesar Kr. e. 50-ben hódította meg a várost.

A 4. század óta püspöki székhely. Ekkor volt a város fénykora.
1095-ben II. Orbán pápa idején itt ülésezett a zsinat. Ekkor osztotta fel Franciaország területét 13 érsekségre és 315 püspökségre.

1248-ban kezdték el építeni a Notre-Dame-de-l’Assomption (Mária mennybemenetele) katedrálist.

1731-ben Clermont-Ferrand lett a város neve.

Lakosság 
A lakosság többsége katolikus. Clermont-Ferrand püspöki székhely. Két katolikus templom található a településen:
 Notre-Dame-du-Port Bazilika (román stílusú)
 Notre-Dame-de-l’Assomption katedrális (gótikus)

Ugyanakkor Franciaország legnemzetközibb városa. Talán a Michelin az oka ennek, de rengeteg külföldi is él a városban. Ezek között persze van magyar, 2009-ben kb. 20 magyar család volt kint, nagy részük Michelin dolgozó. A gyerekek leginkább a Massilon, illetve Riom iskolába járnak.

A város közigazgatása 
A városban 8 Quartiers, azaz kerület található:
 Champratel
 Croix de Neyrat
 Fontaine du Bac
 Herbet
 La Gauthiere
 La Plaine
 Les Vegnes
 Saint-Jacques

További 17 egyházközösség található még:
 Aubière
 Aulnat
 Beaumont
 Blanzat
 Cebazat
 Le Cendre
 Ceyrat
 Chamalières
 Chateaugay
 Cournon
 Durtol
 Gerzat
 Lempdes
 Nohanent
 Perignat
 Romagnat
 Royat

Gazdaság 
Környéke ipari központ.

Múzeumok 
 L’Aventure Michelin

Oktatás 
 ESC Clermont Business School

Közlekedése
A városban kötöttpályás busz is közlekedik.

Repülés

Clermont-Ferrand-ban születtek 
 Blaise Pascal (1623-1662), matematikus, fizikus, filozófus
 Patrick Depailler (1944-1980), autóversenyző
 Lolo Ferrari (1963 vagy 1970-2000), táncosnő, színésznő
 Sylvain Legwinski (1973–), labdarúgó

Testvérvárosai 

  Aberdeen, Skócia
  Salford, Anglia
  Regensburg, Németország (1969)
  Homel (Gomel), Fehéroroszország
  Oviedo, Spanyolország
  Braga, Portugália
  Norman USA

Jegyzetek

További információk 
 www.ville-clermont-ferrand.fr
 www.clermont-filmfest.com 

Puy-de-Dôme megye települései
Clermont-Ferrand
Szmürnai Hermipposz

Szmürnai Hermipposz, (Szmürna, ma İzmir, Törökország, i. e. III-II. század), az első alexandriai biográfus.

Élete 

Athénaiosz közléséből tudjuk, hogy az alexandriai Kallimakhosz tanítványa volt. Műveiből töredékek maradtak fenn csupán. Filozófus-biográfiáin kívül a következő műveiről tudunk: A hét görög bölcsről, Íszokratészről, A törvényhozóról, Azokról, akik a filozófiától a zsarnoksághoz és a politikai hatalomgyakorláshoz pártoltak át. 

Életrajzokkal foglalkozó művében, a Βίοξ -ban a következő séma szerint alkotta meg hőse életrajzát: először életének kereteit határozta meg, a származását és születési dátumát. Ezt követően filológiai érdekességekről olvashatunk (pl. Periandrosz a tengerbe dobta a kicsapongókat, Theophrasztosz hordszéken közlekedett, Püthagorasz  az elhunyt Kalliphón lelkével társalgott, stb.)  Az érdekességek után következetek a khreiák (gesztus értékű tettek) és apophthegmák, majd olvashatunk a filozófus kapcsolódásáról más filozófusokhoz és iskolákhoz. Végül a halál évével és annak körülményeivel zárult az életrajz.

Hitelessége 
A 20. századi filológia és filozófiatörténet Hermipposzt igen ellenségesen kezelte. Friedrich Leo  és Alfred Edward Taylor szerint Hermipposz diszkreditálta a biográfiát. Arnaldo Momigliano pedig azt állította, hogy Hermipposz az életrajzai megírásához Kallimakhosz archívumát használta fel, pontosabban azt torzította el. Ez a feltételezés azonban kevésbé állja meg a helyét ha figyelembe vesszük Diogenész Laertiosz azon állítását miszerint Kallimakhosz nem érdeklődött a preszókratikusok iránt, kontribúciói pedig egyrészt inkább irodalmi jellegűek voltak, másrészt pedig matematikatörténeti adalékok.

Jegyzetek

Források 
 Steiger Kornél: A lappangó örökség; Jószöveg Műhely Kiadó, 1999.

További információk 
 Jan Bollansée, Guido Schepens: Hermippus of Smyrna. Google könyvek. Hiv. beill. 2010. október 7.

Ókori görög írók
Rolla János

Rolla János (eredetileg Róla János, Kőtelek, 1944. szeptember 30. –) Kossuth-díjas magyar hegedűművész, a Liszt Ferenc Kamarazenekar koncertmestere, érdemes művész. A Zempléni Művészeti Napok alapítója.

Életpályája 
1957–1962 között a Bartók Béla Zeneművészeti Szakközépiskola és Gimnázium tanulója volt, ahol Zipernovszky Mária tanította. 1962–1968 között szerzett diplomát a budapesti Liszt Ferenc Zeneművészeti Főiskolán hegedű szakon, ahol Kovács Dénes tanítványa volt. 1963–1979 között a Liszt Ferenc Kamarazenekar hangversenymestere volt, 1979 óta művészeti vezetője. 1967–1973 között a Rádió Szimfonikus Zenekarának tagja volt. 1997–2003 között a Kossuth- és Széchenyi-díj Bizottságának tagja volt.

Elsősorban kamaramuzsikusként vált híressé. Partnerei között szerepelt Maurice André, Jean-Pierre Rampal, Alexander Schneider, Henryk Szeryng és Vásáry Tamás.

Lemezei
 Bozay Attila művei (1976)
 Mozart zongoraversenyek (1984, 1996, 2000)
 Esküvői zene (1995)
 Zempléni Művészeti Napok 1992–1998 (1998)
 Barokk álmodozás (1999)
 Handel: Vízizene (1999)
 Barokk pop (2000)
 50 éves a Hungaroton – Vonósművészek (1951–2001) (2001)
 Dalok és táncok a Vietórisz-kéziratból (2003)

Díjai, kitüntetései 
 Magyar Rádió Hegedűverseny harmadik díja (1969)
 Érdemes művész (1981)
 Bartók–Pásztory-díj (1984)
 Kossuth-díj (1985)
 Francia Köztársaság Becsületrendje (1991)
 A Magyar Köztársasági Érdemrend középkeresztje (1994)
 Sárospatak díszpolgára (1996)
 Széchenyi Ferenc-érem (1999)
 A Magyar Köztársasági Érdemrend középkeresztje a csillaggal (2004)
 A Pro Renovanda Cultura Hungariae Alapítvány fődíja (2006)
 A Liszt Ferenc Zeneművészeti Egyetem tiszteletbeli tanára (2007)
 Hazám-díj (2011)
Zemplénért elismerő cím (2016)

Források

További információk
  A hét muzsikusa: Rolla János hegedűművész - Bartók Rádió
  bmc-adatlapja
 
  Életrajza a Liszt Ferenc Kamarazenekar honlapján
  Diszkográfiája  (discogs.com)

20. századi magyar hegedűsök
21. századi magyar hegedűsök
Kossuth-díjasok
Hazám-díjasok
Bartók–Pásztory-díjasok
A francia Becsületrend magyar kitüntetettjei
1944-ben született személyek
A Magyar Népköztársaság Érdemes Művésze díjasok
Élő személyek
Koncertmesterek
Jersey Bailiffség

A Jersey Bailiffség Jersey szigetéből és több lakatlan szigetből álló brit koronafüggőség. Nem tagja az Európai Uniónak.

Földrajz 
A Jersey Bailiffséghez az alábbi szigetek tartoznak:
 Ecréhous
 Jersey
 Les Dirouilles
 Minquiers
 Pierres de Lecq

Történelem 
A Csatorna-szigetek az i. e. 8000 körül enyhülni kezdő késői jégkorszak alatt végbemenő tengerszint emelkedés előtt, a kontinentális szárazföldhöz tartozott.  Ennek megfelelően már korán benépesültek a szigetcsoport tagjai. A földművelés jelenlétéről ma 15 dolmen és néhány menhir tanúskodik. Eredetileg minden Csatorna-sziget a normandiai herceg felségterületéhez tartozott. Hódító Vilmos herceg 1066-ban elfoglalta Angliát. 1204-ben az angol királyok lemondtak a normandiai hercegségről, a Csatorna-szigetek kivételével.

A kereskedelem volt a gazdaság alapja, amit elősegített az Anglia és Franciaország közötti semlegesség. Az élet a mezőgazdaságon, malomiparon, halászaton, hajógyártáson és posztógyártáson nyugodott egészen addig, amíg a szállítás 19. századi fejlődése meg nem indította a sziget idegenforgalmát.

1940-ben a mintegy 30 ezer főnyi lakosságot  kitelepítették, mielőtt a második világháború idején a németek elfoglalták Jersey szigetét. Ezekből az időkből származnak a part mentén található erődítmények és egy kényszermunkások által épített kórház is, melyben a harcban megsebesült katonákat ápolták. A normandiai partraszállás folyamán a sziget sértetlen maradt. Hivatalos közlés szerint, nem akartak időt pocsékolni az apró sziget felszabadítására, mások mélyebbre ható államjogi és politikai okokra gyanakodtak. Így fordulhatott elő, hogy a szigeten lévő német katonák csak a háború végeztével kapituláltak (1945. május 9.).

Gerald Durrell 1959-ben itt alapította híres állatkertjét.

Gazdaság 
Gazdasági életének alapjai a turizmus és a kereskedelem. Világhíres jó minőségű krumplijáról aminek termesztése a mezőgazdaság 80%-át jelenti. A sziget legtöbb bevétele  a nemzetközi pénzügyi szolgáltatásokból származik, az alacsony adók és a vámmentesség népszerűvé tette a befektetők számára. Az utóbbi években pedig a könnyűipari és az elektronikai ipart fejlesztették.

Népesség 
Lakossága 90 ezer fő, angolok és franciák (normann leszármazottak). Kb. 40 ezer a vendégmunkás, akik főleg lengyelek és portugálok.

Az angol mellett a francia nyelvet is beszélik. A régi jersey nyelvet már csak egy elenyésző közösség beszéli.

Közlekedés 
A Jersey-i repülőtér forgalmas repülőtér.

Jegyzetek

Források 
 Midi világatlasz (Nyír Karta & Topográf, 2004)

További információk 

 Turizmus 
 Információk a Csatorna-szigetekről 
 Hivatalos oldal 
 Ez Jersey

Kapcsolódó szócikkek 
 A Brit-szigetek terminológiája

Jersey
Az Egyesült Királyság szigetei
Réunion

Réunion (ejtsd: réünion) vulkáni sziget az Indiai-óceánban Madagaszkártól keletre, Franciaország tengeren túli megyéje.

Földrajz 

A Mascarenhas-szigetcsoporthoz tartozó sziget 50 km széles és 70 km hosszú. Madagaszkártól 800 km-re keletre található.

A keleti, 2631 m magas aktív Piton de la Fournaise pajzsvulkán és az északnyugati Piton des Neiges (3070 m) vulkán a sziget eredetére utal. A hegyeket dús erdők borítják.

Történelem 
A szigetet a portugál Diogo Dias, Bartolomeu Dias testvére fedezte fel 1507. február 9-én. 1638 óta a franciák birtoka. 1640-ben a sziget neve Bourbon-sziget lett. 1642-ben francia telepesek népesítették be. 1793-ban kapta az "Île de la Réunion", azaz "Újraegyesítés szigete" nevet a Marseille-i forradalmárok és a párizsi Nemzeti Gárda 1792-es egyesülésének emlékére. 1801-ben a sziget új nevet kapott: "Île Bonaparte"; 1810-ben a brit haditengerészet visszanevezte Bourbon-szigetre, majd az 1848-as francia forradalom óta ismét a Réunion nevet viseli.

1946-ban Franciaország tengerentúli tartományává nyilvánították, majd 1974-ben tengerentúli megye lett. Réunion 1973 óta a francia fegyveres erők legfontosabb indiai-óceáni támaszpontja, a szigeten mintegy 4000 katona állomásozik. Kezdetben fegyencgyarmatként használták, majd kávét, később cukornádat termesztettek itt.

Népesség, nyelv, vallás 

A legújabb adatok alapján afrikaiak adják a lakosság 64%-át. Legalább 30% ázsiai bevándorló. Ebből 28% indiai és pakisztáni, 1% kínai. Ezenkívül 1% malgas, ők indonéz eredetű, feketékkel kevert népcsoport. Csupán 1% francia származású fehér (európai), 3% egyéb.

A szigeten franciául és réunioni kreol nyelven beszélnek.

A lakosság 86%-a római katolikus, a maradék 14% hindu, muszlim vagy buddhista.

Városok 
 Saint-Denis (főváros)
 Saint-Benoît
 Saint-Paul
 Saint-Pierre

Gazdaság 
A termőterület kétharmadát a cukornád foglalja el. Cukor-, rum- és vaníliaexportja jelentős. A cukor exportálása adja a bevétel mintegy 85%-át. A viszonylagos gazdasági jólét Franciaország támogatásán alapszik.

Közlekedés 
 Közutak hossza: 2724 km
 Repülőterek száma: 2
 Kikötők száma: 2

Turizmus 

Javasolt oltások Réunion-ra utazóknak:
 Hastífusz
 Hepatitis A (magas a fertőzésveszély)

Kötelező oltás, ha fertőzött országból érkezik/országon át utazik valaki:
 Sárgaláz

Sport 
Lásd: Réunioni labdarúgó-válogatott

Érdekességek 
 A főváros, Saint-Denis híres szülötte Roland Garros, a repülés úttörője, első világháborús hős, aki később a nagy presztízsű francia nyílt teniszbajnokság névadója lett.

Galéria

Jegyzetek

Források 
 A Világ országai, Nyír-Karta Bt., 2008

További információk 

 Hivatalos oldal  
 A helyi tanács oldala  
 Réunion.lap.hu - linkgyűjtemény
Francia déli és antarktiszi területek

A Francia déli és antarktiszi területek (franciául Terres australes et antarctiques françaises, rövidítve TAAF) Franciaország tengerentúli területe. A Francia déli és antarktiszi területeket 1955-ben hozták létre az Indiai-óceán déli részén fekvő francia fennhatóságú szigetcsoportokból és a Franciaország által igényelt antarktiszi Adélie-földből. A Kerguelen-szigetek egy nagyobb és 85 kisebb szigetből, valamint több mint 200 egyéb szigetből és sziklából állnak az indiai-óceán déli részén. A szigetcsoportot 1772-ben fedezte fel Yves de Kerguélen, majd Franciaország 1849-ben vette birtokba. A szigeteken néhány tudományos megfigyelőállomás működik. Az Adélie-föld az Antarktisz keleti hosszúság 136° és 142° közötti része. A jéggel borított felföldet Dumont d'Urville fedezte fel 1840-ben. Területén francia kutatóállomások működnek télen-nyáron változó létszámmal.

2019-ben az UNESCO természeti világörökségi helyszínné nyilvánította.

Részei 
A területeket 5 körzet alkotja:
 Amszterdam-sziget és Szent Pál-sziget
 Crozet-szigetek:
 Île de la Possession
 Île de l’Est
 Île aux Cochons
 Île des Pingouins
 Îlots des Apôtres
 Kerguelen-szigetek
 Adélie-föld (partszakasz az Antarktiszon)
 Indiai-óceáni francia szigetek:
 Bassas da India
 Európa-sziget
 Glorioso-szigetek
 Juan de Nova-sziget
 Tromelin-sziget

Hivatkozások 

 
Franciaország világörökségi helyszínei
Természeti világörökségi helyszínek
Prince Edward-szigetek

A Prince Edward-szigetek két kis sziget az Indiai-óceán déli részén. Politikailag Dél-Afrikához tartoznak.

A szigetek nevei: Marion-sziget és Prince Edward-sziget.

Földrajza 

A szigetcsoport 1770 kilométerre délkeletre fekszik a dél-afrikai szárazföldön található Port Elizabethtől, Afrika és az Antarktisz közt. 

A nagyobbik, a Marion-sziget mintegy 19 kilométer hosszú és 12 kilométer széles, területe 290 négyzetkilométer. Partvonala mintegy 72 kilométer, többnyire magas sziklák. Legmagasabb pontja a Mascarin-csúcs (korábban Swart-csúcs): 1242 méter magas. A Boot Rock sziklaszigetecske a sziget északi partjától mintegy 150 méterre található. A Prince Edward-sziget jóval kisebb, mindössze 45 négyzetkilométeres. Mintegy 19 kilométerrel északkeletre fekszik a Marion-szigettől. Legmagasabb pontja, a sziget középpontjától északnyugatra elhelyezkedő Von Zinderen Bakker-csúcs 672 méter magas. Az északi part mentén sziklaszirtek emelkednek: mintegy száz méterre a sziget legészakibb pontjától a Ship Rock, a parttól 500 méterre a Ross Rock sziklái.
 
Mindkét sziget vulkanikus eredetű. A Marion-sziget egy nagy tenger alatti pajzsvulkán egyik csúcsa, amely 5000 méterre emelkedik a tengerfenék fölé. A vulkánt sokáig kialudtnak gondolták, 1980-as kitörése azonban bizonyította ennek ellenkezőjét.

Történelem 
A szigeteket 1664. március 4-én fedezte fel a holland Barendt Barentszoon Ham, de mivel rosszul határozta meg a szélességi fokot, így a későbbi utazók nem találták a szigeteket, a felfedezése is feledésbe merült. 1772. január 13-án a francia Marc Mace Marion du Fresne ismét felfedezte, de a zord időjárás megakadályozta, hogy a földjére lépjen. Hasonlóan járt James Cook is 1776 decemberében.

A sikertelen partraszállásokat követően a brit Nares kapitánynak sikerült elsőként partra szállni a szigeteken 1873-ban. A britek 1908-tól kitermelték a guanó-telepeket, majd 1947-ben meteorológiai kutatóállomást létesítettek. 1948-ban egy titkos dél-afrikai expedíció vette birtokba a szigeteket, és kitűzték a dél-afrikai zászlót. A szigeteket 1995-ben természetvédelmi területté nyilvánították.

Források 
 Topográf Térképészeti Kft.: Midi világatlasz, Nyír Karta & Topográf, Nyíregyháza, 2004.

Külső hivatkozások 
 https://web.archive.org/web/20051222043309/http://www.70south.com/resources/islands/princeedwards
 hivatalos oldal
 Marion-sziget

A Dél-afrikai Köztársaság szigetei
Dél-Afrika (régió)

A Dél-Afrika elnevezés az afrikai kontinens déli, viszonylag elkeskenyedő végződését foglalja magába. Fekete-Afrikához tartozik.

Földrajz 
Dél-Afrika megközelítőleg a déli szélesség 10° és 34° között terül el.

Tájai 
 Kalahári-medence: Dél-Afrika központjában helyezkedik el. Mérete 1 000 000 km².
 Kalahári-sivatag: A medence délnyugati részében fekszik. Területe kb. 250 000 km².
 Dél-afrikai-magasföldek: a Kalahári-medencét szegélyezik.
 Alacsonyföld (Low Veld): a Dél-afrikai-magasföldek legalacsonyabb területe.
 Matabele-fennsík vagy Zimbabwe-magasföld: a Kalahári-medence északkeleti határán terül el.
 Transvaal: a Vaal folyótól északra található.
 Búr-magasföld (High Veld): a Kalaháritól keletre fekvő, 1200 m-nél magasabb terület.
 Lesothóföld: a keleti fennsíkok legmagasabb része. Átlagos magassága 2500 m. Itt található Dél-Afrika legmagasabb pontja a Thabana Ntlenyana, amely 3482 m magas.
 Felső-Karru-plató: 1000–1500 m magasságú fennsík. A karru-formáció névadó területe.
 Rodgers- vagy Nagy-lépcső: a Felső-Karru-plató déli végét alkotja.
 Nama-föld: északi része Namíbia, déli része a Dél-afrikai Köztársaság területéhez tartozik. A két részt egymástól az Oranje folyó választja el.
 Damara-föld: Namíbia közepén található.
 Lunda-küszöb: Dél-Afrika északi határa. Kelet-nyugati irányú, 1000 m-nél is magasabb hátság.
 Katanga-hátság
 Bié-fennsík (Bihe-magasföld): Angolában található.
 Inyanga-hegység: Zimbabwéban fekszik. Legmagasabb pontja az Inyangana-hegy, amely 2592 m magas.
 Drakensberg azaz  Sárkány-hegység : kb. 1000 km hosszú hegyvidék, amely a Búr-magasföldet délkeletről határolja és a Ráktérítőtől Fokföldig terül el.
  Namib-sivatag : Délkelet-Afrika parti sávja.
  Fokföld : a Fok-hegység, valamint a hozzá tartozó parti medencék és síkságok alkotják.
  Lange-hegység : a parthoz közelebb eső vonulatok.
  Zwarte-hegység : a belső vonulatok.
  Kis-Karru-medence : a Lange- és a Zwarte-hegység közötti terület.
  Rodgers-lépcső : a Fok-hegységtől északra eső terület.
  Nagy-Karru-medence : a Rodgers-lépcső előtti terület.
  Tábla-hegy : a Tábla-öbölben, Fokváros felett helyezkedik el.

A területhez tartozó államok 
Dél-Afrika tulajdonképpen a Kongó-medence déli peremküszöbein és fennsíkjain kialakult államokból áll.

Dél-Afrika pontos kiterjedése nincs meghatározva, alkalmanként a következő országokat is Dél-Afrikához sorolják:

  Burundi
  Kongói Demokratikus Köztársaság
  Madagaszkár
  Mauritius
  Réunion
  Ruanda
  Tanzánia

Gazdaság 
A régió az egész kontinens ásványkincsekben leggazdagabb része, mégis számos politikai, szociális és gazdasági problémával küzd. A Dél-afrikai Fejlesztési Közösség (SADC – South African Development Community) egy regionális szervezet, akik a fenti problémákra próbálnak megoldást találni egy integrációs struktúra kialakításával.

Hivatkozások

Kapcsolódó szócikkek 
 Észak-Afrika
 Nyugat-Afrika
 Közép-Afrika
 Kelet-Afrika

További információk 
 Startlap linkgyűjtemény
 Webmánia.hu linkgyűjtemény
Szingapúr zászlaja

Szingapúr nemzeti lobogója két színből áll: a pirosból és a fehérből. A zászló felső felében a piros szín a testvériséget és az egyenlőséget szimbolizálja, míg a fehér színt a tisztaság és az erkölcsösség megjelenítésére használják.

A felső, piros sávban egy fehér félhold és öt szintén fehér csillag látható. Ezek története sok mindent elárul Szingapúr 20. századi eseményeiről. A kicsiny városállam lakosságának 80%-a ma is kínai. Márpedig a Maláj-félsziget csúcsán elhelyezkedő Szingapúrt északon a 15 millió muzulmán hívőnek otthont adó Malajzia határolja, míg délen 170 millió muszlim lakossal Indonézia található. Amikor a brit koronagyarmat a független államok sorába lépett, 1959-ben, a vallási és etnikai hovatartozás komoly feszültséget jelentett a két hatalmas szomszéddal szemben. A nemzeti lobogót egy bizottság tervezte meg, amelynek vezetője az akkori miniszterelnök-helyettes, dr. Toh Chin Chye volt. Ekkor került rá a nemzeti lobogóra a félhold, amely Szingapúr szolidaritását és békéjét akarta demonstrálni a szomszédok felé. Amikor a zászlót 1959. december 3-án hivatalosan is bemutatták, sokan nemtetszésüket fejezték ki a muzulmán jelkép miatt. A bizottság hiába állította, hogy a fehér félhold a feltörekvő, fejlődő nemzetet szimbolizálja. A mai nyugodtabb viszonyoknak hála, ma már nyílt titok, hogy a zászlón lévő félhold politikai okokból került a város nemzeti jelképei közé.

Az öt csillagról is ez a bizottság döntött. Kezdetben csak három csillagot akartak a zászlóra tenni, azonban a Maláj Kommunista Párt zászlaján is három fehér csillag volt látható. A hozzájuk való hasonlítgatást a szingapúri kormány el akarta kerülni, ezért még két csillaggal megtoldották a körbe rendeződő égi jelképeket. A csillagok az ország öt célkitűzését jelképezik: a demokráciát, a békét, a haladást, az igazságot és az egyenlőséget. A zászlót egyébként eredetileg tiszta piros háttérrel képzelték el, de mivel ez a szín hagyományosan kínai szín, módosítottak ezen is.

A városállamnak 1819-től kezdve egészen 1867-ig a brit lobogó, a Union Jack volt a zászlaja. Ekkor brit koronagyarmattá vált a szigetország, és új lobogót kapott. Ennek jobb felső sarkában a brit zászló volt. Középen kék háttérrel a város címere volt látható, amelyen akkoriban egy pálmafa előtt álló oroszlán volt. 1946-ban kapott ismét új lobogót. Ezen is ott volt a brit zászló, és a címer helyére egy fehér kör került, amelyet három vastag piros vonallal harmadoltak meg. A vonalak találkozásánál a brit korona képmása állt.

Lásd még 
 – Az indonéz zászló

 – A monacói zászló

 – A lengyel zászló

Források 
 

Zaszlaja
Nemzeti zászlók
Baker-sziget

A Baker-sziget egy lakatlan atoll az egyenlítőtől északra a Csendes-óceán közepén, kb. 3100 km-re délnyugatra Honolulutól. Körülbelül félúton van Hawaii és Ausztrália között. A legközelebbi szárazföld a Howland-sziget, 68 km-re északra van.

A sziget védelme az Amerikai Egyesült Államok feladata. Mivel lakatlan, csak időnként látogatják, nincs helyőrség.

Története 
1818-ban fedezte föl Elisha Folger az Equator cetvadász hajóval. A sziget Michael Bakerről kapta a nevét, aki 1834-ben látogatott a szigetre. 1839-ben szintén egy cetvadászhajó kikötött, és eltemettek egy amerikai tengerészt. A területet 1857-ben szállták meg az amerikaiak, jelenleg is az ő fennhatóságuk alatt áll.

További információk 

Az Amerikai Egyesült Államok szigetei
Az Amerikai Egyesült Államok külbirtokai
A Csendes-óceán szigetei
Lakatlan szigetek