Bad Religion

Bad Religion je populární americká punková kapela založená v roce 1979 v Los Angeles v Kalifornii. Skupině je často připisováno, že nastartovala novou vlnu punk rocku koncem osmdesátých let dvacátého století a že během své existence ovlivnila spoustu jiných punkových a rockových muzikantů. Sestava prošla za celou dobu hraní několika změnami, jediným stálým členem je zpěvák Greg Graffin, ale v současné době jsou členy kapely tři ze čtyř zakládajících členů.

Kapelu tvoří Greg Graffin (zpěv), Brett Gurewitz (alias Mr. Brett – kytara), Brian Baker (kytara), Mike Dimkich (kytara), Jay Bentley (baskytara) a Jamie Miller (bicí). Gurewitz z důvodu pracovního vytížení vystupuje s kapelou pouze příležitostně a Bad Religion většinou hrají v pěti.

Bad Religion vydali sedmnáct studiových nahrávek, tři EP, tři kompilace, dvě živá alba a čtyři DVD. Album Suffer (1988) je často považováno za jednu z nejdůležitějších nahrávek v historii punku a to i přes to, že se neumístilo v žebříčcích prodejnosti ani hranosti. Popularita Bad Religion vzrostla s přechodem k velké nahrávací společnosti Atlantic Records a albem Stranger Than Fiction (1994), které obsahuje hity „21st Century (Digital Boy)“ a „Infected“.

Skupina je známa svými kritickými texty, používáním metafor v textech písní, rozvinutou slovní zásobou a hlasovými harmoniemi. Jejich písně pojednávají jak o osobních záležitostech, tak o politické odpovědnosti a navzdory názvu kapely se zabývají více svobodou než ateizmem.

Historie

Počátky (1979–1982) 
Skupina Bad Religion byla založena v Los Angeles koncem roku 1979 čtyřmi studenty střední školy El Camino Real Charter High School. První impuls vzešel od sedmnáctiletého kytaristy Bretta Gurewitze, který již před tím působil ve dvou skupinách, které neměly dlouhého trvání (v obou dvou  hrál na bicí Jay Ziskrout). Gurewitz vlastnil kytary, mikrofony a aparaturu a chtěl založit punkovou skupinu, ale neměl důvěru ve svůj zpěv. Na koncertě Ramones se seznámil s o dva roky mladším studentem téže školy Gregem Graffinem, který také tíhl k punku. Graffin, který v minulosti působil ve školním pěveckém sboru, ale nikdy nedržel v ruce mikrofon, přesvědčil Gurewitze, aby jej vzal to kapely jako zpěváka. Třetím členem byl bubeník Jay Ziskout. Po několika zkouškách Graffin přesvědčil svého kamaráda Jaye Bentleyho, aby se ke skupině přidal jako baskytarista. Mezi interprety, kteří měli na kapelu vliv, patřili například Buzzcocks, Sham 69, Ramones, Beatles, Creedence Clearwater Revival a Sex Pistols.

Zkoušeli každý den po škole v garáži v domě, kde bydlel Graffin (tuto první zkušebnu nazývali The Hellhole, tedy cosi jako díra do pekla). Během měsíce secvičili šest písní, které napsali Graffin a Gurewitz, a začali řešit otázku názvu uskupení. Mezi zamítnuté názvy patřily například Smegma, Vaginal Discharge (vaginální výtok) či Bad Politics (špatná politika). Nakonec se shodli na Bad Religion (špatné náboženství), jelikož nesnášeli v té době nastupující teleevangelismus v čele s kazatelem Jerry Falwellem. Gurewitz vymyslel logo kapely, přeškrtnutý latinský kříž, takzvaný crossbuster. Kalifornská punková scéna v té době byla plná bujarých večírků, alkoholu, drog, ale i násilí. Texty písní byly často jednoduché vulgární slogany, anebo byly psány v humorném stylu bez hlubšího významu. Bad Religion se od začátku snažili prezentovat intelektuálněji a psát promyšlenější texty, které by donutily posluchače zamyslet se. 

V roce 1980 nahráli demo, a koncem téhož roku nahráli své debutové EP Bad Religion o šesti písních, třebaže v té době za sebou ještě neměli ani jediný koncert. Album v únoru 1981 vydala nahrávací společnost Epitaph Records, kterou za tím účelem založil Brett Gurewitz. Vydání EP bylo financováno půjčkou od Gurewitzova otce, a kapela ho distribuovala svépomocí. Takto se prodalo asi 1500 kusů. Ačkoliv v prvních letech byl Epitaph „jen logo a P. O. Box“, postupem času začal vydávat nahrávky i jiných punkrockových skupin a vyvinul se ve významné vydavatelství. V Epitaphu pracoval také Jay Bentley.

První koncert Bad Religion se odehrál v roce 1980 v Santa Aně na oslavě narozenin, kde předskakovali kapele Social Distortion. Následovalo první televizní vystoupení a rozhovor. O rok později přijali Bad Religion nabídku společnosti Jem Records, která jim umožnila natočit první dlouhohrající album – Jem Records nabídli zaplatit profesionální nahrávací studio výměnou za exkluzivní distribuční práva k vzniklé nahrávce. Peníze nakonec nestačily, kapela musela nahrávání přerušit a vydělat další prostředky hraním, teprve poté bylo možné nahrávku dokončit. Výsledkem bylo album How Could Hell Be Any Worse?. Během nahrávání skupinu opustil po hádce bubeník Jay Ziskrout a v kapele ho nahradil (a dotočil album) Pete Finestone, který dosud neměl žádné zkušenosti s bubnováním. Na post bubeníka byl vybrán proto, že dělal kapele bedňáka a znal dobře všechny její písně. Na albu hostoval také Greg Hetson z kapely Circle Jerks, pozdější dlouholetý kytarista skupiny. Kromě tradičních rockových nástrojů na desce zní i klavír, na který hrál Greg Graffin. Album bylo vydáno 19. ledna 1982 a prodalo se ho asi 12 000 kusů.

Období problémů a hledání stylu (1982-1984) 
Vzrůstající popularita a komerční úspěch měly na kapelu i negativní vliv. Brett Gurewitz začal experimentovat s drogami a vytvořil si na nich závislost. Losangeleská punková scéna se v té době začala dosti radikalizovat, docházelo často ke rvačkám mezi fanoušky, násilnostem, výtržnostem s ničením majetku a nevyhnutelně i konfliktům s policií, objevily se problémy s drogami. Stále častější byly projevy rasismu, antisemitismu a homofobie. Na jednom z koncertů (předkapelu Bad Religion tehdy dělali začínající Suicidal Tendencies) došlo k masové rvačce mezi punkery a hráči amerického fotbalu, kteří ve vedlejším domě pořádali večírek. Jejich dům byl po rvačce zcela zdemolován, a události toho večera vyvrcholily zabitím náhodného kolemjdoucího punkery. Podezření padlo na členy kapely, ačkoliv žádný z nich neměl s výtržnostmi nic společného. Graffina druhý den odvedla policie v poutech k výslechu přímo ze školní výuky. Bentley dokonce skončil v cele jako hlavní podezřelý, dokud policie nevypátrala skutečného pachatele. Žádný z členů skupiny nakonec nebyl z ničeho obviněn a jak později vzpomínal Graffin, tento incident popularitě kapely paradoxně prospěl.

Nicméně pro Bad Religion znamenala tato událost deziluzi, a s násilnou a nenávistnou punkovou scénou už nechtěli mít nic společného. Graffin a Gurewitz začali psát písně, které měly blíže spíše k progresivnímu rocku než k punku, a dominantním nástrojem v nich byly klávesy, na které hrál Graffin. V tomto stylu natočili v roce 1983 album Into the Unknown. Bentley se změnou stylu nesouhlasil a v průběhu nahrávání alba z kapely odešel. Nové písně vyžadovaly složitější bubnování a Finestone, ačkoliv navštěvoval kurz hry na bicí, je nebyl schopen zahrát. Místo nich album natočili baskytarista Paul Dedona a bubeník Davy Goldman, a začali též s kapelou vystupovat živě. Při koncertech hráli Bad Religion bez kláves.

Graffin i Gurewitz s odstupem času hodnotili Into the Unknown jako nepovedené, a nebylo dobře přijato ani fanoušky. Podle Gurewitze vrátili téměř celý desetitisícový náklad alba. Písně z Into The Unknown Bad Religion nehrají, nejsou zahrnuty na žádné kompilaci, a album se nedočkalo žádné samostatné reedice. Kromě toho vyšlo najevo, že Gurewitz je závislý na drogách a utratil za ně značnou část společných peněz. Nakonec se v roce 1984 se kapela rozpadla. Graffin se odstěhoval z Kalifornie a začal studovat na Wisconsinské univerzitě.

Návrat (1984–1992) 
Po jednom semestru studia se Graffin do Los Angeles vrátil a začal studovat na univerzitě v Los Angeles. Brigáda v salátovém baru ho příliš neuspokojovala, začal psát nové písně a rozhodl se oživit Bad Religion. Na post kytaristy vzal  Grega Hetsona, který již v minulosti hostoval na albu How Could Hell Be Any Worse?. Novým baskytaristou se stal Tim Gallegos, za bicí se vrátil Pete Finestone.

Bad Religion se vrátili ke svému originálnímu punkovému zvuku a stvrdili to vydáním EP Back to the Known (1984). Gurewitz, který se potýkal s prohlubující se drogovou závislostí, nebyl v té době členem kapely a na albu nehrál; podílel se na něm jako zvukový inženýr a producent. Naživo v tomto období vystupovali sporadicky a koncerty často mívaly nízkou návštěvnost. Na podzim 1984 odešel z kapely Finestone, aby se mohl věnovat studiu v Londýně. Nahradil ho John Albert, který ovšem zápasil se závislostí na heroinu. V prosinci roku 1985 odešel na léčení a Bad Religion se znovu ocitli bez bubeníka. Na jeho místo nastoupil Keith "Lucky" Lehrer, bývalý bubeník z kapely Circle Jerks, ve které hrál též Hetson a krátce i Bentley. Lehrer v minulosti býval Finestonovým učitelem hry na bicí.

V dubnu 1986 Graffin zavolal Jayi Bentleymu (který pracoval v továrně, ale snil o návratu ke kariéře hudebníka) a nabídl mu návrat do kapely. Bentley váhal s odpovědí, ale když Graffin ho ujistil, že setlist se bude skládat převážně ze skladeb z debutového alba, Bentley souhlasil s jedním vystoupením. To si nakonec užil tak, že se rozhodl v kapele zůstat. Bad Religion poté podnikli své první turné vzdálenější od domova - po východním pobřeží Spojených států.

Na jeden koncert v roce 1988 nemohl přijet Greg Hetson, protože ten večer hrál jinde s Circle Jerks. Spoluhráči se tedy rozhodli vzít na záskok svého zakládajícího člena Bretta Gurewitze, který se již vyléčil z drogové závislosti a jeho podnikání v hudebním průmyslu se začalo dařit. Koncert byl úspěšný, užili si ho návštěvníci, kapela i Gurewitz, a po něm padlo rozhodnutí, že se Gurewitz vrátí to kapely nastálo. Hetson v kapele zůstal a Bad Religion se stali pětičlennou kapelou se dvěma kytaristy. Za bicí se nakonec znovu usedl Pete Finestone, jehož hraní se od dob počátků v kapele výrazně zlepšilo. Od roku 1988 tedy skupina hrála ve složení Graffin, Gurewitz, Hetson, Bentley a Finestone.

Gurewitz přišel s nápadem na natočení nového alba, a on i Graffin se pustili do psaní nových písní. Během měsíce napsali a secvičili patnáct nových skladeb, a nahrávání začalo v dubnu 1988 v Gurewitzově studiu Westbeach Recorders. Nové album dostalo název Suffer podle titulní písně, jedné z mála, které Graffin a Gurewitz napsali společně. Písně kombinovaly líbivé melodie s rychlý tempem a tvrdým punkovým zvukem; stylově vycházely z jejich raného materiálu, ale byly rychlejší, melodičtější a o poznání kratší. Slovy žurnalisty Bena Myerse „Bad Religion proložili svůj nasraný zpolitizovaný zvuk těmi nejjemnějšími harmoniemi“. Poprvé zde ve větší míře použili vokální harmonie, zvané oozin' ahs, které se od té doby staly jejich poznávacím znamením.

Kapela byla s výslednou nahrávkou nadmíru spokojena, ale neměla příliš vysoká očekávání, jak bude album přijato. Podle Bentleyho většina fanoušků v té době již Bad Religion dávno odepsala. Punková scéna v té době zkomírala, kapely zanikaly, punkové nahrávky se nehrály v televizi ani rozhlase, a prodeje byly nízké.

Suffer vyšlo v září 1988 a Bad Religion vyrazili na turné po USA na jeho podporu. Díky nedorozumění v té době ještě nebyly vyrobeny kopie alba, které by kapela mohla prodávat. Návštěvnost turné byla proměnlivá, ve velkých městech bylo vyprodáno, ale v menších městech se často ukázalo jen pár lidí. Na konci turné byli všichni členové zadlužení.

Album Suffer se ale začalo dobře prodávat. Do konce roku 1988 se prodalo 10 000 kusů a další byly ve výrobě. Časopisy Flipside a Maximum Rock'N'Roll, poslední, které se v USA ještě zabývaly punkem, ho vyhlásily punkovým albem roku. Ačkoliv se album neumístilo v žádné hitparádě ani žebříčku prodejnosti, je mu často připisován zásadní vliv na kalifornskou punkovou scénu v 90. letech, a na vznik a vzestup pop punku. LA Weekly vyhlásil Suffer šestým nejlepším punkovým albem historie. Koncerty na podporu Suffer pokračovaly i na jaře 1989; během toho Graffin a Gurewitz skládali nový materiál na připravované album, které mělo navázat na Suffer - experimenty z Into the Unknown měly být definitivně zapomenuty. Nahrávka vznikla v červnu 1989 a dostala název No Control. Její vydání ale bylo pozdrženo, neboť stále pokračovalo turné na podporu Suffer. Bad Religion odehráli společné koncerty např. s Ramones nebo Scream, přičemž bubeník Screamu Dave Grohl je přesvědčil, aby zkusili koncertovat také v Evropě. Do Evropy vyrazili v srpnu 1989.

Evropské turné skončilo úspěchem. V té době nebývalo zvykem, aby punkové skupiny pořádaly turné po západní Evropě a hlad fanoušků byl veliký. Kapela se těšila velkému zájmu, koncerty byly vyprodané a na některé přišly tisíce fanoušků, v každém městě dávala kapela rozhovory pro nejrůznější fanziny, turné bylo úspěšné i po finanční stránce. Záznam z tohoto turné vyšel následujícího roku na VHS Along the way.

Úspěšné koncertování v Evropě znamenalo pro kapelu, která se v poslední době potýkala s nepřízní fanoušků i finančními obtížemi, nový impuls pro další práci.
Po návratu do USA vydali v listopadu 1989 album No Control, natočené o půl roku dříve. Gurewitz testoval nové cesty, jak dostat hudbu Bad Religion k fanouškům - písně z No Control doprovodily videa surfaře Kellyho Slatera a píseň You byla použita v počítačové hře Tony Hawk's Pro Skater 2. No Control se stalo jedním z nejoceňovanějších alb skupiny. Prodeje dosáhly do roku 1992 asi 80 000 prodaných nosičů.

Psaní písní na následující album bylo vedeno snahou kapely obohatit svoji hudbu o nové prvky, aby nová nahrávka nebyla pouhým klonem Suffer a No Control, ale zároveň si zachovat svůj typický styl - špatně přijaté album Into the Unknown měla kapela doposud v živé paměti. Gurewitz se rozhodl opustit svoje typické texty plné neobvyklých, odborných a přejatých slov, a naopak dodat textům poetiku. Snaha vytvořit nahrávku, která by byla ještě lepší než dvě předchozí, vedla v kapele k napětí a neshodám, a nahrávání alba se začalo protahovat. Během nahrávání kapela znovu vyrazila na turné po Spojených státech a západní Evropě, a jeden koncert odehrála také ve Východním Berlíně. Po návratu se Graffin dozvěděl, že byl přijat k doktorskému studiu evoluční biologie na Cornellově univerzitě. Odstěhoval se na východní pobřeží USA a ačkoliv v kapele zůstal, se spoluhráči přestal být v každodenním kontaktu.

Kapela mezitím připravovala vydání alba, které natočila na jaře, a které dostalo název Against the Grain. Předobjednávky dosahovaly rekordní výše a Gurewitz se musel zadlužit, aby zajistil jeho dokončení a výrobu požadovaného nákladu. Against the Grain vyšlo v listopadu 1990 a stalo se prvním albem Bad Religion, jehož prodeje přesáhly 100 000 prodaných nosičů.

29. prosince 1990 došlo na koncertě Bad Religion, NOFX a Pennywise v divadle El Portal v Los Angeles k incidentu: promotér prodal více vstupenek, než kolik činila kapacita sálu, a z toho důvodu náčelník místních hasičů nařídil koncert rozpustit už po první skupině. Opilí frustrovaní fanoušci pak divadlo zdemolovali a zapálili a prali se s policií. Škody na majetku dosáhly výše 25 000 dolarů, několik lidí bylo zraněno, z toho jeden člověk vážně. Tyto výtržnosti se dostaly do celonárodních zpráv a tak zvýšily povědomí o kapele. Hned na dalším koncertě v únoru 1991 Bad Religion vyprodali Hollywood Palladium o kapacitě 3 500 osob. Tento koncert byl také poslední s bubeníkem Petem Finestonem. V kapele, které dominovala ega Graffina a Gurewitze, se cítil čím dál více utlačovaný. Kromě Bad Religion hrál též ve skupině The Fishermen, která právě podepsala smlouvu s velkou nahrávací společností Atlantic Records, a Finestone si musel vybrat, ve které skupině zůstane. Události v divadle El Portal byly poslední kapkou, která přispěla k jeho rozhodutí spojit svoji budoucnost s The Fishermen a Bad Religion opustit. Nahradil ho Bobby Schayer. V témže roce přišla kapela dočasně o baskytaristu, Jay Bentley nastoupi na protialkoholní léčbu.

V roce 1991 vydali Bad Religion kompilační album 80-85 obsahující debutové album (How Could Hell Be Any Worse?), dvě EP (Bad Religion a Back to the Known) a tři písně, kterými skupina přispěla na výběrové EP Public Service. 80-85 se již nevydává a bylo nahrazeno verzí How Could Hell Be Any Worse? z roku 2004, která má stejný tracklist jako 80-85. 

První album se Schayerem bylo Generator (1992). Album bylo nahráno v Gurewitzově novém, lépe vybaveném, studiu, které bylo větší než předchozí, takže se všichni muzikanti vešli do jedné místnosti a písně mohly být nahrávány téměř "živě". Gurewitz se později vyjádřil, že zprvu neuměl s odlišnou akustikou velké místnosti dobře pracovat, a zvuk alba Generator nepovažuje za optimální. Poté Bad Religion natočili svůj první videoklip, a to k písni Atomic garden z tohoto alba. Kvůli Graffinově studiu v této době koncertovali relativně málo, ale v létě vyrazili na turné Spojených státech a Evropě. Poprvé s sebou vezli pomocný personál, který se staral o vybavení, merchandising a také finanční záležitosti.

O rok později vydali své sedmé album Recipe For Hate, na kterém zkoušeli svůj tradiční punkový zvuk doplnit prvky alternativního rocku, grunge a dokonce i country. Recipe For Hate obsahuje asi nejznámější píseň Bad Religion - American Jesus, která byla napsána v reakci na válku v Zálivu a brala si na mušku "toxickou kombinaci religiozity a válečného štvaní". Na albu hostovali též Johnette Napolitano a Eddie Vedder z kapely Pearl Jam, který byl dlouholetým fanouškem kapely. Recipe For Hate vyšlo v roce 1993 před začátkem letního turné, na které Bad Religion vzali jako předkapelu Green Day.

Mainstream a odchod Gurewitze (1993–1994) 
V první polovině devadesátých let, v návaznosti na úspěch grungeové kapely Nirvana, začaly grunge,  alternativní rock a punk rock pronikat do mainstreamu. Hrály se v rádiích a televizích a velké nahrávací společnosti začaly s tvrdšími kytarovými kapelami podepisovat lukrativní smlouvy. Také písně Bad Religion Struck a Nerve a American Jesus se začaly hrát v mainstreamových rádiích, a kapele začaly chodit nabídky od velkých hudebních vydavatelství. Po dlouhém zvažování se nakonec rozhodli opustit Gurewitzův Epitaph Records a podepsali kontrakt s vydavatelstvím Atlantic Records, zahrnující závazek natočit čtyři alba. Atlanticu se natolik líbilo album Recipe For Hate, že se rozhodli vydat ho znova, třeba už bylo nějakou dobu v prodeji a již se ho prodalo přes 200 000 kusů. Přechod k velkému vydavatelství jim přinesl kritiku části fanoušků, ale také příliv nových. V roce 1993 nahráli skladbu Leaders and Followers na soundtrack k filmu Mladí muži za pultem Kevina Smitha.

Prvním albem nahraným pod smlouvou s vydavatelstvím Atlantic Records bylo Stranger Than Fiction. Díky penězům od nahrávací společnosti se skupině rozšířily možnosti, co se týče nahrávání.  Gurewitzovo studio vyměnili za lépe vybavené Rumbo Recorders. Album produkoval Andy Wallace, který měl za sebou spolupráci s Nirvanou a Rage Against The Machine, a kapela si spolupráci s ním velice pochvalovala. Nahrávání ale bylo poznamenané neustálými spory v kapele. Ačkoliv měli materiál alba dobře secvičený, trvalo nahrávání sedm týdnů, déle než u jakéhokoliv jiného alba skupiny.

Na albu hostovali Wayne Kramer z MC5, Tim Armstrong z Rancidu a Jim Lindberg z Pennywise. Oproti Recipe For Hate se kapela rozhodla méně experimentovat s různými styly, a aby čelila očekávaným výčitkám fanoušků, že se přechodem k Atlantic „zaprodala“, nešetřila na něm svižnými „vypalovačkami“. Neopustila ale své texty, které se dosti odlišovaly od „teenagerských“ témat skupin jako Green Day nebo The Offspring. Podle životopisce Bad Religion Jima Rulanda byly jejich texty „někdy sarkastické, někdy ironické, vždy ale podvratné a nutily posluchače přemýšlet. Zpochybňování norem a odmítání dogmat nebyly zrovna vzorcem na úspěch v populární hudbě.“

Na Stranger Than Fiction znovu vyšla píseň 21st Century (Digital Boy), původně vydaná již na Against the Grain, protože zástupci firmy Atlantic se obávali, že album neobsahuje žádný hit, a požádali skupinu, aby tuto skladbu nahrála znovu. Stranger Than Fiction se perfektně trefilo do aktuální vlny vlny popularity punku. Jen v USA se alba prodalo více než 500 000 kusů, a získalo tak zlatou desku. Časopis Guitar World ho zařadil mezi 10 nejlepších kytarových alb roku 1994. Koncertů v té době ale bylo málo - Graffin pracoval na své disertaci, Hetson koncertoval na turné s Circle Jerks, a Gurewitz byl velmi pracovně vytížený, neboť jeho vydavatelství Epitaph zažilo velký úspěch s albem Smash kapely The Offspring, a Gurewitz byl zavalen prací. Začal pít a brzy znovu propadl drogové závislosti.

Už během nahrávání a míchání Stranger Than Fiction narůstaly v kapele spory. Gurewitz byl chronicky unavený, cítil se nedoceněný a litoval, že souhlasil s tím, aby Bad Religion opustili Epitaph. Jeho drogový návyk se vymkl kontrole, záhy po vydání alba se pohádal s Bentleym a kapelu opustil. Oficiálním důvodem bylo velké pracovní vytížení, přičemž Atlantic požadoval, aby Bad Religion koncertovali ještě častěji.

Období po odchodu Gurewitze (1994–2000) 
Ačkoliv Bad Religion ztratili důležitého autora hudby a textů, Graffin neuvažoval o tom, že by kapelu na vrcholu slávy a komerčního úspěchu rozpustil. Ostatně podle smlouvy s Atlantic Records měli Bad Religion vydat ještě tři alba. Na Gurewitzův post nastoupil kytarista Brian Baker, který předtím působil například v Minor Threat nebo Dag Nasty. Kvůli angažmá v Bad Religion odmítl nabídku vyrazit na turné jako kytarista kapely R. E. M.

Vztah mezi Gurewitzem a kapelou byl po několik následujících let dost napjaté. Graffin měnil na koncertech text písně „Stranger Than Fiction“ a narážel v nich na Gurewitzovy problémy s návykovými látkami. Gurewitz se svou novou skupinou The Daredevils nahrál píseň Hate you (česky Nenávidím tě), který byla údajně namířena proti Jayovi Bentleymu.

V září 1994 vyrazili Bad Religion do Evropy na turné Ain't Life A Mystery Tour, první turné s Bakerem. Pětitýdenní šňůra zahrnovala koncerty v 11 zemích, z toho několikrát na festivalech před desetitisíci fanoušků. Na koncertě v San Sebastianu došlo k tragedii - klub procházel rekonstrukcí, oslabená nosná konstrukce sálu (provizorně podepřená hydraulickými zvedáky) nevydržela tíhu tisíců skákajících fanoušků, propadla se a lidé v publiku se zřítili do nižšího poschodí. Zraněných byly stovky, nikdo ale nezemřel. Kapela z incidentu vyvázla bez zranění. Po evropském turné následovalo severoamerické a poprvé v historii kapely i turné po Japonsku. V létě 1995 Bad Religion dělali předkapelu pro Pearl Jam v rámci jejich turné Vitalogy Tour. Na některých koncertech hráli před až stotisícovou návštěvou.

Po Gurewitzově odchodu zůstal jako autor hudby a textů sám Graffin. V té době neprožíval šťastné období – manželka se s ním rozvedla a nedařilo se mu ani ve vědecké kariéře. Kvůli přípravě alba The Gray Race (1996) se rozhodl přerušit svá doktorská studia. Album bylo podle Graffina nejemotivnější nahrávka Bad Religion. Za producenta alba Graffin vybral bývalého frontmana The Cars Rica Ocaseka, jelikož si cenil jeho zkušeností a písničkářského talentu, a při absenci Gurewitze chtěl mít za producenta někoho, kdo mu dovede nejen poradit, ale i poskytnout konstruktivní kritiku. Na hudbě k několika písním se autorsky podílel Brian Baker. Dvě písně pro The Gray Race napsal i Greg Hetson, ale kapela je odmítla nahrát. To způsobilo napětí mezi Hetsonem a zbytkem kapely, a v jednu chvíli dokonce Hetson oznámil svůj odchod z kapely. Nakonec se ale spory urovnaly a Hetson zůstal. Album přineslo kapele rádiové hity „A Walk“ a „Punk Rock Song“, ale v prodejnosti se nepřiblížilo k předchozím albu, prodalo se asi 140 000 kusů.
1. ledna 1997 vydali Bad Religion živé album Tested, obsahující živé nahrávky písní z turné v roce 1996, a také tři nové studiové nahrávky. Firma Atlantic Records, u které vydávali studiová alba, odmítla album vydat; nakonec vyšlo v Evropě u firmy Dragnet, vlastněné Sony. Do Spojených států se muselo nákladně dovážet. Brett Gurewitz vyjádřil své rozladění nad tím, že z 27 písní na albu byly pouze čtyři od něj, a nedostal tak příliš peněz za autorská práva.

Další album No Substance se netěšilo vřelému přijetí a to ani od fanoušků, ani od kritiků. Kritici spatřovali mimo jiné problém v absenci Gurewitzova kreativního ducha. Podle Bentleyho na začátku nahrávání alba neměla kapela prakticky žádný nový materiál, a písně vznikaly až ve studiu.

Podobným způsobem bylo napsáno i další album The New America (2000). K jeho produkování Graffin pozval Todda Rundgrena, který býval Graffinovým idolem. Avšak spolupráce s ním nebyla taková, jakou si kapela představovala. Bentley se k tomu vyjádřil takto: „Já ani Greg jsme neměli pocit, že bychom nějak postupovali. [...] Todd neměl Grega rád a Grega to štvalo. Setkal se se svým idolem a ukázalo se, že je to blbec! Nemyslím si, že by Toddovi na něčem záleželo.“

No Substance a New America se prodávala ještě hůř než The Gray Race. V roce 2004 uvedl Bentley, že tato dvě alba nepatří k nejlepším, a písně z nich proto Bad Religion příliš nehrají. Podobně se vyjádřil i v rozhovoru v roce 2010.

Po vydání New America vypršel kontrakt mezi kapelou a společností Atlantic. Atlantic ještě vydali kompilaci Punk Rock Songs, obsahující nahrávky z let 1994 až 2000. Mezitím opustil kapelu Bobby Schayer kvůli zranění ramene, kvůli kterému již nemohl bubnovat a byl nahrazen Brooksem Wackermanem (Suicidal Tendencies).

Návrat Gurewitze (2000–současnost) 
Po letech, kdy spolu Graffin a Gurewitz nemluvili, prolomil v roce 2000 Graffin led, zkontaktoval Gurewitze (který již od roku 1998 nebral drogy) a nabídl mu, aby napsal píseň na New America. Gurewitz přispěl skladbou Believe it, do skupiny se vrátil, a Bad Religion se vrátili k Epitaph Records. Graffin k tomu řekl: „Když Brett opustil kapelu bylo to pro mě trochu zklamání, ale nikdy mezi námi nebyla nějaká větší nevraživost. To samé ovšem nemůžu říct o zbytku kapely. Ale on a já jsme to opravdu chtěli zkusit znovu. A když jsme začali skládat, byli jsme opravdu nadšení, jak to bylo snadné, zábavné a přirozené.“ Gurewitz nicméně z důvodu svého pracovního vytížení vystupuje s kapelou pouze příležitostně a Bad Religion většinou hrají v pěti.

S navrátivším se Gurewitzem nahráli album The Process Of Belief (2002), které bylo kritikou přijato poměrně dobře – podle serveru Metacritic získalo průměrné skóre 74 bodů ze 100. Jejich další album The Empire Strike First, vydané v roce 2004, bylo silně zaměřené proti politice prezidenta George W. Bushe, zejména proti válce v Iráku. Obě alba byla velice dobře přijata fanoušky i kritikou, na rozdíl od alb vydaných pod Atlantic Records.
Skupina rovněž vydala digitálně remasterované verze svých dřívějších alb How Could Hell Be Any Worse?, Suffer, No Control, Against the Grain a Generator.

V roce 2006 vyšlo DVD Live at the Palladium, obsahující vystoupení z konce roku 2004 v Hollywoodu, rozhovory a několik videoklipů, a také Graffinovo druhé sólové album Cold as the Clay.
Album New Maps Of Hell bylo vydáno 10. července 2007, následující The Dissent of Man 28. září 2010 a desku True North dala skupina týden před oficiálním datem vydání (22. ledna 2013) celou zdarma k poslechnutí na portálu Youtube. Během turné v roce 2013 se začal dlouholetý kytarista Greg Hetson hrát čím dál hůře, až nakonec přestal s kapelou vystupovat, a Bad Religion odehráli několik koncertů pouze ve čtyřech. Turné místo něj dokončil Mike Dimkich z kapely The Cult. V lednu 2014 oznámil Bentley, že příchod Dimkiche namísto Hetsona je permanentní. V rozhovoru v roce 2022 Hetson přiznal, že příčinou jeho problémů a nuceného odchodu z kapely byla jeho závislost na lécích a drogách. První nahrávkou s Dimkichem bylo EP Christmas Songs.

V roce 2015 z Bad Religion odešel bubeník Brooks Wackerman, nahradil ho Jamie Miller. Prvním albem Bad Religion v nové sestavě se stalo Age of Unreason (2019). V roce 2020 se kapela rozhodla zrušit naplánované turné a celý rok nevystupovat z důvodu pandemie covidu-19. Zpočátku roku odehráli sérii virtuálních koncertů s názvem Decades. Od října 2021 se Bad Religion vrátili k živému vystupování.

Členové

Složení skupiny 
 Greg Graffin – Zpěv
 Brett Gurewitz – El. kytara, vokály (vystupuje s kapelou pouze občas)
 Brian Baker – El. kytara, vokály
 Jay Bentley – Baskytara, vokály
 Mike Dimkich – El. kytara
 Jamie Miller – Bicí

Bývalí členové 
 Jay Ziskrout – Bicí (1980–1982)
 Pete Finstone – Bicí (1982–1984, 1987–1992)
 Davy Goldman – Bicí (1983)
 John Albert – Bicí (1984–1985)
 Lucky Lehrer – Bicí (1986–1987)
 Bobby Schayer – Bicí (1992–2001)
 Paul Dedona – Basa (1983)
 Tim Gallegos – Basa (1985)
 Greg Hetson – El. kytara (1984–2013)
 Brooks Wackerman – Bicí (2001–2015)

Diskografie

Alba 
 1982 – How Could Hell Be Any Worse
 1983 – Into the Unknown
 1988 – Suffer
 1989 – No Control
 1991 – Against the Grain
 1992 – Generator
 1993 – Recipe for Hate
 1994 – Stranger Than Fiction
 1996 – The Gray Race
 1998 – No Substance
 2000 – The New America
 2002 – The Process of Belief
 2004 – The Empire Strikes First
 2007 – New Maps Of Hell
 2010 – The Dissent of Man
 2013 – True North
 2019 – Age Of Unreason

Živá alba 
 1997 – Tested
 2010 – 30 Years Live

EP 
 1981 – Bad Religion
 1985 – Back to the Known
 2013 – Chritmas Songs

Výběry 
 1992 – '80-'85 (Best of 1980–1985)
 1995 – All Ages
 2002 – Punk Rock Songs (Studiový výběr/Live + Biohazard, věci na které měly práva u SONY)

Singly 
 1992 – Atomic Garden (Vinyl)
 1992 – Generator (CD)
 1993 – American Jesus (Vinyl)
 1994 – 21st Century (Digital Boy) (CD)
 1994 – 21st Century (Digital Boy) (CD2)
 1994 – 21st Century (Digital Boy) (vinyl 12")
 1994 – Stranger Than Fiction (CD)
 1994 – Stranger Than Fiction (Vinyl)
 1995 – 21st Century (Digital Boy) (vinyl 10")
 1995 – Infected (CD1)
 1995 – Infected (CD2)
 1995 – Infected (Digipack)
 1995 – Infected (Live EP)
 1996 – A Walk (CD)
 1996 – Punk Rock Song (CD)
 1996 – Punk Rock Song (Vinyl)
 1996 – The Streets of America (CD)
 1997 – Dream of Unity (CD)
 1998 – Raise Your Voice (CD1)
 1998 – Raise Your Voice (CD2)
 2000 – The New America (CD)
 2002 – Broken (CD)
 2002 – Broken (Vinyl)
 2004 – Los Angeles Is Burning

Video/DVD 
 1990 – Along The Way
 1996 – The Riot
 2004 – Punk rock songs – The epic years DVD
 2006 – Live at the Palladium

Odkazy

Poznámky

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
  www.badreligion.com – Oficiální stránky
  www.TheBRPage.net – The Bad Religion Page
  www.facebook.com/badreligion – Bad Religion na Facebooku
  www.myspace.com/badreligion – Bad Religion na MySpace

 
Americké rockové skupiny
Rockové hudební skupiny
Americké punkové skupiny
Hardcoreové hudební skupiny
Hudební skupiny založené v roce 1979
Hudební skupiny 1970–1979
Hudební skupiny 1980–1989
Hudební skupiny 1990–1999
Hudební skupiny 2000–2009
Hudební skupiny 2010–2019