alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Jaderná fúze

Jaderná či nukleární fúze je typ jaderné reakce, při které dochází ke slučování atomových jader lehčích prvků v jádra těžších prvků a zároveň k uvolnění energie. Termojaderná fúze probíhající za vysokých teplot je zdrojem energie většiny hvězd včetně Slunce. Jaderná fúze je v principu opakem štěpení jader těžkých prvků.

Proti slučování jader působí odpudivá elektrická interakce (obě jádra jsou kladně nabitá). Dostanou-li se však lehká jádra dostatečně blízko k sobě, aby překonala Coulombovu bariéru, převládne nad elektrickou silou přitažlivá jaderná síla a obě jádra se sloučí. Rozdíl mezi klidovými hmotnostmi jader před a po sloučení se uvolní ve formě energie.

Termonukleární fúze 

Jedním ze způsobů, jak může fúze probíhat, je působení vysoké teploty a tlaku, kdy do sebe jádra mohou narazit s dostatečnou energií k překonání coulombovské bariéry. V tom případě mluvíme o termonukleární fúzi.

V jádru Slunce a dalších menších hvězd hlavní posloupnosti probíhá takzvaný proton-protonový cyklus, kdy se slučují samotné protony (jádra vodíku) na helium. U větších hvězd ke stejné proměně dochází cyklem C-N-O.

Ve starších hvězdách dále dochází k 3-alfa reakci, kdy se protonovým cyklem vytvořené helium přeměňuje na uhlík. Ve větších hvězdách pak fúzemi vznikají i další prvky jako je neon, kyslík nebo křemík. Nejtěžší prvek vznikající ve hvězdách termonukleární fúzí je železo, které má příliš silné vazby (fúze energii neprodukuje, ale spotřebovává) a při jeho nahromadění dochází ke gravitačnímu kolapsu a explozi supernovy. Těžší prvky ve vesmíru vznikají jinými typy nukleosyntézy, například při této explozi.

Jaderná fúze za studena 

Existují také jaderné fúze bez použití vysokých teplot, nicméně není známý způsob, jak je uplatnit jako zdroj energie. Mezi tyto způsoby patří např. mionová katalýza, pyroelektrická fúze a některé další.

Využití v energetice 

Snaha po využití jaderné fúze jako zdroj energie je předmětem bádání, jehož cílem je vytvořit fúzní reaktor. K tomuto zkoumání slouží zejména tokamaky a stelarátory.

Jednorázovou jadernou fúzní reakci není těžké vyvolat (lze jí dosáhnout např. elektrickým výbojem), je ale obtížné udržet ji v reaktoru po delší dobu a zajistit kladnou bilanci získané energie ku dodané.

Reakce teoreticky použitelná pro výrobu energie na Zemi je syntéza deuteria a tritia:
 
D + T → 4He + n

Deuterium je v přírodě běžně se vyskytující izotop vodíku. Ve svém jádře obsahuje jeden proton a jeden neutron. Tritium je izotop vodíku, který oproti deuteriu obsahuje ještě jeden neutron navíc. Vyskytuje se velmi vzácně, protože jeho poločas rozpadu je 12 let.

Odkazy

Reference

Související články 
 Nukleosyntéza

Externí odkazy 
 

 
Fyzika částic
ISO 3166-2:UY

Kódy ISO 3166-2 pro Uruguay identifikují 19 departmentů (stav v roce 2015). První část (UY) je mezinárodní kód pro Uruguay, druhá část sestává ze dvou písmen identifikujících department.

Seznam kódů 
 UY-AR Artigas (Artigas)
 UY-CA Canelones (Canelones)
 UY-CL Cerro Largo (Melo)
 UY-CO Colonia (Colonia)
 UY-DU Durazno (Durazno)
 UY-FD Florida (Florida)
 UY-FS Flores (Trinidad)
 UY-LA Lavalleja (Minas)
 UY-MA Maldonado (Maldonado)
 UY-MO Montevideo (Montevideo)
 UY-PA Paysandu (Paysandú)
 UY-RN Río Negro (Fray Bentos)
 UY-RO Rocha (Rocha)
 UY-RV Rivera (Rivera)
 UY-SA Salto (Salto)
 UY-SJ San José (San José)
 UY-SO Soriano (Mercedes)
 UY-TA Tacuarembó (Tacaurembó)
 UY-TT Treinta y Tres (Treinta y Tres)

Související články 
 ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
 ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na internetu.

UY
Uruguay
Oxid boritý

Oxid boritý je bezbarvá nebo bílá amorfní nebo krystalická pevná látka bez zápachu.

Příprava 
Oxid boritý se sice dá připravit spalováním elementárního bóru v proudu kyslíku

4 B + 3 O2 → 2 B2O3,

ale v praxi se většinou připravuje žíháním čisté kyseliny borité, která tak ztrácí vodu a mění se na svůj anhydrid

2 H3BO3 → B2O3 + 3 H2O.

Vlastnosti 
V pevném skupenství je oxid boritý polymerní látka, tvořená vzájemně propojenou sítí kovalentně vázaných atomů boru a kyslíku. V případě amorfní (sklovité) modifikace je základní strukturní jednotkou šestičlenný oxoboranový cyklus (viz horní vzorec v infoboxu) tvaru rovinného šestiúhelníku. krystalická forma krystaluje v trojklonné soustavě (prostorová grupa symetrie P31, elementární buňka a = 43,36 pm, c = 83,40 pm); elementární buňka krystalové mřížky obsahuje šest atomů bóru a devět atomů kyslíku. V plynné fázi je sloučenina pravděpodobně tvořena molekulami B4O6 s tricyklickým uspořádáním (viz spodní vzorec v infoboxu).

Látka je silně hygroskopická, ve vodě se snadno rozpouští za vzniku kyseliny borité

 B2O3 + 3 H2O → 2 H3BO3.

Z oxidu boritého je možno připravit elementární bór redukcí některými kovy, např. hořčíkem

B2O3 + 3 Mg → 2 B + 3 MgO.

Podobně se dá redukce na elementární bór provést sodíkem, draslíkem nebo hliníkem. Redukcí uhlíkem se čistý bór připravit nedá, neboť vyredukovaný prvek se s uhlíkem okamžitě slučuje za vzniku karbidu boru

2 B2O3 + 7 C → B4C + 6 CO.

Zahřívá-li se oxid boritý s uhlíkem za přítomnosti chlóru, vzniká chlorid boritý:

 B2O3 + 3 C + 3 Cl2 → 2 BCl3 + 3 CO.

Působením fluorovodíku na oxid boritý vzniká fluorid boritý

B2O3 + 6 HF → 2 BF3 + 3 H2O,

případně při nadbytku fluorovodíku vzniká kyselina tetrafluoroboritá

B2O3 + 8 HF → 2 HBF4 + 3 H2O.

Použití 
Oxid boritý má široké využití, zejména jako
 tavidlo při výrobě skla;
 součást směsí pro přípravu glazur porcelánových a keramických výrobků;
 surovina pro výrobu boru, karbidu boru;
 chemická surovina pro výrobu dalších sloučenin bóru;
 aditivum při výrobě materiálu pro optická vlákna.

Fyziologické působení 
Oxid boritý není vysloveně jedovatý. Vzhledem k tomu, že s vodou reaguje za vzniku slabé kyseliny borité, může však ve větších dávkách způsobit podráždění sliznic nebo očí. Při požití ve větším množství může vyvolat nevolnost, žaludeční bolesti, zvracení, případně průjem.

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 

Borité sloučeniny
Boritý
Tabák

Tabák (Nicotiana) je rod rostlin z čeledi lilkovité. Pochází z Ameriky. Tabák je ale také pojmenování pro známý produkt z listů této rostliny. V listech je obsažen alkaloid nikotin, kvůli kterému se tabák užívá ve formě cigaret, doutníků a pro použití v dýmkách. Do Evropy se tabák dostal z Ameriky díky Walterovi Raleighovi v době vlády anglické královny Alžběty I.

Pěstování 
V současné době se tabák pěstuje nejen v oblasti původu, ale celkem v 117 zemích světa, kde je 33 milionů pěstitelů, v podstatě po celém světě, v pásmu 45° s.š. a 30° j.š. na ploše přibližně 5,14 milionů hektarů. Tabáková pole najdeme i v Německu, na Slovensku a Polsku. V Česku se tabák také pěstoval, ale pouze do roku 1994.

V minulosti byla největším producentem tabáku Severní Amerika – zejména USA. V současné době jsou velkými pěstiteli Čína, Indie, Brazílie, ale i africké země, jako jsou Zimbabwe, Malawi, Kamerun. Z početné řady druhů tabáků se pro pěstování hodí k výrobním účelům jen dva druhy, a to tabák virginský (Nicotiana tabaccum) a tabák selský (Nicotiana rustica).

Pěstování tabáku může mít také negativní důsledky na životní prostředí, typicky kvůli používání chemikálií či deforestaci.

Průmyslové využití tabáku 

Z hlediska hospodářského hodnotíme tabák jako důležitou surovinu pro průmyslové zpracování. Tabák poskytuje průmyslu nejen listy, ale i semena a stvoly. Tabákové listy jsou především surovinou pro tabákový průmysl, ale jsou zároveň důležitou surovinou pro chemický průmysl. Z listů se vyrábí nikotin, anabasin, kyselina jablečná, kyselina citrónová a chlorofyl. Tyto výrobky se mohou vyrábět z různých tabákových odpadů nebo z celých listů speciálně pěstovaných odrůd, jako je:

 Nicotiana rustica – alkaloid nikotin, kyselina jablečná a citrónová
 Nicotiana glauca – alkaloid anabasin
 Nicotiana glutinosa – alkaloid nornikotin
 Nicotiana longiflora – alkaloid nornikotin

Tabákové květy jsou důležitou surovinou pro získání vonných látek pro kosmetický průmysl. Jedná se především o odrůdy Nicotiana affinis a Nicotiana sandereae. Tabákové semeno se lisuje a vylisovaný olej je výchozí surovinou laků a fermeží, ale po úpravě se dají i konzumovat. Pokrutiny po lisování semen jsou dobrým krmivem pro zemědělská zvířata. Stvol je surovinou pro výrobu celulózy nebo může sloužit jako otop.

Zástupci 
 tabák selský (Nicotiana rustica)
 tabák křídlatý (Nicotiana alata)
 tabák virginský (Nicotiana tabacum)

Fotografie

Reference

Externí odkazy 
 
 
 Botanika Wendys
 Botany.cz

 
Plodiny
Psychoaktivní rostliny
Lilkovité
Jedovaté rostliny
Pierre (Jižní Dakota)

Pierre je hlavní město Jižní Dakoty, státu USA. Jeho rozloha je 33,7 km².

Historie 
Město bylo založeno na řece Missouri v roce 1880, roku 1889 se stalo hlavním městem státu.

Demografie 
Podle sčítání lidu z roku 2010 zde žilo 13 646 obyvatel.

Rasové složení 
 85,1% Bílí Američané
 0,5% Afroameričané
 10,9% Američtí indiáni
 0,6% Asijští Američané
 0,0% Pacifičtí ostrované
 0,5% Jiná rasa
 2,4% Dvě nebo více ras

Obyvatelé hispánského nebo latinskoamerického původu, bez ohledu na rasu, tvořili 1,9% populace.

Struktura obyvatelstva podle věku 
 0-18 … 27,2 %
 18-24 … 6,5 %
 25-44 … 28,6 %
 45-64 … 23,6 %
 65+ … 14,1 %

Ekonomika 
HDP na 1 obyvatele je $20 462. Průměrný příjem každé domácnosti je zde $42 962, a průměrný příjem rodiny je $52 144. Muži vydělávají v průměru $32 969 oproti průměrným $22 865 které vydělají ženy. 7,8 % lidí v Pierre žije pod hranicí chudoby, z toho 7,9 % obyvatel mladších 18 let a 9,2 % obyvatel starších 65 let.

Galerie

Reference

Externí odkazy 
 
 Oficiální stránky města
 Hospodářská komora města Pierre (Chamber of Commerce)
 The Capital Journal - Pierrské noviny

Města v Jižní Dakotě
Hlavní města států v USA
Sídla založená roku 1880
Zápalná teplota

Pojem zápalná teplota se podle kontextu používá v různých významech.

 Teplota vzplanutí značí nejnižší teplotu látky, při níž lze páry při povrchu zapálit. Páry se však rychle spotřebují a hoření dále neprobíhá.
 Teplota hoření značí nejnižší teplotu látky, při níž se vyvíjí dostatek par, aby látka po iniciaci sama trvale hořela.
 Teplota vznícení značí nejnižší teplotu, při níž se látka samovolně zapálí a hoří.
 Ve fyzice plazmatu označuje teplotu, při níž se v plazmatu nastartuje termonukleární fúze.
ISO 3166-2:UZ

Kódy ISO 3166-2 pro Uzbekistán identifikují 12 provincií, 1 autonomní republiku a 1 město (stav v roce 2015). První část (UZ) je mezinárodní kód pro Uzbekistán, druhá část sestává ze dvou písmen identifikujících jednotlivá území.

Seznam kódů 
 UZ-AN Andižan (Andižan)
 UZ-BU Buchara (Buchara) 
 UZ-FA Fergana (Fergana)
 UZ-JI Džizak (Džizak) 
 UZ-NG Namangan (Namangan)
 UZ-NW Navoi (Navoi) 
 UZ-QA Kaškadarja (Karši) 
 UZ-QR Karakalpacká autonomní republika  (Nukus)
 UZ-SA Samarkand (Samarkand)
 UZ-SI Sirdarja (Gulistan) 
 UZ-SU Surchandarja (Termes)
 UZ-TK Taškent (město) 
 UZ-TO Taškent (provincie) 
 UZ-XO Charazm (Urgenč)

Související články 
 ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
 ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na internetu.

UZ
Administrativní dělení Uzbekistánu
ISO 3166-2:WS

Kódy ISO 3166-2 pro Samou identifikují 11 regionů (stav v roce 2015). První část (WS) je mezinárodní kód pro Samou, druhá část sestává ze dvou písmen identifikujících region.

Seznam kódů 
 WS-AA A'ana
 WS-AL Aiga-i-le-Tai
 WS-AT Atua
 WS-FA Fa'aaaleleaga
 WS-GE Gaga'emauga
 WS-GI Gagaifomauga
 WS-PA Palauli
 WS-SA Satupa'itea
 WS-TU Tuamasaga
 WS-VF Va'a-o-Fonoti
 WS-VS Vaisigano

Související články 
 ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
 ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na internetu.

WS
Samoa
ISO 3166-2:YE

Kódy ISO 3166-2 pro Jemen identifikují 21 guvernorátů a 1 obec hlavního města (stav v listopadu 2015). První část (YE) je mezinárodní kód pro Jemen, druhá část sestává ze dvou písmen identifikujících kraj.

Seznam kódů
 YE-SA město San'á
 YE-AB Abyan (Zinjibár)
 YE-AD 'Adan (Adan)
 YE-AM 'Amrán (Amrán)
 YE-BA Al-Bayddá' (Al-Bayddá')
 YE-DA Ad-Ddáli' (Ad-Ddáli')
 YE-DH Dhamár (Dhamár)
 YE-HD Hhaddramawt (Al-Mukallá)
 YE-HJ Hajjah (Hajjah)
 YE-HU Al-Hhudaydah (Al-Hhudaydah)
 YE-IB Ibb (Ibb)
 YE-JA Al Jawf (Al-Hhazm)
 YE-LA Lahij (Tuban)
 YE-MA Má'rib (Má'rib)
 YE-MR Al-Mahrah (Al-Ghayddah)
 YE-MW Al-Mahwít (Al-Mahwít)
 YE-SD Ssa'dah (Ssa'dah)
 YE-SH Shabwah ('Ataq)
 YE-SN Ssana'á (Ssana'á)
 YE-SU Sokotra (Hadibu)
 YE-RA Raymah (Raima)
 YE-TA Ta'izz (Ta'izz)

Související články
ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na  internetu.

YE
Jemen
Chráněná krajinná oblast Český les

Český les je chráněná krajinná oblast v Plzeňském kraji v České republice.

CHKO Český les má rozlohu 473 km², která je z 80 % pokryta lesem. Zahrnuje nejcennější území příhraničního pásu hor Českého lesa od Broumova v okrese Tachov až po Českou Kubici v okrese Domažlice. Do roku 1990 ležela velká část území CHKO v hraničním pásmu, a proto se v něm zachovala nenarušená příroda. CHKO Český les se skládá ze dvou částí, rozdělených tělesem dálnice D5. Je součástí euroregionu Egrensis.

Na řadě míst se zachovaly původní cenné bučiny, vzácná rašeliniště s porosty borovice blatky a pestré květnaté louky a pastviny. Z chráněných živočichů zde žije např. ohrožená vydra říční, tetřívek obecný, rys ostrovid (Lynx lynx) a bobr evropský.

V CHKO Český les je  národní přírodní památka Na požárech, která navazuje na německé chráněné území Moorwälder bei Leßlohe. Dále je zde řada přírodních rezervací a přírodních památek.

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 

 
Český les
 
Chráněná území v okrese Tachov
Chráněná území v okrese Domažlice
Chráněná území na česko-německé státní hranici
Chráněná území v Česku vyhlášená roku 2005
ISO 3166-2:ZA

Kódy ISO 3166-2 pro Jihoafrickou republiku identifikují 9 provincií (stav v roce 2020). První část (ZA) je mezinárodní kód pro Jihoafrickou republiku, druhá část sestává ze dvou či tří písmen identifikujících provincii.

Seznam kódů 
 ZA-EC Východní Kapsko (Eastern Cape/Oos-Kap, Bisho)
 ZA-FS Svobodný stát (Free State/Vrystaat, Bloemfontein)
 ZA-GP Gauteng (Johannesburg)
 ZA-LP Limpopo (Polokwane)
 ZA-MP Mpumalanga (Nelspriut)
 ZA-NC Severní Kapsko (Northern Cape/Noord-Kaap, Kimberley)
 ZA-KNL KwaZulu-Natal (Pietermaritzburg)
 ZA-NW Severozápadní provincie (North-West/Noordwes, Mafikeng)
 ZA-WC Západní Kapsko (Western Cape/Wes-Kaap, Kapské Město)

Související články 
 ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
 ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na internetu.

ZA
Jihoafrická republika
ISO 3166-2:ZW

Kódy ISO 3166-2 pro Zimbabwe identifikují 10 provincií (stav v roce 2015). První část (ZW) je mezinárodní kód pro Zimbabwe, druhá část sestává ze dvou písmen identifikujících provincii.

Seznam kódů 
 ZW-BU Bulawayo
 ZW-HA Harare
 ZW-MA Manica (Mutare)
 ZW-MC Centrální Mašonsko (Bindura)
 ZW-ME Východní Mašonsko (Marondera)
 ZW-MW Západní Mašonsko (Chinhoyi)
 ZW-MI Midlands (Gweru)
 ZW-MN Severní Matabele (Bulawayo)
 ZW-MS Jižní Matabele (Gwanda)
 ZW-MV Masvingo (Masvingo)

Související články 
 ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
 ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na internetu.

ZW
Zimbabwe
ISO 3166-2:TN

Kódy ISO 3166-2 pro Tunisko identifikují 24 guvernorátů (stav v roce 2015). První část (TN) je mezinárodní kód pro Tunisko, druhá část sestává ze dvou čísel identifikujících region.

Seznam kódů 
 TN-11 Tunis
 TN-12 L'Ariana
 TN-13 Ben Arous
 TN-14 La Manouba
 TN-21 Nabeul
 TN-23 Bizerte
 TN-31 Béja
 TN-32 Jendouba
 TN-33 Le Kef
 TN-34 Siliana
 TN-41 Kairouan
 TN-42 Kasserine
 TN-43 Sidi Bouzid
 TN-51 Sousse
 TN-52 Monastir
 TN-53 Mahdia
 TN-61 Sfax
 TN-71 Gafsa
 TN-72 Tozeur
 TN-73 Kebili
 TN-81 Gabès
 TN-82 Medenine
 TN-83 Tataouine

Související články 
 ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
 ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na internetu.

TN
Tunisko
ISO 3166-2:BD

Kódy ISO 3166-2 pro Bangladéš identifikují 64 regionů a 8 oblastí. První část (BD) je mezinárodní kód pro Bangladéš, druhá část sestává ze dvou čísel identifikujících region nebo jednoho písmene v případě oblastí.

Seznam kódů

Oblasti 
 BD-C Dháka
 BD-B Čattagrám
 BD-E Rádžašáhí
 BD-A Barišál
 BD-D Khulaná
 BD-G Silét
 BD-F Rangpur
 BD-H Mymensingh

Regiony 
 BD-01 Bandarban
 BD-02 Barguna
 BD-03 Bogra
 BD-04 Brahmanbáríja
 BD-05 Bagerhat
 BD-06 Barisal
 BD-07 Bhola
 BD-08 Comilla
 BD-09 Čándpur
 BD-10 Čitágong
 BD-11 Cox's Bazar
 BD-12 Čuadanga
 BD-13 Dháka
 BD-14 Dinadžpur
 BD-15 Faridpur
 BD-16 Feni
 BD-17 Gopalgaňdž
 BD-18 Gazipur
 BD-19 Gaibanda
 BD-20 Habigaňdž
 BD-21 Džámálpur
 BD-22 Džásohar
 BD-23 Dženaidá
 BD-24 Džaipurhat
 BD-25 Džalakati
 BD-26 Kišoregaňdž
 BD-27 Khulna
 BD-28 Kurigram
 BD-29 Khagračari
 BD-30 Kuštija
 BD-31 Lakšmipur
 BD-32 Lalmonirhat
 BD-33 Manikgaňdž
 BD-34 Maimensigh
 BD-35 Munšigaňdž 
 BD-36 Madaripur
 BD-37 Magura
 BD-38 Moulvibazar
 BD-39 Meherpur
 BD-40 Nárájangaňdž
 BD-41 Netrakona
 BD-42 Narsingdi
 BD-43 Narail
 BD-44 Natore
 BD-45 Nawabgaňdž
 BD-46 Nilphamari
 BD-47 Noakhálí
 BD-48 Naogaon
 BD-49 Pábna
 BD-50 Pirodžpur
 BD-51 Patuakhálí
 BD-52 Pančagarh
 BD-53 Rádžbari
 BD-54 Rádžšáhí
 BD-55 Rangpur 
 BD-56 Rangamati
 BD-57 Šerpur
 BD-58 Satkhira
 BD-59 Siradžgaňdž 
 BD-60 Sylhet
 BD-61 Sunamgaňdž
 BD-62 Šariatpur
 BD-63 Tangail
 BD-64 Thakurgaon

Související články 
 ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
 ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na internetu.

BD
Bangladéš
Regulární graf

V teorii grafů je regulární graf (pravidelný) takový graf, jehož všechny vrcholy mají stejný stupeň. Regulární graf s vrcholy, které mají stupeň k, se nazývá k-regulární.

Regulární grafy stupně nejvýše 2 lze jednoduše popsat: 0-regulární graf se skládá ze samostatných vrcholů (bez hran), 1-regulární ze samostatných hran a 2-regulární ze samostatných cyklů. 3-regulární graf se nazývá kubický.

Silně regulární graf je takový graf, v němž má každá dvojice sousedních vrcholů stejný počet k společných sousedů a každá dvojice nesousedních vrcholů stejný počet n společných sousedů. Nejmenší regulární graf, který není silně regulární, je cyklický graf na 6 vrcholech.

Úplný graf Kn je silně regulární pro libovolné n.

Externí odkazy 
 

Typy grafů
ISO 3166-2:BG

Kódy ISO 3166-2 pro Bulharsko identifikují 28 oblastí (stav v roce 2015). První část (BG) je mezinárodní kód pro Bulharsko, druhá část sestává ze dvou čísel identifikujících oblast.

Seznam kódů 
 BG-01 Blagoevgrad
 BG-02 Burgas
 BG-03 Varna
 BG-04 Veliko Tărnovo
 BG-05 Vidin
 BG-06 Vraca
 BG-07 Gabrovo
 BG-08 Dobrič
 BG-09 Kardžali
 BG-10 Kjustendil
 BG-11 Loveč
 BG-12 Montana
 BG-13 Pazardžik
 BG-14 Pernik
 BG-15 Pleven
 BG-16 Plovdiv
 BG-17 Razgrad
 BG-18 Ruse
 BG-19 Silistra
 BG-20 Sliven
 BG-21 Smoljan
 BG-22 Sofie
 BG-23 Provincie Sofie
 BG-24 Stara Zagora
 BG-25 Tărgovište
 BG-26 Chaskovo
 BG-27 Šumen
 BG-28 Jambol

Související články 
ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na internetu.

BG
Administrativní dělení Bulharska
ISO 3166-2:BH

Kódy ISO 3166-2 pro Bahrajn identifikují 4 guvernoráty (stav v listopadu 2015). První část (BH) je mezinárodní kód pro Bahrajn, druhá část sestává ze dvou čísel identifikujících region.

Seznam kódů
 BH-13 Al Manāmah (guvernorát hlavního města)
 BH-14 Al Janūbīyah (jižní guvernorát)
 BH-15 Al Muḩarraq (guvernorát Muharraq)
 BH-17 Ash Shamālīyah (severní guvernorát)

Související články 
.bh, doména nejvyššího řádu Bahrajnu.
ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na  internetu.

BH
Bahrajn
ISO 3166-2:CI

Kódy ISO 3166-2 pro Pobřeží slonoviny identifikují 12 distriktů a 2 autonomní distrikty (stav v listopadu 2015). První část (CI) je mezinárodní kód pro Pobřeží slonoviny, druhá část sestává ze dvou čísel identifikujících region.

Seznam kódů
 CI-AB Abidžan (autonomní distrikt)
 CI-YM Yamoussoukro (autonomní distrikt)
 CI-BS Bas-Sassandra
 CI-CM Comoé
 CI-DN Denguélé
 CI-GD Gôh-Djiboua 
 CI-LC Lacs
 CI-LG Lagunes
 CI-MG Montagnes
 CI-SM Sassandra-Marahoué 
 CI-SV Savanes
 CI-VB Vallée du Bandama
 CI-WR Woroba 
 CI-ZZ Zanzan

Související články
ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na  internetu.

CI
Pobřeží slonoviny
Naberežnyje Čelny

Naberežnyje Čelny (tatarsky: Яр Чаллы/Yar Çallı, rusky: На́бережные Челны́) je přístavní město v Ruské federaci, druhé největší město republiky Tatarstán.

Obyvatelstvo 

V Naberežných Čelnách žilo k 1. lednu 2011 513 200 obyvatel, jedná se o 30. největší město Ruské federace. Počet obyvatel mnohonásobně stoupl v průběhu 70. a 80. let 20. století v souvislosti s výstavbou automobilky Kamaz. Národnostní složení: Tataři 47,4 %, Rusové 44,9 %, Čuvaši 1,9 %, Ukrajinci 1,3 %, Baškiři 1,2 %.

Poloha 
Město leží na řece Kama, 225 km východně od Kazaně.

Historie 
Naberežnyje Čelny se stalo městem v roce 1931, založeno bylo ale už roku 1640. Mezi lety 1982 - 1988 bylo přejmenováno na Brežněv podle zesnulého generálního tajemníka KSSS Leonida Brežněva.

Průmysl 
Ve městě sídlí společnost Kamaz (KAMskij Avtomobilnyj Zavod), výrobce ruských nákladních automobilů. Nedaleko města se nachází přehradní nádrž.

Rodáci 
 Naděžda Kibardina - čtyřnásobná mistryně světa v cyklistice
 Gulnara Samitovová-Galkinová - atletka, světová rekordmanka v běhu na 3000 m překážek

Reference

Externí odkazy 
 

Města v Tatarstánu
Přejmenovaná sídla v Rusku
ISO 3166-2:CN

Kódy ISO 3166-2 pro Čínskou lidovou republiku identifikují 23 provincií (včetně Tchaj-wanu), 4 přímo spravovaná města, 5 autonomních oblastí a 2 zvláštní autonomní oblasti (stav v roce 2017). První část (CN) je mezinárodní kód pro Čínu, druhá část sestává ze dvou písmen identifikujících provincii nebo oblast.

Seznam kódů

Odkazy

Poznámky

Související články 
 ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
 ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na internetu.

CN
Čína
Silně souvislá komponenta

Silně souvislá komponenta (též kvazikomponenta) je takový maximální podgraf orientovaného grafu, v němž pro každou dvojici vrcholů u, v existuje sled.

Definice 
Nechť G = (V, E) je orientovaný graf. Podgraf G' grafu G se nazývá silně souvislá komponenta (SSK) grafu G, pokud platí:
 G' je silně souvislý.
 G' je maximální, tj. neexistuje žádný silně souvislý podgraf G" různý od G', který by obsahoval podgraf G'.

Vlastnosti 
 SSK grafu GT (transponovaný graf ke G) jsou transponované SSK grafu G
 SSK lze hledat pomocí algoritmu prohledávání do hloubky
 Množiny vrcholů indukující SSK tvoří rozklad množiny vrcholů V celého grafu. To znamená, že každý vrchol se nachází v právě jedné komponentě silné souvislosti.
 Pokud kontrahujeme hrany v jednotlivých SSK, dostaneme kondenzaci grafu. Její výsledek je vždy acyklický graf.

Související články 
 Klika – podgraf, kde je místo sledu požadována přímá hrana

Grafové pojmy
Stanislav Neumann (básník)

Stanislav Neumann (17. října 1927 Praha – 18. září 1970 Praha) byl český básník, syn herce Stanislava Neumanna, vnuk S. K. Neumanna. Jeho synem je francouzský režisér Stan Neumann.

Život 
Studoval na gymnáziu v Praze, roku 1945 byl zatčen a uvězněn, proto maturoval až o rok později, po maturitě odjel do Paříže, kde začal studovat na Sorbonně. Roku 1947 ho KSČ vyzvala k návratu a on pak rok pracoval v Ústředním výboru Svazu české mládeže.

V roce 1949 se stal šéfredaktorem Státního nakladatelství dětské knihy, kde působil až do roku 1951. Poté se stal redaktorem časopisu Československý voják, kde pracoval do roku 1955, kdy začal působit ve Svazu československé mládeže. Roku 1958 byl jmenován vedoucím redaktorem časopisu Práce mladých.

Roku 1963 byl jmenován druhým tajemníkem velvyslanectví ve Varšavě, kterým zůstal až do svého povýšení (1967), kdy se stal prvním tajemníkem. Roku 1969 se musel vrátit do Prahy, kde po krátké léčbě na psychiatrii spáchal sebevraždu.

Zanechal list na rozloučenou, kde uvedl, že nemohl žít beze strany, ani se stranou, která vládne totalitními metodami, zakazuje mladým lidem studovat a vylučuje ze svých řad poctivé komunisty. Vyčítal si, že nezemřel již na jaře roku 1945 se svými druhy z odbojové skupiny Předvoj (byl s nimi vězněn v Terezíně). Citace z Neumannova posledního dopisu nejsou doslovné, jde o ústně sdělené svědectví autorových přátel.

Dílo 
Jeho básně lze označit za servilnější vůči komunistickému režimu, než bylo běžné u jiných autorů. Pozdější reportáže jsou sice oslavou socialismu, ale už nejsou psány v tak optimistickém duchu. Mimo vlastní tvorbu též překládal z ruštiny a polštiny.

Básnické sbírky 
 Sto deset procent štěstí, 1947
 Písně o Stalinu, 1949
 Píseň o lásce a nenávisti, 1952

Reportáže 
 Festivalová setkání, 1959
 Neexotická Kuba, 1961

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 

Čeští političtí spisovatelé
Čeští básníci
Překladatelé do češtiny
Čeští překladatelé z ruštiny
Čeští překladatelé z polštiny
Spisovatelé socialistického realismu
Narození v roce 1927
Úmrtí v roce 1970
Sebevraždy v Česku
Muži
Narození 17. října
Narození v Praze
Úmrtí v Praze
Úmrtí 18. září
Pohřbení na Vinohradském hřbitově
Lagrangeova věta (teorie grup)

Lagrangeova věta je základní tvrzení z teorie grup, jehož důsledkem je, že řád každého prvku či podgrupy dělí řád grupy. To znamená, že například grupa řádu 15 může mít prvky řádu 1, 3, 5 a 15, avšak nikoliv třeba 7. Věta nese jméno význačného matematika, Josepha Louise Lagrange.

Přesné znění 
Pro grupu G a její podgrupu H platí:

 , kde |X| značí řád grupy X a [G:H] index grupy (počet levých cosetů H v G).

Důkaz 
Nejprve ukážeme, že levé cosety  tvoří dohromady pro  rozklad množiny G. Protože , nepochybně levé cosety obsahují všechny prvky G. Abychom ukázali, že neobsahují žádný prvek dvakrát, předpokládejme naopak  pro nějaké . Jinými slovy pro nějaká  musí být . Vynásobením na pravé straně prvkem  dostaneme
. Pro jednoduchost provedeme substituci . Vzhledem k definici podgrupy , a proto

.

, neboť rovněž , a tudíž každý prvek v yH je obsažen v xH. Symetrickým postupem bychom získali , a proto .
Z čehož plyne, že cosety gH tvoří rozklad G.

Abychom ukázali, že řád všech cosetů je totožný, najdeme bijektivní zobrazení f z H na xH pro . Definujme f rovnicí

 Důkaz injektivity: Předpokládejme .

. Obě strany vynásobíme zleva prvkem 

 Surjektivita je zřejmá z definice.

Nechť  značí celkový počet všech (ať už levých nebo pravých) cosetů. Jak už jsme ukázali, cosety tvoří rozklad množiny G a každý z nich má tentýž řád |H|. Z těchto úvah plyne .

QED.

Důsledky 
Řád každého prvku , neboli nejnižší přirozené číslo n, pro které , je řád cyklické grupy generované prvkem a, a proto podle Lagrangeovy věty n dělí řád grupy G.
Lagrangeova věta je silnějším tvrzením než Eulerova-Fermatova věta. Dá se ukázat, že množina zbytků modulo n, které jsou s n nesoudělná, tvoří s operací násobení grupu. Neutrální prvek je e = 1; existence inverzního prvku je důsledek Bézoutovy rovnosti pro gcd(g,n) = 1; asociativita vyplývá z vlastností modulární aritmetiky; uzavřenost grupy je zřejmá, neboť součin dvou čísel nesoudělných s n je rovněž nesoudělný, jakož i jeho zbytek po dělení modulo n. Řád takové grupy je právě , což je Eulerova funkce. Podle Lagrangeovy věty má každý prvek g nějaký řád k, který je dělitelem čísla . Odtud plyne

, kde 

což je ekvivalentí zápisu

.

Příbuzná tvrzení 
Lagrangeova věta dává nutnou podmínku pro řády podgrup (i prvků) grupy, nezaručuje ale jejich existenci. Naopak Sylowovy věty na základě řádu grupy zaručují existenci jistých podgrup v dané grupě - dají se tedy brát jako protipól Lagrangovy věty.

Související články 
 Věta o střední hodnotě diferenciálního počtu – také známa jako Lagrangeova věta
 Sylowovy věty

Algebra
Teorie grup
Matematické věty a důkazy
Frey

Frey nebo Freyr je bůh ze staré severské mytologie, syn Njörda, manžel Gerdy, Freyin bratr, patron plodnosti, míru a prosperity, vládce bílých Álfů. Říká se, že je nejušlechtilejší ze statečných bohů a po Baldrovi nejkrásnější, kromě plodnosti střeží také letní slunce. Jeho hlavním atributem je ztopořený úd, mezi jeho další atributy patří zlatý kanec Gullinbursti, loď Skídbladni a kouzelný meč schopný sám bojovat (Sumarbrander). O ten ale přišel kvůli lásce, což později (při Ragnaröku) způsobí jeho smrt. Některé zdroje zmiňují jeho účast na tajných sňatcích, zřejmě je tedy patronem těch, jimž není jejich láska okolím přána.

Jedním z jeho jmen je Yngvi, od něhož odvozují svůj původ první švédští králové, Ynglingové, což nejspíše znamená „ti, kteří jsou mužského rodu“. Jeho jméno Frey znamená v překladu „Pán“ nebo „Předák“, avšak za jeho původní jméno se považuje Yngvi, co by souviselo i s jeho hlavním atributem, protože v latině je „inguen“ mužské přirození a Frey je pak jen oslovení, za které se také považuje. Kdysi mu byly přinášeny lidské oběti.
Jedna z jeho jezdkyň se jmenuje Ingrid – tedy „Jezdkyně Ingova“. Ta a další odvážely mrtvé bojovníky do Valhally.

Odkazy

Související články 
 Severská mytologie

Externí odkazy 
 

Severští bohové
Bohové plodnosti
Van (Turecko)

Van je město v Turecku, ležící na břehu stejnojmenného jezera ve východní části země. Má 371 000 obyvatel. Také je hlavním městem stejnojmenné provincie.

Historie 
V 9. století př. n. l. mělo město název Tušpa a bylo hlavním městem tehdejšího starověkého Urartského království. Po této době se Van stal centrem Arménského království. V 1. století př. n. l. zde sídlil arménský král Tigranes, který založil Tigranakert (dnes Diyarbakır). Později se město stalo centrem arménské křesťanské kultury, která však s tureckým útokem označovaným jako „arménská genocida“ skončila. Po první světové válce navíc město zdevastovaly ruské jednotky, postupující tímto směrem do centra Osmanské říše. Město tedy muselo být znovu vybudováno. Dnes se zde ale stále nacházejí památky z dob starověkého Vanu.

Ekonomika 
Tradičně je ekonomika založena na zemědělství. Také jsou zde společnosti masného a rybářského průmyslu, výroba vlněné příze a další společnosti jako jsou mlýny, mlékárna a cukrárna.
Dřevařský průmysl, plastikářský průmysl cementárna a továrna na výrobu kůže a obuvi vytvářejí pracovní místa v průmyslovém sektoru .

Doprava 
Van se nachází na Evropské silnici - E99, která spojuje Turecko s Ázerbájdžánem. Dále železniční trajekt spojuje město s Tatvanem na západním břehu jezera Van a železniční trať pokračuje do Teheránu. Je zde i letiště, lety provozuje společnost Turkish Airlines do měst Istanbul a Ankara.

Chovatelství 
V okolí jezera Van má původ kočka Turecká van.

Partnerská Města 
  Bursa, Turecko (2008)
  Oděsa, Ukrajina

Externí odkazy 
 
 Obrázky města
 Obrázky kostela z dob Arménské vlády

Města v Turecku
Van (provincie)
Grupa jednotek

Pod pojmem grupa jednotek se v algebře obvykle rozumí množina všech invertibilních prvků okruhu, který obsahuje prvek 1 (neutrální prvek). Invertibilní prvek okruhu je takový prvek a, k němuž existuje prvek b tak, že ab=1.

Všechny invertibilní prvky okruhu tvoří multiplikativní grupu, neboť je mezi nimi neutrální prvek (1), asociativita operace násobení je zděděna po okruhu, existence inverzního prvku plyne z definice, a součin dvou invertibilních prvků je opět invertibilní.

Algebraické struktury
Západočeský kraj

Západočeský kraj byl vytvořen 11. dubna 1960 zákonem o územním členění státu. Sídlem kraje byla Plzeň. Název kraje byl odvozen od jeho zeměpisné polohy v západní části Čech. Západočeský kraj zanikl 1. ledna 2021 nabytím účinnosti nového zákona o územně správním členění státu. Západočeský kraj sousedil se Středočeským krajem na východě, Jihočeským krajem na jihu, Severočeským krajem na severovýchodě a s německými spolkovými zeměmi Sasko a Bavorsko na západě.

Vymezení 
Kraj byl vymezen územím okresů Domažlice, Cheb, Karlovy Vary, Klatovy, Plzeň-jih, Plzeň-město, Plzeň-sever, Rokycany, Sokolov a Tachov. Území kraje bylo tvořeno územími samosprávných krajů Plzeňského a Karlovarského (okresy Domažlice, Klatovy, Plzeň-jih, Plzeň-město, Plzeň-sever, Rokycany a Tachov tvoří území samosprávného Plzeňského kraje, okresy Cheb, Karlovy Vary a Sokolov tvoří území samosprávného Karlovarského kraje).

Vývoj 
Původně byl Západočeský kraj i správní jednotkou, která měla také vlastní volený orgán – krajský národní výbor. V roce 1990 byly krajské národní výbory zrušeny a jejich kompetence přešly na stát a okresní úřady. Ústavním zákonem č. 347/1997 Sb., o vytvoření vyšších územně samosprávných celků, a zákonem č. 129/2000 Sb., o krajích, vznikly samosprávné kraje, na které přešly kompetence z rušených okresních úřadů a ze státní úrovně. Vznikl tak Plzeňský kraj a Karlovarský kraj a původní Západočeský kraj zůstal jen jednotkou územního členění. Poštovní směrovací čísla míst v Jihočeském a Západočeském kraji začínají číslicí 3. Čísla dopravních závodů ČSAD v Západočeském kraji začínala číslicí 3.

K 1. lednu 2016 se území kraje zvětšilo o některá katastrální území ze zrušeného vojenského újezdu Brdy, která byla připojena k obcím Plzeňského (a zároveň Západočeského) kraje:

Okres Rokycany (7 katastrálních území, 11 budov, 21 obyvatel):
 Dobřív v Brdech (rozloha 15,001008 km², 0 budov, 0 obyvatel) k obci Dobřív
 Mirošov v Brdech (rozloha 2,088398 km², 0 budov, 0 obyvatel) k obci Mirošov
 Skořice v Brdech (rozloha 20,013659 km², 9 budov, 21 obyvatel – jde zejména o osadu Kolvín) k obci Skořice
 Strašice v Brdech (rozloha 26,901687 km², 2 budovy, 0 obyvatel) k obci Strašice
 Štítov v Brdech (rozloha 1,324276 km², 0 budov, 0 obyvatel) k obci Štítov
 Těně v Brdech (rozloha 15,873074 km², 0 budov, 0 obyvatel) k obci Těně
 Trokavec v Brdech (rozloha 0,169004 km², 0 budov, 0 obyvatel) k obci Trokavec

Okres Plzeň-jih (3 katastrální území, 0 budov, 0 obyvatel):
 Borovno v Brdech (rozloha 0,965899 km², 0 budov, 0 obyvatel) k obci Borovno
 Číčov v Brdech (rozloha 3,326621 km², 0 budov, 0 obyvatel) k části Číčov města Spálené Poříčí
 Míšov v Brdech (rozloha 2,221332 km², 0 budov, 0 obyvatel) k obci Míšov

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 Částka 15/1960 Sbírky zákonů s původním zněním zákona č. 36/1960 Sb., o územním členění státu

 
Kraje v Česku (1960–2020)
Jiří Stano

Jiří Stano (29. ledna 1926 Přívoz – 4. března 2017 Praha) je český spisovatel. Působil jako redaktor, reportér a fejetonista Rudého práva.

Život 
Narodil se 29. ledna 1926 v osadě dolu František (Ostrava–Přívoz) v rodině důlního geometra. Začal studovat na reálném gymnáziu v Ostravě-Přívoze, ale za okupace bylo studium přerušeno totálním nasazením ve Vítkovických železárnách a na šachtě František. Po osvobození dokončil gymnázium (maturita r. 1946) a byl přijat na Karlovu univerzitu v Praze, kde studoval psychologii, sociologii a filozofii (1946–1950); dosáhl akademického titulu doktor filozofie (PhDr.).

V roce 1950 byl pověřen řízením brněnského nakladatelství Rovnost. V roce 1952 nastoupil povinnou dvouletou vojenskou službu. Po návratu do civilu byl od roku 1954 zaměstnán v Rudém právu, kde vystřídal řadu pozic (reportér, vedoucí zahraničního oddělení, vedoucí oddělení reportáží). Jako reportér procestoval mnoho zemí Evropy, Asie a Afriky.

V roce 1993 se stal spoluzakladatelem Výboru národní kultury a spoluzakládal i Unii českých spisovatelů. Obdržel Cenu Unie českých spisovatelů (2013) za celoživotní literární dílo.

Dílo 
Psal velmi angažovaně, prosocialisticky, častým námětem mu byli horníci a havíři. Dále psal reportáže z cizích zemí. Zvláštní kapitolu spisovatele Jiřího Stana tvoří cestopisy a reportáže. V nich čtenář pozná, že mu nejde jen o cestovatelské zážitky, ale o hluboce promyšlenou konfrontaci dneška s kulturně společenským vzepjetím lidského ducha v různých koutech světa a v různých historických etapách. Čtenáře Stano upoutá i jazykovým mistrovstvím. Dovede nově vidět i to, co čtenář se domnívá, že už zná z historie, filmu či jiných knih. (Alois Tybrych)

 Havířská čest: povídky z Ostravska, 1952
 Na březích Ostravice: historický obraz z první republiky, 1954 – román
 S Tebou, Země, 1960
 Bulharské léto, 1962
 Bulharské kapitoly, 1974
 S blokem v ruce, 1974
 Ostravské povídky, 1975
 Setkání s hrdiny, 1975
 Letopis všedních dnů, 1976
 Země bez konce, 1979
 My z Orenburgu, 1979
 Případ Rodopy, 1979 – novela
 Jenom jeden život, 1980
 Rozsudek, 1980 – navazuje na Případ Rodopy (psychologický román)
 Partyzán Mitko, 1982
 Vítězové bez vavřínů, 1983
 Z Buzuluku do Prahy po čtyřiceti letech, 1985
 Evropou proti větru, 1986
 Z českých koutů a zákoutí: (tristní humorky), 2000
 Křížová cesta tří františkánů, 2001 – povídky
 Vašík, Kuba a jejich svět, 2009 – veršovaná publikace pro děti
 Knížka bez názvu: (epigramy a satirická próza z let 1990-2011), 2012
 Hej, vy tam nahoře: (epigramy a jiná satira), 2013

Odkazy

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 

Čeští novináři
Čeští spisovatelé
Čeští političtí spisovatelé
Spisovatelé socialistického realismu
Absolventi Univerzity Karlovy
Členové KSČ
Narození v roce 1926
Narození 29. ledna
Narození v Ostravě
Úmrtí v roce 2017
Úmrtí 4. března
Úmrtí v Praze
Muži
Štoček

Štoček je v polygrafii (knihtisku) druh tiskařské formy (dřevěný špalíček, tisková deska z kamene, kovu, linolea, písmoviny či umělé hmoty). Pro použití se vyleptá chemicky (chemigrafie, zinkografie) či elektrolyticky, případně vyryje (u dřeva jde pak vlastně o řezbu) motiv. V poslední době se používá též laser (zejména pro výrobu gumových razítkových štočků). Po nanesení barvy se pak pomocí něho tiskne přitlačením na příslušné médium (většinou papír).

Český termín pochází z němčiny (der Druckstock: Druck – tlak, tíha, Stock – tyč, hůl).

V některých jazycích se pro štoček používá z francouzštiny pocházející termín „cliché“, z něhož mírným posunutím významu (neustálé opakování) vznikl i dnešní obecně známý význam slova klišé.

Externí odkazy 
 

Polygrafie
Eugenie Schwarzwaldová

Eugenie Schwarzwaldová, rozená Eugenie Nußbaumová (4. červen 1872 Polupanovka na dnešní Ukrajině, tehdy v Rakousku-Uhersku – 7. srpen 1940 Curych) byla rakouská filantropka, spisovatelka a pedagožka, jež se významnou měrou zasloužila o rozvoj dívčího vzdělávání v Rakousku. Patřila k nejinteligentnějším i nejvzdělanějším ženám své doby.

Biografie 
Eugenie Nußbaumová odešla po maturitě v Černovicích do Curychu, kde v letech 1895 až 1900 studovala německou a anglickou literaturu, filosofii a pedagogiku. V Rakousku v té době ženy na univerzitách studovat nemohly a Eugenie byla jedna z prvních žen v Rakousku-Uhersku s doktorským titulem. V roce 1900 promovala a záhy se provdala za Dr. Hermanna Schwarzwalda (1871–1939). Od roku 1901 stála v čele dívčího lycea a od roku 1911 dívčího osmiletého gymnázia, které se záhy stalo velmi populární. Jejím cílem bylo poskytnout dívkám kvalitní středoškolské vzdělání a podnítit tak jejich ambice k dalšímu studiu. Aby tento záměr naplnila, angažovala pro výuku řadu předních osobností rakouské vědy a kultury; např. Oskar Kokoschka vyučoval kreslení, Arnold Schönberg hudbu či Adolf Loos architekturu. Tato škola se stala prototypem tzv. Schwarzwaldských škol (Schwarzwaldschulen), reformních vzdělávacích ústavů pro dívky. Přednášela ve Wiener Frauen Clubu. Během první světové války se starala o chudé a řídila azylový dům pro přestárlé a nemocné.

Přispívala do novin a psala fejetony.

„Genia“ Schwarzwaldová byla rovněž významnou osobností vídeňského kulturního života. Vedla literátní salón, do nějž krom zmíněných Kokoschky, Loose a Schönberga docházeli i spisovatelé Elias Canetti a Robert Musil, jemuž se stala pro svůj rozhled i pro svou zálibu v módě inspirované antickým Řeckem předobrazem postavy Ermelindy Tuzziové, zvané Diotima v jeho románu Muž bez vlastností a „která i jako mírně korpulentní antika odpovídala jeho [tj. Arnheimovu, jiné postavě knihy] ideálu krásy, ideálu helénskému s trochou víc masa, aby klasičnost nebyla tak přísná.“ (Robert Musil: Muž bez vlastností, s. 101 v prvním českém vydání).

Eugenie byla nejvýznamnějším, ne však jediným modelem pro postavu Ermelindy; dalším jejím vzorem byla i tanečnice Isadora Duncanová. Eugeniin muž, Hermann Schwarzwald, který od roku 1921 zastával post sekčního šéfa na ministerstvu financí, byl vzorem pro jejího románového muže, sekčního šéfa na ministerstvu zahraničí, Hanse Tuzziho.

Kvůli svému židovskému původu v roce 1938 opustila Rakousko a emigrovala do Švýcarska a Schwarzwaldské školy byly zavřeny. Zemřela roku 1940 v Curychu.

Externí odkazy 
 

Rakouské spisovatelky
Rakouské pedagožky
Narození v roce 1872
Úmrtí v roce 1940
Ženy
Úmrtí 7. srpna
Wotan

Wotan, Wodan (starohornoněmecky Wôdan) či Woden (staroanglicky Ƿōden, starosasky Uuôden) je hlavní bůh předkřesťanských kontinentálních Germánů a Anglosasů. Reprezentuje následníka předpokládaného pragermánského božstva Wōđanaz, stejně jako severský Ódin, který je Wotanovou pozdní formou. V dobách christianizace bývalo Wotanovo božství zpochybňováno a na místo toho byl interpretován jako významný prapředek germánských královských dynastií.

Odkaz

Carl Gustav Jung 
Švýcarský psycholog Carl Gustav Jung ve své eseji Wotan publikované roku 1936 označil tohoto boha za archetyp, který ovládl kolektivní mysl německého národa a tím vysvětloval vzestup nacismu. Ten označil za první wotanovský experiment a předpokládal i druhý. Prohlásil dokonce že „bohem Germánů je Wotan a nikoliv křesťanský Bůh“. Zároveň však věřil, že se projeví nejen šílená a násilná stránka tohoto archetypu, ale i jeho prorocké a extatické kvality.

Reference 

Germánská božstva
Lenka Hašková

Lenka Hašková (23. února 1923 Příbram - 22. března 2016 Rožmitál pod Třemšínem) byla česká novinářka, spisovatelka a autorka televizních her. Její díla jsou převážně oslavou socialismu.

Život 
Pocházela z početné dělnické rodiny, její otec byl pokrývač. V Příbrami vychodila obecnou, měšťanskou i dvouletou obchodní školu. V roce 1941 se přestěhovala do Prahy a pracovala jako úřednice v nakladatelství Melantrich. V letech 1946–1970 byla redaktorkou v Rudém právu. Při zaměstnánívysrudoval v roce 1958 novinářství na Filozofické fakultě University Karlovy, kde také roku 1968 získala titul PhDr. V letech 1971–1981 pracovala v Československé televizi, kde se zabývala především historickým dokumentárním filmem a také tvorbou angažovaných dokumentů. Poté odešla do důchodu a poslední léta života strávila v domově pro seniory v Rožmitálu pod Třemšínem.

Jako prozaička začala reportážemi zachycujícími v duchu dobové atmosféry budování velkých staveb. Z pracovního prostředí těžila rovněž ve svém nejznámějším díle, novele Obžalovaný, jehož především filmová podoba vzbudila značnou pozornost pro zobrazení otázky morálního profilu a odpovědnosti člověka ve vysoké funkci. Tato próza předznamenala přechod autorky k psychologické próze s konflikty viny a spravedlnosti. Napsala rovněž několik rozhlasových her

Dílo 
 Bodláčí (1948), rozhlasová hra.
 Zvony se vrátily (1949), rozhlasová hra. 
 Ocelový Honza (1950), rozhlasová hra.
 Boj o tuny oceli (1950). reportáže.
 Chlapci a děvčata dílen (1950), reportáže.
 Druhá směna našich dolů (1950), reportáže.
 Tvůrci ocelových trubek (1951), reportáře.
 V oceli šestí na světě (1951), reportáže.
 Lidé z velké stavby (1953), reportáže.
 Silné pokolení (1953), povídka o skupině svazáků pracujícíh  na stavbě Nové huti Klementa Gottwalda v Ostravě.
 Tisková oprava (1958), rozhlasová hra, roku 1968 byl podle ní natočen televizní film (režie: Miroslav Ondráček).
 Obžalovaný (1960), novela zfilmovaná roku 1964 (režie Ján Kadár a Elmar Klos).
 Vltavská kaskáda (1961), reportáže.
 Sbohem, stará řeko(1963), reportíž.
 Ropa teče přes hranice (1963), reportáže.
 Odchod bez řádů (1969), povídka zfilmovaná roku 1982 (režie Rudolf Tesáček).
 Pražské poprašky (1971), fejetony.
 Skála na 32. kilometru (1976), rozhlasová hra.
 Sklenka na odvahu (1977), povídky zachycující osudy žen.
 Liška na Stříbrné hoře (1980); rozhlasová hra,

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Lenka Hašková v Databázi knih

České spisovatelky
České novinářky
České dramatičky
Čeští političtí spisovatelé
Spisovatelé socialistického realismu
Narození 23. února
Narození v roce 1923
Narození v Příbrami
Úmrtí 22. března
Úmrtí v roce 2016
Úmrtí v Rožmitále pod Třemšínem
Ženy
Brežněv (rozcestník)

Jméno Brežněv (původně ruské příjmení , v ženském tvaru  – Brežněvová) může mít několik významů:

 Leonid Iljič Brežněv (1906–1982) – sovětský politik a generální tajemník ÚV KSSS
 Naberežnyje Čelny – město v Ruské federaci (Tatarstánu), které v letech 1982–1988 neslo jméno Brežněv podle zesnulého L. I. Brežněva
 Arktika – sovětská loď, která v letech 1982–1986 nesla jméno Leonid Brežněv podle zesnulého L. I. Brežněva
 Vera Brežněvová (* 1982) – ukrajinská zpěvačka
 Vladimir Brežněv (1935–1996) – ruský hokejista
Hydroxid hlinitý

Hydroxid hlinitý (Al(OH)3) je nejstabilnější sloučeninou hliníku za standardních podmínek. Je amfoterní: v kyselém prostředí tvoří kationty [Al(H2O)6]3+, v zásaditém prostředí vzniká tetrahydroxohlinitanový aniont [Al(H2O)2(OH)4]−. Toto jsou dva nejčastější ionty ve zředěném roztoku. V zásaditějších roztocích vznikají vícejaderné ionty, např. [(H2O)4Al(μ-OH)2Al(H2O)4]4+.

Výskyt v přírodě 
Čistý hydroxid hlinitý se v přírodě vyskytuje jako minerál gibbsit (hydrargillit, γ Al(OH)3). Je také jednou ze složek nejvýznamnější hliníkové rudy bauxitu, společně s dalšími formami hydratovaného oxidu hlinitého a hydratovaného oxidu železitého.

Srážením z alkalických roztoků lze připravit α-Al(OH)3 (bayerit), který se v přírodě nevyskytuje. Tato forma hydroxidu hlinitého je méně stálá než gibbsit.

Použití 
Používá se jako jedno z adjuvant. Ve vodárenství se využívá k čiření vody, což je jedna z operací při výrobě pitné vody.

Odkazy

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 

Hlinité sloučeniny
Hlinitý
Antacida
Benedikt Engelken

Benedikt Engelken (též Benedictus, Beneš;  1629, Praha – 3. října 1681, Plasy) byl v letech 1666–1681 opat cisterciáckého kláštera v Plasích.

Po studiu v semináři v pražském Bernardinu působil od 26. srpna 1661 jako probošt v lužickém klášteře Maria Stella. Plaským opatem byl zvolen 28 hlasy dne 28. září 1666.

Za jeho vlády získal klášter od rodu Miseronů z Lisonu celý zbytek krašovské panství za 27 500 zlatých, tj. hrad Krašov s vesnicemi Rakolusky, Bohy, Kozojedy, dvory Rohy a Borek s ovčínem, dva mlýny a rybárnu.

Literatura 
 Kralovicko – kronika regionu, ročník 2002/2003, číslo 2, Karel Rom, 2002

Čeští cisterciáci
Narození v roce 1629
Úmrtí v roce 1681
Opati kláštera v Plasích
Muži
Narození v Praze
Úmrtí v Plasích
Celestin Stoy

Celestin Stoy (též Coelestinus; 8. ledna 1700 Rakovník – 27. září 1748 Plasy) byl v letech 1738–1748 opat cisterciáckého kláštera v Plasích.

Po studiích na pražském Bernardinu prošel plaským noviciátem pod vedením P. Alexandra Bouchala. Po pražských studiích filosofie a teologie dále působil na koleji v letech 1724–1728. Dne 18. září 1730 byl jmenován podpřevorem a roku 1738 zvolen plaským opatem.

Ve stavební činnosti se věnoval nákladně započatým realizacím svého předchůdce, přímo v klášteře je mu připisováno dokončení konventu a stavba horního hospodářského dvora s věží sv. Floriána.

Čeští cisterciáci
Opati kláštera v Plasích
Narození v Rakovníku
Narození v roce 1700
Narození 8. ledna
Úmrtí v Plasích
Úmrtí v roce 1748
Úmrtí 27. září
Muži
ISO 3166-2:CU

Kódy ISO 3166-2 pro Kubu identifikují 15 provincií a 1 zvláštní oblast (stav v březnu 2015). První část (CU) je mezinárodní kód pro Kubu, druhá část sestává ze dvou čísel identifikujících provincii.

Seznam kódů 
 CU-01 Pinar del Río (Pinar del Río)
 CU-03 Havana (Havana)
 CU-04 Matanzas (Matanzas)
 CU-05 Villa Clara (Santa Clara)
 CU-06 Cienfuegos (Cienfuegos)
 CU-07 Sancti Spíritus (Sancti Spíritus)
 CU-08 Ciego de Ávila (Ciego de Ávila)
 CU-09 Camagüey (Camagüey)
 CU-10 Las Tunas (Victoria de Las Tunas)
 CU-11 Holguín (Holguín)
 CU-12 Granma (Bayamo)
 CU-13 Santiago de Cuba (Santiago de Cuba)
 CU-14 Guantánamo (Guantánamo)
 CU-15 Artemisa (Artemisa)
 CU-16 Mayabeque (San José de las Lajas)
 CU-99 Isla de la Juventud (Nueva Gerona)

Související články 
 .cu, doména nejvyššío řádu Kuby.
 ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
 ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na internetu.

CU
Kuba