alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Regiunea Autonomă Maghiară

Regiunea Autonomă Maghiară (în ) a fost o diviziune administrativ-teritorială situată în centrul Republicii Populare Române, înființată în anul 1952 (când a fost desființată regiunea Mureș și s-a reorganizat regiunea Stalin) și care a existat până în anul 1960, când a fost înființată regiunea Mureș-Autonomă Maghiară.

Istoric 

În 8 septembrie 1950, în baza Legii nr. 5 are loc prima reorganizare administrativă postbelică a României, după modelul sovietic și transformarea celor 58 de județe în 28 de regiuni și 177 de raioane. Doi ani mai târziu, în urma modificării legii, are loc o primă reorganizare a acestui sistem, în urma căreia, prin comasarea a zece raioane din fostele regiuni Mureș și Stalin, se înființează Regiunea Autonomă Maghiară. 

Reședința regiunii a fost la Târgu Mureș, iar teritoriul său cuprindea o suprafață similară cu cea a actualelor județe Covasna și Harghita, precum și partea de est a județului Mureș. Regiunea Autonomă Maghiară avea aproximativ 13.550 km² și o populație de cca. 730.000 locuitori în special de etnie maghiară. 
Limbile oficiale ale regiunii au fost româna și maghiara.

Demografie 
Bazat pe recensământul din 1956, 77,3% din populație erau maghiari (secui), 20,1% români, 1,5% romi, 0,4% germani și 0,4% evrei.

Vecinii Regiunii Autonome Maghiare 

Regiunea Autonomă Maghiară se învecina:
 1952-1956: la est cu regiunile Bacău și Bârlad, la sud cu regiunea Ploiești, la vest cu regiunile Stalin și Cluj, iar la nord cu regiunile Cluj și Suceava.
 1956-1960: la est cu regiunile Bacău și Galați, la sud cu regiunea Ploiești, la vest cu regiunile Stalin și Cluj, iar la nord cu regiunile Cluj și Suceava.

Administrație 

La 2 ianuarie 1960 biroul executiv al PCR din Regiunea Autonomă Maghiară era format din: Lajos Csupor (prim-secretar), Ioan Bătaga, Mihály Szász, Zoltán Szövérfi, János Molnár (secretari), Ioan Cozma, Géza Fodor, István Jakab, Károly Török (directori pe secțiuni), László Lukács (președintele comitetului executiv al Consiliului Popular Regional), Mihály Gombos (președintele comitetului regional al PCR), Károly Király (prim-secretarul regional al Uniunii Tineretului Comunist), Sándor Csavar (președintele Comitetului Sindical Regional), István Vargancsik (prim-secretar al organizației PCR din municipiul Târgu Mureș), Mihály Kovács (comandantul regional al Miliției), István Valter (directorul școlii regionale de partid).

Raioanele Regiunii Autonome Maghiare 
Regiunea Autonomă Maghiară a cuprins următoarele raioane: 
 1952-1956: Ciuc, Gheorgheni, Odorhei, Reghin, Sângeorgiu de Pădure, Sfântu Gheorghe, Târgu Mureș, Târgu Secuiesc, Toplița
 1956-1960: Ciuc, Cristuru Secuiesc, Gheorgheni, Odorhei, Reghin, Sângeorgiu de Pădure, Sfântu Gheorghe, Târgu Mureș, Târgu Secuiesc, Toplița

Note

Legături externe 
 Articolul 18 din Constituția României din 1952

Vezi și 
 Secui
 Ținutul Secuiesc

Regiuni autonome
Istoria Transilvaniei
Comunitatea maghiară din România
Ciceu, Harghita

Ciceu (, în trad. "Ciceu Ciuc"), este satul de reședință al comunei cu același nume din județul Harghita, Transilvania, România. Până în anul 2004 a făcut parte din comuna Siculeni.

Legături externe
Informații despre cetatea din localitate

Note 

Ciceu, Ciceu
Nicolae Vogoride

Nicolae Vogoride sau Vogoridis sau Bogoridi, (n. 1820, Iași, Principatul Moldovei - d. 12 aprilie 1863, București, Principatele Unite ale Moldovei și Țării Românești), caimacam (locțiitor, regent) la conducerea Moldovei între 1857 - 1858.

Biografie 
A fost fiul lui Ștefan Vogoride (1775-1859). Soția sa provenea din familia Conachi.
 
Sub căimăcămia lui Teodor Balș, a fost Ministru de Finanțe al Moldovei: 18 decembrie 1856 - 7 martie 1857. Când a fost numit caimacam, a combătut din toate puterile realizarea unirii Principatelor Române.
 
Sprijinit de Austria și Turcia, care-i promiteau lui Vogoride domnia, acesta a falsificat listele electorale de reprezentare în Divanul Ad-hoc. După Compromisul de la Osborne Napoleon al III-lea, susținut de regina Victoria a Angliei, precum și de regii Prusiei, Rusiei și Sardiniei, a anulat primele alegeri. Au avut loc noi alegeri, astfel încât la 22 septembrie 1857 s-a adunat Divanul Ad-hoc al Moldovei care era favorabil unirii, iar la 30 septembrie cel al Valahiei și prin documentele redactate, au fost puse bazele fuzionării celor două principate.

Referințe

Bulgari din România
Caimacami ai Moldovei
Deficit bugetar

Un deficit bugetar apare atunci când cheltuielile unei entități (un guvern) depășesc încasările. Opusul deficitului bugetar este excedentul bugetar.

Deficitul bugetar total = Deficit structural + Deficit ciclic

Un deficit bugetar este de calitate atunci când îndeplinește două condiții obligatorii:

 deficitul se reflectă, în totalitate, în cheltuieli de investiții și, în special, în realizarea infrastructurii;

 deficitul este acoperit cu resurse financiare sigure, pentru a nu apela la emisiuni monetare inflaționiste.

Deficitul bugetar în România 

Deficitul bugetar în România în anul 2005 este cu 13,5% mai mare decât în 2004.
Bugetul de stat a înregistrat în primul trimestru al anului un deficit de 6.734 miliarde de lei, cu 13,5% mai mult, în termeni nominali, față de nivelul consemnat în perioada similară din 2004, în condițiile în care atât veniturile, cât și cheltuielile au crescut cu aproape 12%, potrivit Institutului Național de Statistică (INS).

Deficite bugetare:

 2000 -3,5%
 2001 -3,3% 
 2002 -2,7% 
 2003 -2,3%
 2004 -1,1% 
 2005 -0,8% 
 2006 -1,7%
 2007 -2,6%
 2008 -5,7%
 2009 -8,5%
 2010 -6,4%

Deficite bugetare în sistem ESA 2010:

Deficit cont current:

 2000 -5,7% 
 2001 -5,6% 
 2002 -3,6% 
 2003 -5,8% 
 2004 -6.9%
 2005 -9%.

Măsuri pentru reducerea deficitelor bugetare 

 prioritate reducerea cheltuielilor publice
 reducerea cheltuielilor administrației
 eliminarea subvențiilor 
 mărirea bazei de impozitare (cât mai puțin de la cât mai mulți)
 accent pe impozitele indirecte

Finanțe
Ștefan Vogoride

Ștefan Vogoride  (bulg. , gr. Στέφανος Βογορίδης, turc. Stefanaki Bey, ro. Ștefan Vogoride sau Bogoride), născut ca Stoyko Tsonkov Stoykov (bulg. ; n. 1775, Kotel - d. 1 august 1859, Istanbul) a fost caimacam (locțiitor) la conducerea Moldovei între 1821 și iulie 1822. Ștefan Vogoride era oficial bulgar ca origine etnică, .

Biografie 

A venit în Moldova sub domnia lui Scarlat Callimachi, care l-a numit prefect al Galațiului (1812 - 1819). După moartea lui Mihail Șuțu a fost numit caimacam al Moldovei, din toamna lui 1821 până la 22 iulie 1822, însă după alegerea lui Ioniță Sandu Sturdza ca domn pleacă în Turcia. Între 1836 și 1849 a fost prinț de Samos. În urma nemulțumirilor create, a fost nevoit să fugă și a fost înlocuit.

Note

Vezi și
 Listă de dragomani

Legături externe 
 Mormântul Prințului Vogoride
 Nicolae Vogoride -- articol despre caimacan pe Enciclopedia României

Nașteri în 1775
Decese în 1859
Prefecți moldoveni
Caimacami ai Moldovei
Dragomani
Teodor Balș

Teodor Balș (n. august 1805 – d. 17 februarie/1 martie 1857) a fost caimacam (locțiitor) la conducerea Moldovei între 8/20 iulie 1856 și 17 februarie/1 martie 1857.
 
Deoarece domnitorul Grigore Alexandru Ghica (1804/1807-1857) împlinise în 1856 termenul de 7 ani pentru care fusese numit la domnie, Balș l-a înlocuit cu titlul de caimacam. El a desființat toate instituțiile create de Grigore Alexandru Ghica, a închis seminarul și gimnaziul de la Mănăstirea Neamț, a desființat Facultatea de Drept din Iași, Banca Națională și a anulat legea presei. A fost un adversar înverșunat al unirii Moldovei cu Valahia.

Caimacamul Teodor Balș a murit în mod neașteptat la 17 februarie/1 martie 1857. El a fost înmormântat cu mare pompă la Iași, Visteria Moldovei cheltuind cu acest prilej o sumă de 138.056 lei. Arhimandriții și egumenii greci care au oficiat ceremonia funebră au refuzat să primească vreo plată.

În memoriile sale, Nicolae Suțu consemnează următoarele:
Luând frânele guvernului interimar, Teodor Balș n-avea decât un țel: să ajungă pe tronul Principatului; dar de la început a urmat un sistem care-l depărta de la aceasta. Înșelându-se asupra exigențelor epocii și asupra scurgerii rapide a timpului, el a sperat totul de la devotamentul nemărginit față de dorințele Porții și ale Austriei, care - de la intrarea armatelor chesaro-crăiești în Principat - își arogase o influență fățișă în treburile acestuia. A patronat, prin urmare, în mod exclusiv, partida statu-quoului și s-a rupt de toți cei care se identificaseră cu speranța unui viitor mai bun. Totuși, Teodor Balș era un om înzestrat cu energie, bănuitor, neîncrezător, ascuns, acționând prin agenți și resorturi secrete, secondat în aceasta de soția lui, care era dotată cu un spirit bogat în expediente și în resurse de intrigă și seducție. Cu aceste calități, bune sau rele, poate ar fi reușit, influențând alegerile, așa cum se pregătise, dacă moartea n-ar fi venit, la capătul câtorva luni, să-i curme firul speranțelor și al vieții.

După decesul neașteptat al lui Teodor Balș, în luna martie, în locul său a fost numit Nicolae Vogoride, ca om al Porții, pentru a împiedica unirea.

Referințe

Nașteri în 1805
Decese în 1857
Caimacami ai Moldovei
Casa de Hanovra

Casa de Hanovra, dinastie de origine germană. În anul 1714 Casa de Hanovra a urmat dinastiei Stuart pe tronul Regatului Marii Britanii. În anul 1840, cu ocazia căsătoriei reginei Victoria a Marii Britanii (din Casa de Hanovra) cu prințul Albert de Saxa-Coburg și Gotha numele oficial al casei regale britanice a devenit cel al Casei de Saxa-Coburg și Gotha. În timpul Primului Război Mondial casa domnitoare a Marii Britanii și-a schimbat numele în „Casa de Windsor“, pentru a evita suspiciunile germanofile.

Note 

Familii regale din Europa
Dinastii germane
Lista celor mai mari stele

Nu trebuie confundat cu Lista celor mai masive stele.

Mai jos este o listă cu cele mai mari stele cunoscute până în prezent, ordonate după rază. Unitatea de măsură utilizată este raza Soarelui R☉ (aproximativ 695.700 km).

Ordinea exactă a acestei liste este incompletă, deoarece există în prezent incertitudini mari, în special atunci când derivă diverși parametri importanți folosiți în calcul, cum ar fi luminozitatea stelară și temperatura efectivă. Adesea, razele stelare pot fi exprimate doar ca medie sau într-un interval mare de valori. Valorile pentru razele stelare variază semnificativ în funcție de surse; granița unei atmosferei foarte rarefiate diferă foarte mult în funcție de lungimea de undă a luminii în care este observată steaua.

Razele mai multor stele pot fi obținute direct prin interferometrie stelară. Alte metode pot utiliza oculația lunară sau stele binare eclipsante, care pot fi folosite pentru a testa alte metode indirecte pentru a găsi dimensiunea stelară adevărată. Doar câteva stele supergigante pot fi ocultate de Lună, printre care se numără Antares și Aldebaran. Exemple de binare eclipsante sunt Epsilon Aurigae, VV Cephei și HR 5171.

Listă
Această listă este incompletă; poți ajuta la extinderea acesteia.

Vezi și

Note

Referințe

Legături externe
 Stele gigant Un site web interactiv care compară Pământul și Soarele cu unele dintre cele mai mari stele cunoscute
 Au fost identificate cele mai mari trei stele BBC News
 Care este cea mai mare stea din Univers? Universe Today

Mari
Liste cu superlative astronomie
Supergigante
Stele hipergigante
Ibric

Ibricul este o ustensilă de bucătărie folosită pentru fiert cafeaua . Cel mai adesea ibricul este vas de metal, de formă cilindrică sau de trunchi de con cu baza mare jos, cu cioc și mîner lung. Cuvântul ibric a intrat în limba română din limba turcă, probabil adus de turci o dată cu obiceiul de a bea cafea. Cuvântul turcesc "ibrik" are, pe lângă de sensul de ibric, și pe cel de cană.

Pentru pregătitul ceaiului se poate folosi și ceainicul, care se deosebește de ibric prin aceea că are toartă și capac. Ceainicul poate fi folosit atât la fiertul apei pentru ceai cât și numai la opăritul ceaiului.

Note

Vezi și 

 Samovar: vas de metal folosit de ruși la fiertul apei pentru ceai.
 Tetsubin: vas de fier folosit de japonezi pentru preparat ceaiul, mai ales în ceremonia ceaiului.

Veselă de bucătărie
Împrumuturi lingvistice din turcă
Lista celor mai masive stele

Această listă conține cele mai masive stele. Masa stelelor se exprimă de obicei luând ca referință masa Soarelui, aproximativ 2×1030 kg.

Masa este cea mai importantă proprietate a unei stele. Ea determină luminozitatea, dimensiunea și evoluția acesteia.

Alte obiecte 

 Găurile negre normale au o masă de 4-15 ori mai mare decât cea a Soarelui.
 Găurile negre de masă intermediară, de 100-10 000 ori masa Soarelui.
 Găurile negre supermasive, de milioane și miliarde de ori masa Soarelui.

Vezi și 
 Cerul înstelat

Masive
Liste cu superlative astronomie
Lista celor mai apropiate stele

Această listă conține toate stelele cunoscute și pe cele pitice cenușii aflate la o distanță de până în 5 parseci (16,3 ani-lumină) de Sistemul Solar, listate în funcție de distanță. În afară de sistemul solar, există încă 51 de sisteme stelare în această rază.

 Lista 
Stelele de mai jos, vizibile cu ochiul liber, au magnitudinea colorată în albastru deschis. Clasele spectrale ale stelelor și ale piticilor cenușii sunt arătate în culoarea clasei sale spectrale (aceste culori sunt derivate din numele convenționale pentru tipurile de spectrale și nu reprezintă culoarea stelei observate). La multe pitici cenușii nu este indicată magnitudine vizibilă, dar sunt menționate în apropiere de Banda J în infraroșu a magnitudinii. Unele dintre rezultatele paralaxelor și ale distanțelor sunt măsurători preliminare.

Harta celor mai apropiate stele 
În harta de mai sunt arătate toate sistemele stelare de la o depărtare de 14 ani lumină de la Soare, cu excepția a două pitici cenușii descoperite după anul 2009.

Vezi și 
 Astronomie
 Paralaxă
 Stea
 Cerul înstelat

Note

Legături externe 
  NStars database 
  Lista celor mai apropiate 100 de sisteme stelare
  Harta celor mai apropiate 25 de stele
  Stele notabile apropriate

Apropiate
Liste cu superlative astronomie
Lista celor mai strălucitoare stele

Mai jos sunt enumerate 91 de stele individuale în dependență de magnitudinea aparentă a lor în spectru vizibil observat de pe  Pământ. În această listă nu sunt  incluse stele strălucitoare de pe cer care pot fi văzute cu ochiul liber, deoarece sistemele de stele binare sau multiple care se observă pe cer ca o singură stea apar în această listă ca stele individuale, magnitudinea lor aparentă fiind mai mică ca a sistemului propriu-zis. De exemplu, sistemul binar Rigil Kentaurus are o magnitudine aparentă de -0,27, în timp ce cea mai strălucitoare stea din el, Alpha Centauri A, este enumerată mai jos cu o magnitudine de -0,01. Ca urmare, Alpha Centauri este a treia cea mai stălucitoare stea de pe cerul liber, în timp ce cel mai stălucitor component al său Alpha Centauri A este a patra stea individuală după strălucire. Strălucirea stelelor în acest tabel este limitată până la o magnitudine de +2,50, mai ales că numărul stelelor cu o stălucire mare crește o dată cu creșterea mărimii.

 Unele stele, ca Betelgeuse și Antares sunt stele variabile, care-și schimbă magnitudinea în fiecare zi, lună sau an. (În Tabel, aceste stele sunt indicate cu var.)

Vezi și 

 Cerul înstelat
 Lista constelațiilor
 Lista stelelor

Referințe

Legături externe 
  Cele mai strălucitoare 150 de stele în catalogul Hipparcos
  Gazeta galacică 
  26 cele mai strălucitoare stele văzute de pe Pământ 
  Stele strălucitoare care merită amintite
  Care este cea mai strălucitoare stea din Calea Lactee
  Despre LBV 1806-20, probabil cea mai strălucitoare stea 
  Lista stelelor de pe situl Societății regale astronomice din Noua Zeelandă 
  Magnitudine
  Despre magnitudinea stelelor

Strălucire
Liste cu superlative astronomie
Gheorghe Ștefan

Gheorghe Ștefan (), numit și Burduja, a fost domn al Moldovei între 13 aprilie 1653–8 mai 1653 și 16 iulie 1653–13 martie 1658. A fost fiul lui Dumitrașcu Ceaur.

Biografie
În timp ce era logofăt al lui Vasile Lupu, e îndemnat să se răscoale de rivalul acestuia, Matei Basarab al Munteniei și e sprijinit și de Gheorghe Rakoczy al II-lea din Transilvania. Revoltei sale îi dă un pretext familial, susținând că soția sa a fost batjocorită de domnitor, dar și unul național, zicând că Vasile Lupu are o înclinare desăvârșită către greci. Ambițiosul Gheorghe Ștefan venit cu ajutor extern, îl alungă pe Lupu la cazaci, dar acesta se reîntoarce și îl bate la Popricani pe fostul său logofăt care-l trădase. Dorind să se răzbune pe Matei Basarab, Lupu îl urmărește pe Gheorghe Ștefan și în Muntenia, însă este învins la Finta, fiind astfel nevoit să fugă din nou, pierzând tronul definitiv. Lupu se refugiază la tătari și de acolo la Constantinopol.
 
Gheorghe Ștefan reușește să-și cumpere în 1653 confirmarea domniei de la turci. A pus dări pe țară ca să facă față uneltirilor de la Constantinopol și avea lefegii străini. Grecii sunt persecutați, ca și rudele lui Vasile Lupu, ceea ce provoacă intrigi și plângeri la Constantinopol. Nici fidelitatea lui Gheorghe Ștefan față de Rakoczy nu era privită cu ochi buni de turci, mai ales ca Rakoczy organizase o alianță cu Muntenia, Moldova, Suedia, Brandenburg și cazacii, contra Poloniei, ba încă făcuse și o expediție, nereușită însă. Poarta temându-se ca această alianță să nu se întoarcă împotriva ei, îi destituie pe cei trei principi la începutul lui 1658. În locul lui îl pune pe Gheorghe Ghica. Încearcă să-și reia tronul, ajutat de aliații săi Constantin Șerban Basarab al Munteniei și Rakoczy, dar e învins la Strunga. În scurt timp e scos din alianță și înlocuit cu Mihnea al III-lea al Munteniei și pribegește prin Polonia și Austria (1662), Brandenburg, Moscova și Suedia (1665), dar fără rezultat. Toți îl părăsesc, și lipsa de mijloace îi aduce mizeria materială. Bolnav, părăsit și aflat în suferință, moare la Stettin în 1668, de unde soția sa îl aduce în țară, presupunându-se că e înmormântat la Mănăstirea Cașin.

Despre el a scris Miron Costin un pasaj elogios, deseori citat:

Gheorghe Ștefan și începutul relațiilor româno-ruse 
La mijlocul secolului al XVII-lea, în contextul renașterii militare otomane sub dinastia marilor viziri Köprülü și a presiunii exercitate de Poartă asupra principatelor Țării Românești, Transilvaniei și Moldovei, principele acesteia din urmă a solicitat sprijinul marelui cneaz Alexei Mihailovici. Astfel s-a ajuns la încheierea unui tratat (17 mai 1656) prin care marele cneaz promitea sprijin militar pentru recucerirea românească a cetăților Chilia, Tighina (Bender) și Cetatea Albă cu teritoriul lor, în schimbul recunoașterii suzeranității moscovite. 

Îndepărtarea din scaunul domnesc a principelui Moldovei, Gheorghe Ștefan (1653-1658) a făcut inaplicabil tratatul.

Note

Decese în 1668
Domni ai Moldovei din secolul al XVII-lea
Vasile Lupu
Ștefan Catargiu

Ștefan Catargiu (n. 1789 – d. 2 septembrie 1866) a fost un boier moldovean, care a îndeplinit funcția de membru al Căimăcămiei de Trei din Principatul Moldovei (1857 - 20 octombrie 1858).

Catargiu era proprietarul moșiei de la Tupilați (astăzi în județul Neamț). În anul 1819 vornicul Catargiu a obținut printr-un hrisov dreptul de a înființa târguri și iarmaroace, aici construindu-se Hanul Ancuței, care va servi și ca stație de poștă.
 
În anul 1838 era vornic; în 1843 era Ministru al Dreptății (mare logofăt), dovedindu-se un boier loial domnitorului Mihail Sturdza (1834-1849). În anul 1857 devenise un membru foarte activ al ideii de unire.

În perioada 1857 - 20 octombrie 1858 Catargiu a fost membru al Căimăcămiei de Trei (alături de Anastasie Panu și Vasile Sturdza), care administra Moldova. În timpul căimăcămiei a urmărit scopuri ascunse și nepatriotice, dar a întâmpinat rezistența viguroasă a celorlaltor doi membri ai camăicămiei de trei, care i-au zadărnicit planurile. S-a retras din căimăcămie la 20 octombrie 1858, fiind înlocuit de I. A. Cantacuzino.

Acesta a incetat din viata la 2 septembrie 1866 comitand suicid iar in prezent se spune ca fantoma acestuia bantuie Conacul Zarifopol care a fost construit de acesta și a fost înmormântat în curtea Bisericii din satul Tupilați (județul Neamț).

Note 

Nașteri în 1789
Decese în 1866
Nobili români
Caimacami ai Moldovei
Industrie

O industrie este o ramură a producției materiale și a economiei naționale, care cuprinde totalitatea întreprinderilor (uzine, centrale electrice, fabrici, mine etc.) ocupate cu producția uneltelor de muncă, cu extracția materiilor prime, a materialelor și combustibililor și cu prelucrarea ulterioară a produselor obținute.

Sensurile în care este folosit cuvântul industrie 
Industria, a devenit sectorul principal de producție al țărilor europene și nord-americane în timpul revoluției industriale, care a răsturnat vechea economie negustorească și agrar-feudală prin salturi rapide, succesive în tehnologie, așa cum au fost inventarea motorului cu aburi, războiului mecanic de țesut și cuceririle tehnice și tehnologice importante în producția la scară mare a oțelului și cărbunelui. Țările industriale au adoptat o politică economină de tip capitalist. Căile ferate și vapoarele cu aburi au început să lege piețele foarte depărtate, dând posibilitatea noilor companii private să dezvolte niveluri de volum de afaceri și bogăție nemaiîntâlnite până atunci.

În acest sens, industria se clasifică în:
 industria grea, care se ocupă cu producerea mijloacelor de producție, și
 industria ușoară, care se ocupă cu producerea mărfurilor de larg consum.

În alt sens, cuvântul industrie definește o grupare de afaceri care folosesc aceeași metodă pentru generarea profitului, cum ar fi "industria cinematografică", "industria construcțiilor de mașini", sau "industria cărnii și a produselor din carne", "industria minieră". Se referă de asemenea la anumite ramuri și o anumită zonă a producției concentrată pe fabricare, proces care implică mari investiții de capital făcute mai înainte de a se obține profituri.

În științele economice și în planificare urbană, termenul industrial este sinonimul pentru modul de folosire intensiv al terenului destinat activităților economice care implica fabricarea și producția.

Bibliografie 
 Academia Română, Institutul de Lingvistică „Iorgu Iordan” Dicționarul explicativ al limbii române (DEX), Editura Univers Enciclopedic, 1998
 Litera Internațional Noul dicționar explicativ al limbii române (NODEX), Editura Litera Internațional, 2002
 Florin Marcu Marele dicționar de neologisme (MDN), Editura Saeculum, 2000

Legături externe 
 Standardul Internațional al Clasificării Industriilor
 Portal de afaceri pentru industria din Romania
 THE ECONOMIST: A treia revoluție industrială , 1 mai 2012, The Economist, Capital
 Noile industrii, 11 noiembrie 2011, Alexandru Ciolan, Ziarul de Duminică

Vezi și 
 Adam Smith
 Capitalism
 Comunism
 Marxism
 Economie politică
Corp ceresc

Un corp ceresc este orice corp (obiect) ce există în spațiul cosmic.

Corpurile cerești au fost mai întâi observate cu ochiul liber și apoi cu ajutorul instrumentelor optice (telescoape) și radio (radiotelescoape). Din poziția lor aparentă pe sfera cerească s-au dedus ulterior poziția și traiectoria (orbita) lor în spațiu.

Legături externe

Vezi și 

 Astronomie
 Catalog astronomic
 Catalog stelar
 Catalogul Caldwell
 Catalogul Messier 
 Liste de corpuri cerești
 Lista stelelor cu sistem solar
Donald Tusk

Donald Franciszek Tusk ( ; n. 22 aprilie 1957, Gdańsk, Polonia) este un politician polonez, președinte al Consiliului European (2014-2019). Între 2007-2012 a fost prim-ministru al Poloniei. El este co-fondator și președinte al partidului de centru-dreapta Platforma Civică (Platforma Obywatelska). 

În anul 2005 a candidat la funcția de președinte al Poloniei, dar a fost învins în al doilea tur de scrutin de conservatorul Lech Kaczyński. 

Între 2007-2012 a fost prim-ministru al Poloniei. Cabinetul său a supraviețuit unei moțiuni de încredere în parlamentul polonez la 24 noiembrie 2007. La alegerile parlamentare din 2011 Platforma Civică a lui a obținut cel mai mare număr de voturi (translatate în 39,18% din mandatele în Sejm), ceea ce l-a pus în situația inedită pentru un premier polonez de după căderea comunismului de a rămâne la guvernare în urma alegerilor parlamentare.

Din 2014 până în 2019 a fost președinte al Consiliului European.

Note

Legături externe

 Prime Minister | Council of Ministers | The Chancellery of the Prime Minister

Nașteri în 1957
Politicieni polonezi
Prim-miniștri ai Poloniei
Nașteri pe 22 aprilie
Premii Carol cel Mare
Polonezi din secolul al XX-lea
Polonezi din secolul al XXI-lea
Oameni din Gdańsk
Decorați cu Ordinul național „Steaua României” în grad de Mare Cruce
Oameni în viață
Virusul gripei A subtip H5N1

H5N1 este un subtip al virusului gripal A, care declanșează boala numită gripă aviară. Din cele 15 subtipuri de virusuri de gripă cunoscute, H5N1 reprezintă o particularitate din mai multe motive: se modifică rapid și are tendința de a dobândi gene de la alte virusuri infectând și alte specii de animale. Abilitatea sa de a cauza boala acută la oameni a fost confirmată în laborator.

Bibliografie 
 Treanor JJ, Campbell JD, Zangwill KM, Rowe T, Wolff M. Safety and immunogenicity of an inactivated subvirion influenza A (H5N1) vaccine. N Engl J Med 2006;354:1343-1351.

Legături externe 
 Bantuie pericolul unei pandemii, 18 octombrie 2005, Magda Marincovici, Jurnalul Național
 Cosmarul unei pandemii, 10 aprilie 2006, Magda Marincovici, Jurnalul Național
 Cum sa ne ferim de gripa aviara, 14 octombrie 2005, Irina Munteanu, Jurnalul Național
 Decizie finală: „rețeta” super-virusului gripal va fi publicată necenzurată, 19 februarie 2012, Descoperă

Virusuri
Gripă
Alphainfluenzavirus
Rusia bolșevică

Rusia bolșevică (nume oficial: Republica Sovietică Federală Socialistă Rusă) este denumirea informală sub care a fost desemnat statul controlat de guvernul rus format între lovitura de stat bolșevică (7 noiembrie 1917) și constituirea Uniunii Sovietice (30 decembrie 1922).  Statul a mai fost cunoscut și sub denumirile neoficiale de Republica Rusă (Российская республика) și Republica Sovietică (Советская республика).

Este o diferență de timp între lovitura de stat bolșevică din 25 octombrie/7 noiembrie, ce a răsturnat Republica socialistă rusă – întemeiată prin Revoluția din Februarie 1917) și redenumirea oficială a statului în Republica Sovietică Federală Socialistă Rusă de către constituția adoptată în data de 12/25 iulie 1918. Existența acestui interval poate reprezenta o justificare a folosirii termenului de Rusia bolșevică în anumite circumstanțe. 

Termenul Rusia bolșevică nu trebuie să fie folosit ca un sinonim pentru Rusia Sovietică. Deși ambii termeni sunt neoficiali, cel de-al doilea acoperă o perioadă de timp mai îndelungată. Strict geografic vorbind, cele două denumiri se deosebesc fondamental : în 1917 – 1922, bolșevicii controlau un teritoriu foarte redus (deși în continuă creștere) față de acela al Rusiei, care a constituit ulterior Uniunea Sovietică.

Vezi și 
 Istoria Rusiei
 Istoria Uniunii Sovietice
 Revoluția Rusă din 1917
 URSS

Revoluția Rusă
Lista stelelor cu sistem planetar

Această listă conține stelele cu sistem planetar, cu alte cuvinte, stele cu cel puțin 1 planetă.

Planetele sunt indicate în tabelă cu o masă aproximativă cu referință la masa planetei Jupiter, (MJ = 1,898 × 1027 kg) sau masa Pământului (MP = 5,9737 × 1024 kg ) și au o distanță aproximativă masurată în Unități Astronomice. 1 UA = 1.496 × 108 km = distanța medie dintre Pământ și Soare.

Potrivit Convenției Nomenclatoarelor Astronomice, pentru numele oficial al planetelor care înconjoară o stea se folosesc litere. Astfel steaua este notată cu litera a, iar corpurile care o înconjoară sunt notate cu literele b, c etc. Unele planete extrasolare au și nume neoficiale, dar acceptate de către Uniunea Astronomică Internațională.

Stele

Sisteme planetare multiple 
În ordine alfabetică

Note:
(1) Planetă confirmată astrometric.

Sisteme planetare singulare 
În ordine crescătoare după masa acestora

Note
(1) Masa absolută a planetei.
(2) Planeta descoperita cu metoda graviație.
(3) Suspect de existența și altor planete.
(4) Planetă fotografiată, iar masa este calculată după temperatura planetei la suprafață.
(5) Toate numele proprii sunt neoficiale și nu se folosesc în astronomie.
(6) Probabil mai mari.

Pulsari

Pitice brune 
În ordine crescătoare după masa acestora.

(1) Planetă fotografiată, iar masa este calculată după temperatura planetei la suprafață.

Vezi și 
 Planete extrasolare
 Pulsari
 Planete ipotetice
 Cerul înstelat
 TOI 700

Legături externe 
  JPL Planetquest New Worlds Atlas 
 Enciclopedia planetelor extrasolare  (pe situl Observatorului din Paris)
  Cine a descoperit acea planetă?  (de pe situl Observatorului din Geneva)
  Masele și caracteristicile orbitale planetelor extrasolare

Sistem
Liste de corpuri cerești

Lista stelelor
 Lista celor mai apropiate stele
 Lista celor mai masive stele
 Lista celor mai mari stele
 Lista stelelor în funcție de strălucire
 Lista stelelor variabile
 Lista stelelor cu sistem solar
 Lista planetelor sistemului solar
 Lista sateliților naturali
 Lista planetelor minore
 Listă de asteroizi notabili
 Listă de comete
 Lista cometelor celebre
 Lista obiectelor trans-Neptuniene
 Listă de corpuri cerești cu denumiri românești
 Lista pulsarilor
 Listă de quasari
 Lista blazarilor
 Lista găurilor negre
 Lista constelațiilor
 Lista galaxiilor
 Lista celor mai apropiate galaxii
 Lista sateliților din Calea Lactee
 Lista roiurilor stelare

Harta obiectelor astronomice

Vezi și
 Listă de astronomi
 Listă de institute de cercetări astronomice
 Lista munților de pe Marte
 Obiecte astronomice cu nume proprii
Caimacam

Caimacam este un cuvânt care vine din , înseamnând locțiitor al unor demnitari. După alte surse termenul caimacam provine din două cuvinte arabe și anume Kâim (قائم) și Makâm (مقام).

Era întrebuințat în Valahia și în Moldova din secolul al XVII-lea sub forma de Caimacam Domnesc. În așteptarea sau lipsa domnitorului, erau numiți de obicei doi boieri care să conducă principatul. Din secolul al XIX-lea se folosește denumirea de Locotenență Domnească. Sub acest nume se cunosc mai ales căimăcămiile din 1856, după retragerea domnitorilor numiți pe șapte ani, până la reglarea poziției Principatelor Dunărene după noile principii ale Tratatului de la Paris.

Aceste căimăcămii instituite de Imperiul Otoman aveau ca scop prezidarea alegerilor pentru Divanurile ad-hoc, și să facă în așa fel încât să triumfe adversarii unioniștilor.

Căimăcămii în Valahia (Muntenia + Oltenia) 
 Constantin Cantacuzino (10 - 12 iulie 1848; 9 august - 25 septembrie 1848; 26 septembrie 1848 - iunie 1849)
 Alexandru D. Ghica (4 iulie 1856 - octombrie 1858)
 Ioan Manu, Emanoil Băleanu, Ioan Al. Filipescu (octombrie 1858 - 24 ianuarie (5 februarie) 1859)

Căimăcămii în Moldova 
 Lupu Costachi (august 1711)
 Ioan Mavrocordat (7 octombrie - 19 noiembrie 1711)
 Iordache Stavrachi (20 august - 17 decembrie 1749
 Ștefan Vogoride (toamna 1821 - 22 iulie 1822)
 Teodor Balș și Nicolae Vogoride (26 iunie 1856 - octombrie 1858)

Căimăcămii în Turcia 

Qaim Maqam sau Qaimaqam ori Kaymakam (scris, de asemenea, kaimakam și caimacam) () (cu sensul de: sub-guvernator) era un titlu folosit de guvernatorul unei provincii din Republica Turcia, Republica Turcă a Ciprului de Nord și Liban, în plus, a fost un titlu folosit pentru aproximativ aceeași poziție oficială în Imperiul Otoman.

Note

Legături externe 

Titluri
Politica Turciei
Dregătorii
Istoria României
Istoria Turciei
Cuvinte și expresii în limba turcă
Forme de guvernământ
Ștefăniță Lupu

Ștefăniță Lupu () a fost domn al Moldovei între 1 decembrie 1659 și 29 septembrie 1661.
 
A fost fiul lui Vasile Lupu și la vârsta de numai 18 ani a fost numit domn în locul lui Gheorghe Ghica, la insistențele și rugămințile tatălui său aflat la Constantinopol. Domnia sa a fost tulburată de Constantin Șerban din Țara Românească, precum și de turci și tătari, care aduceau pretendenți la tron. După aceste încercări, a urmat o ciumă și apoi o foamete cumplită, astfel încât oamenii mâncau și papură măcinată în loc de pâine. Din acest motiv a mai fost numit și Papură Vodă.

Papură vodă

Originea poreclei

Sorgintea acestei porecle o aflăm din surse istorice care spun că domnul Moldovei, Vasile Lupu, și Ecaterina Doamna au avut un fiu, pe Ștefăniță, născut la 1641, care la numai 12 ani a fost întemnițat în fortăreața de la Buciulești-Bistrița, împreună cu mama și sora sa Ruxandra, după ce logofătul Gheorghe Ștefan l-a detronat pe domnitor.

După 5 ani de captivitate, Ștefăniță a fost eliberat, iar Poarta Otomană l-a numit în 1659 voievod pe tronul Moldovei; era firav la trup din cauza îndelungatei detenții, însă cu mintea ageră, făcând față răspunderilor ce-i reveneau pentru refacerea Moldovei, bântuită de secetă. Dar atât de cumplită a fost calamitatea, încât populația ajunsese să se hrănească cu pâine din coajă de copac și… din papură, de unde i s-a tras tânărului domnitor porecla de Papură vodă.

Ștefăniță s-a dovedit însă un bun apărător al intereselor Țării Moldovei, întărind relațiile cu vecinii, în special cu Țara Românească, a dezvoltat comerțul și economia, i-a scutit pe țărani de biruri.

Bibliografie
 Revista Lumea Satului, NR.6, 16-31 MARTIE 2007

Vasile Lupu
Nașteri în 1641
Decese în 1661
Domni și domnitori ai Moldovei
Nobili români
Familia lui Vasile Lupu
Ieșeni
Decese în Tighina
I. A. Cantacuzino

I. A. Cantacuzino sau Zizine () a fost un om politic și literat.
 
Face studiile gimnaziale în celebrul pension al lui Rud Toepfer în Geneva, merge apoi la Paris, unde se ocupă mai ales de științele fizice și matematice, călătorește prin America. 

Devine la 1857 ministru, la 20 octombrie 1858 îl înlocuiește pe Ștefan Catargiu în căimăcămia de trei, iar între 2 februarie - 20 aprilie 1870 este Ministru de Finanțe, la 1870 agent diplomatic la Belgrad, la 1872 Director General al Teatrelor din România. 

Din 1878 s-a retras din viața publică.

Nașteri în 1829
Decese în 1897
Miniștri de finanțe ai României
Caimacami ai Moldovei
Vasile Sturdza

Vasile Sturdza (n. 8 noiembrie 1810, Bârlad  - d. ianuarie 1870, Iași) a fost un politician român, membru al căimăcămiei de trei, între octombrie 1858 - ianuarie 1859, primul Președinte al Consililui de Miniștri de la Iași, după Mica Unire (dar înainte de unirea administrativă a Principatelor Române, precum și primul prim-președinte al Curții de Casație și Justiție.

Biografie  
Vasile Sturdza s-a născut în anul 1810. A fost fiul vornicului Constantin Sturza din Bârlad. A făcut studiile în străinătate și s-a întors în țară în 1833. Până în 1849, s-a ocupat mai mult de agricultură. Între 1849 și 1850 este judecător în Divanul Domnesc din Iași, iar în 1850 ajunge Ministru de Lucrări Publice pentru Moldova. La 1856 este Președintele Divanului Domnesc, iar la 1857, Comisar al guvernului pe lângă Banca Națională a Moldovei. Între 1858 și 1859 este membru al căimăcămiei de trei împreună cu Ștefan Catargiu și Anastasie Panu și luptă pentru unirea Principatelor Române. La 15 ianuarie 1859 este numit Ministru de Interne și Președinte al Consiliului din Moldova. La 14 februarie 1862, înființându-se Înalta Curte de Casație, este numit primul ei președinte, până la 19 octombrie 1868, când se retrage din viața publică.

Referințe

Legături externe 

Nașteri în 1810
Nașteri pe 8 noiembrie
Decese în 1870
Decese în ianuarie
Bârlădeni
Caimacami ai Moldovei
! 
Politicieni români
Politicieni români din secolul al XIX-lea
Români din secolul al XIX-lea
Bătălia de la Azincourt

Bătălia de la Azincourt (în engleză Battle of Agincourt, în franceză Bataille de Azincourt) a avut loc pe data de 25 octombrie 1415, la Azincourt, Franța, în timpul Războiului de O Sută de Ani, purtat între Anglia și Franța.

Desfășurarea bătăliei 
Henric al V-lea, tânărul rege al Angliei, își conduce forțele spre victorie în bătălia de la Azincourt din nordul Franței. Cu două luni înainte, Henric traversase Canalul Mânecii cu 11.000 de oameni și comandase atacul în localitatea Harfleur din Normandia. După cinci săptămâni, orașul s-a predat, însă Henric își pierduse jumătate dintre oameni din cauza bolilor și pierderilor de război. El a decis să își îndrepte armata în nord, spre Calais, unde urma să se întâlnească cu flota engleză și să se reîntoarcă în Anglia.

La Azincourt i s-a opus însă o armată franceză numeroasă, de aproximativ 20.000 de oameni. Câmpul de luptă a avut ca perimetru un spațiu deschis de circa 900 de metri, poziționat între două păduri, ceea ce a permis prevenirea manevrelor la scară mare, acest fapt fiind în avantajul regelui Henric.

În zorii zilei de 25 octombrie a început bătălia. Englezii au stat pe poziții așteptând atacul francez, în timp ce cavalerii francezi, copleșiți de armurile greoaie, au început o avansare lentă pe terenul înnoroiat. Francezii au fost întâmpinați de un atac furios al arcașilor englezi, care au folosit o tehnică ce permitea atingerea țintei de către săgeată la o distanță de până la 230 de metri.

Cavaleria franceză a încercat să îi înfrângă pe arcașii englezii, însă nu a reușit deoarece arcașii erau protejați de o linie de pari ascuțiți. Cu cât mai mulți cavaleri francezi își făceau drum prin câmpul de bătălie, cu atât mobilitatea lor scădea mai mult. În acest moment, Henric a ordonat arcașilor săi, care erau echipați mai lejer, să se năpustească asupra francezilor cu săbii și topoare și astfel englezii au reușit să îi masacreze pe francezi.

Aproape 6.000 de francezi și-au pierdut viața în bătălia de la Azincourt, în timp ce pierderile englezilor au fost de 400 de vieți. Regele Henric a reușit astfel să înregistreze una dintre cele mai mari victorii din istorie. După alte cuceriri în Franța, Henric al V-lea va fi recunoscut în anul 1420 drept moștenitor al tronului francez și regent al Franței. Deși era în culmea gloriei, Henric moare doi ani mai târziu.

Vezi și
 Lista bătăliilor din Războiul de 100 de Ani

Legături externe 
 Gazetteer Entry Agincourt , pe site-ul joan-of-arc-studies.org
 Agincourt, 1415: Izbânda generalului Noroi , 24 octombrie 2007, Gabriel Tudor, Revista Magazin

Bătăliile Angliei
Bătăliile Franței
Azincourt
Anglia medievală
Franța medievală
1415
Uppsala län

Uppsala este un comitat (län) din Suedia. Reședința sa este orașul Uppsala.

Geografie 
Teritoriul acestei unități administrative reprezintă  1,7% din suprafața Suediei.

Zone urbane 
Următoarele sunt cele mai mari zece zone urbane din comitat (anul 2015) conform Biroului Central de Statistică al Suediei:

Populație 
Locuitorii din Uppsala län însumează 3,3% din totalul populației Suediei.

Administrație 
Uppsala län este compus din următoarele comune:
 Enköping
 Heby
 Håbo
 Knivsta
 Tierp
 Uppsala
 Älvkarleby
 Östhammar

Note 

Län în Suedia
Västmanlands län

Västmanland este un județ sau län din Suedia.

Geografie 
Teritoriul acestei unități administrative reprezintă 1,5% din suprafața Suediei. 
Reședința sa este orașul Västerås. Acesta se învecinează cu județele Södermanland, Örebro, Gävleborg, Dalarna și Uppsala.
Judetul are, de asemenea, o porțiune de țărm spre Mälaren (al treilea cel mai mare lac din Suedia).

Zone urbane 
Următoarele sunt cele mai mari zece zone urbane din comitat (anul 2015) conform Biroului Central de Statistică al Suediei:

Populație 
Locuitorii din Västmanlands län însumează 2,9% din totalul populației Suediei.

Blazonul 
Județul Västmanlanda a moștenit blazonul din vechea provincie Västmanland. Atunci când blazonul apare cu o coroană regală, aceasta face referire la Consiliul de administrație județean.

Administrație 
Västmanlands län este compus din următoarele comune:

Referințe 

Län în Suedia
Stockholms län

Stockholms este un län din Suedia. Orașul Stockholm, capitala Regatului Suediei, este totodată reședința sa.

Geografie 
Teritoriul acestei unități administrative reprezintă 1,6% din suprafața Suediei.

Zone urbane 
Următoarele sunt cele mai mari zece zone urbane din comitat (anul 2015) conform Biroului Central de Statistică al Suediei:

Populație 
Locuitorii din Stockholms län însumează 20,4% din totalul populației Suediei.

Administrație 
Stockholms län este compus din următoarele comune:

Note 

Län în Suedia
Ordinul dat de Lenin pentru spânzurarea culacilor

Ordinul dat de Lenin pentru spânzurarea culacilor  este un ordin scris de mână de liderul bolșevic , datat 11 august 1918, prin care comuniștii care activau în zona Penza erau instruiți să spânzure în public cel puțin o sută de culaci (chiaburi) și de asemenea să le publice numele, să le confiște cerealele și să execute un număr nespecificat de ostatici. 

În concepția lui Lenin, prin acest ordin trebuia demonstrat "oamenilor pe o raza de sute de kilometri" printr-un exemplu, cum se luptă împotriva răscoalelor culacilor din 5 voloste (unități ale autoadministrației rurale) din regiune. Ordinul era anume adresat tovarășilor Kuraev, Boș și Minkin și cerea comuniștilor din Penza să răspundă telegrafic pentru primirea și executarea întocmai a ordinului. Regiunea Penza este situată în Câmpia Europei Răsăritene.

Ordinul a fost descoperit după deschiderea arhivelor sovietice de către Robert Service și a fost prezentat într-un documentar al BBC-ului din 1997, Dosarele secrete ale lui Lenin.

Legături externe 
 Textul scrisorii 
 "An exchange of letters on the BBC documentary Lenin's Secret Files" - 6 March 1998

Represiuni politice sovietice
Documente sovietice
Istria

Istria poate fi:

 O comună în județul Constanța: Istria, Constanța;
 O peninsulă în Marea Adriatică: Istria (peninsulă)
Gotlands län

Gotlands län este un län din Suedia, corespunzător insulei Gotland și implicit, comunei cu același nume. Reședința sa este orașul Visby.

Geografie 
Teritoriul regiunii Gotlands län reprezintă 0,8 % din suprafața Suediei.

Zone urbane 
Următoarele sunt cele mai mari zece zone urbane din comitat (anul 2015) conform Biroului Central de Statistică al Suediei:

Populație 
Locuitorii insulei Gotland însumează 0,6% din totalul populației Suediei.

Note 

Län în Suedia
Peninsula Istria

Peninsula Istria se află în nordul Mării Adriatice, între golful Trieste la vest și golful Kvarner la est. În prezent este o regiune din vestul Croației după ce în decursul istoriei a fost cucerită și recucerită de nenumărate ori. După ce mai întîi a aparținut hiștrilor, a trecut la Imperiul Roman de Apus, a fost prădată de goți și de longobarzi, anexată la regatul francilor, supusă ducilor din Carintia, Meran, Bavaria, apoi patriarhului din Aquileia, a aparținut de Republica Veneția, s-a aflat sub puterea Habsburgilor (cu o scurtă perioadă când Napoleon a fost împărat al francezilor și rege al italienilor), a ajuns după Primul Război Mondial să țină de Italia, pentru ca după Al Doilea Război Mondial să aparțină de Republica Socialistă Federativă Iugoslavia.

Locuitorii Istriei au fost din cele mai vechi timpuri de diferite etnii, cele mai importante fiind: croații, sârbii, italienii, slovenii. Diversele puteri care au controlat Istria au încercat să încline balanța acestor etnii într-o parte sau în cealaltă. Printre minoritățile care trăiesc în Istria se numără și o comunitate de istroromâni, sosită aici se pare din Transilvania, Banat sau Timoc înainte de secolul al XIV-lea.

Bibliografie
 Luigi Tomaz, Il confine d'Italia in Istria e Dalmazia. Duemila anni di storia, Presentazione di Arnaldo Mauri, Think ADV, Conselve, 2008.
 Luigi Tomaz, In Adriatico nel secondo millennio, Presentazione di Arnaldo Mauri, Think ADV, Conselve, 2010.
Piemonte d'Istria Community (it.)

Legături externe 
Reportaje
 Istria croaților, 7 iulie 2009, Evenimentul zilei

Croația
Peninsule din Marea Mediterană
Eponime ale asteroizilor
Bun liber

Termenul de bun liber este folosit în economie pentru a descrie un bun economic care nu este rar. Un bun liber este disponibil într-o cantitate oricât de mare, fără costuri de oportunitate pentru societate. 

Un bun care este pus la dispoziție gratis nu este neapărat un bun liber. De exemplu, un magazin poate face cadou clienților produse din stoc, pentru o mai bună promovare, însă pentru producerea acelor bunuri a fost necesară folosirea resurselor limitate, iar acel bun economic nu mai poate fi numit bun liber în sens economic. 

Există trei tipuri de bunuri libere: 

Resursele care se găsesc în mod abundent în natură, astfel încât oricine poate beneficia de ele. Un astfel de exemplu ar fi aerul pe care îl respirăm.

Resursele care sunt produse împreună. În acest caz bunul liber este produs secundar al unui produs mult mai valoros. Produse cum ar fi ambalajele sunt adesea considerate bunuri libere.

Ideile și munca intelectuală care pot fi folosite gratis sau la un preț neînsemnat. De exemplu, dacă cineva inventează un aparat nou, mulți oameni pot să copieze această invenție, fără ca această resursă să se epuizeze. Wikipedia, ca enciclopedie liberă, poate fi considerată un bun liber. Alte exemple ar putea include programele de calculator și paginile web.

Legile proprietății intelectuale au efectul de a transforma anumite bunuri în bunuri rare. Deși aceste bunuri sunt bunuri libere (în sens economic), odată ce au fost produse, pretind resurse rare pentru a fi create, cum ar fi forța de muncă calificată. Astfel, legile proprietății intelectuale, cum ar fi copyrightul și patentele oferă drepturi exclusive creatorilor de astfel de „proprietate intelectuală“, pentru a încuraja resursele ce trebuie alocate în mod adecvat acestor activități.

Bunuri
Căminar

Căminar era denumirea purtată de un dregător care se ocupa de strângerea dărilor asupra cârciumilor. În secolul al XVII-lea s-a creat dregătoria de mare căminar. O mare parte din acest venit al domniei se dădea căminarului, apărut în condica domnească sub numele de căminărit.  Darea numită căminărit în Muntenia purta denumirea de camănă în Moldova.

Inițial, în Evul Mediu, căminarul era un slujitor însărcinat cu perceperea unor dări, la început numai pe vânzarea cerii în Moldova, apoi în Țara Românească.

În timpul lui Dimitrie Cantemir, marele căminar era socotit în rândul marilor boieri, iar în 1763, marele căminar era parte componentă din Divan (de la logofăt până la marele căminar), era al XII-lea boier din Divan ca funcție. 

Gheorghe Eminovici, tatăl lui Mihai Eminescu, a fost căminar.

Note

Dregătorii
Economie financiară
Stolnic

Stolnic (din slavonă stolu, „masă”) este un rang boieresc folosit în evul mediu în țările române (Țara Românească și Moldova),  Polonia, Lituania (Uniunea statală polono-lituaniană) și Rusia țaristă (stolnik, Стольник), reprezentând dregătorul de curte care se îngrijea de masa domnului. 

În împrejurări mai deosebite sau la sărbători, el îl servea pe domn, gustând mâncărurile înaintea acestuia, spre a se dovedi că nu erau otrăvite. Subalternii acestuia în țările române, vtoristolnici și tretistolnici, serveau pe domn la mesele obișnuite, iar stolniceii, unii la curte, alții prin sate, strângeau dijmă din peștele prins în Dunăre și în bălți. Subalternii stolnicului alcătuiau o categorie militară.

Bibliografie
Academia Republicii Populare Române, Dicționar Enciclopedic Român, Editura Politică, București, 1962-1964

Dregătorii
Titluri nobile române
Bun colectiv

Bunurile colective (sau bunurile sociale) sunt definite în economie ca bunuri publice care pot fi livrate ca bunuri private, dar care sunt însă livrate de guvern pentru diferite scopuri (de obicei pentru politică socială) și sunt finanțate din fonduri publice, cum ar fi taxele și impozitele.

Într-o definiție mai largă, termenul „bun colectiv“ descrie bunul general al tuturor oamenilor dintr-o comunitate anume.

Bunuri
Bun de tip club

Bunurile de tip club sunt bunuri economice clasificate uneori ca o subcategorie a bunurilor publice, care sunt exclusibile și nu se află în relație de rivalitate – cel puțin pâna la momentul în care apare o congestie.

Exemple de bunuri de tip club: cursuri private de golf, filmul de la cinematograf, televiziunea prin cablu și alte servicii puse la dispoziție membrilor de către cluburi sau asociații sociale sau religioase.

Referințe
Buchanan, James M. – „An Economic Theory of Clubs”, Economica 32, 1965, 1–14

Legături externe
 Clasificarea făcută de EconPort pentru tipurile de bunuri 

Bunuri