alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
ACR Siena 1904

Associazione Calcio Robur Siena 1904 je italský fotbalový klub hrající v sezóně 2022/23 ve 3. italské fotbalové lize sídlící ve městě Siena v regionu Toskánsko.

Klub byl založen v roce 1904 jako Società Studio e Divertimento. První zápasy ale odehráli až v roce 1908 pod názvem Società Sportiva Robur. První soutěžní sezona byla 1921/22 když vyhrál svou regionální soutěž a postoupil tehdy do druhé ligy. Hraje jí dvě sezony a poté sestupuje do třetí i do čtvrté ligy. Zpět ve druhé lize je v sezoně 1935/36. Končí na sestupující příčce ale za dva roky se vrátí a hraje ji poté až na jednu výjimku do sezony 1947/48. Výjimka je v sezoně 1945/46 kdy se nejvyšší liga hraje na dvě skupiny.

Špatné období přichází od sezony 1948/49 když klub hraje třetí i pak i od sezony 1952/53 čtvrtou ligu. Klub v roce 1974 málem končí v bankrotu. Je zachráněn pouze zásahem bývalého lékaře Vittoria Benefortiho, který v sezóně 1974/75 vede klub jako prezident k návratu do třetí ligy. Klub je v roce 1978 kvůli reorganizaci lig znovu odeslán do čtvrté ligy.

V polovině 80. let klub koupí Max Paganini. Pod jeho vedením dosáhl klub určité stability a po dvou sestupech hrál deset po sobě jdoucích sezonách ve třetí lize. V sezoně Serie C1 1999/00 již s novým vlastníkem  klub vyhrává třetí ligu a po 55 letech se vrací do druhé ligy.

Po třech sezonách strávených ve druhé lize postoupí do nejvyšší ligy. Poprvé si ji zahraje v sezoně 2003/04 a zakončí ji na 13. místě. Hraje ji až do sezony 2009/10 když sestoupí. V roce 2014 se klub nezaregistruje do druhé ligy a kvůli finančním potížím vyhlásí bankrot. Je založen nový klub Robur Siena Società Sportiva Dilettantistica a přihlásil se do čtvrté ligy. Soutěž vyhrál a postoupil do třetí ligy. Po skončení sezony 2019/20 se vedení rozhodlo nezaregistrovat se do soutěže. Novým vlastníkem stává skupina podnikatelů z Arménie. Zakládají nový klub ACN Siena 1904 a jako trenéra najmou Gilardina. Klub hrál čtvrtou ligu, kterou dokončil na 5. místě. Díky administrativě ale postoupil do třetí ligy.

Změny názvu klubu 

 1919/20 – 1932/33 − SS Robur (Società Sportiva Robur)
 1933/34 – 2013/14 − AC Siena (Associazione Calcio Siena)
 2014/15 – 2013/14 – Robur Siena (Robur Siena)
 2014/15 – 2019/20 – Robur Siena SSD (Robur Siena Società Sportiva Dilettantistica)
 2020/21 – ACN Siena 1904 SSD (ACN Siena 1904 Società Sportiva Dilettantistica)
 2021/22 – ACN Siena 1904 (ACN Siena 1904)
 2022/23 – ACR Siena 1904 (Associazione Calcio Robur Siena 1904)

Získané trofeje

Vyhrané domácí soutěže 

  2. italská liga ( 1x )
 2002/03

 3. italská liga ( 3x )
 1934/35, 1937/38, 1999/00

 4. italská liga ( 2x )
 1955/56, 2014/15

Kronika ACN Siena 1904

Účast v ligách

Historická tabulka

Od vzniku Serie A v roce 1929 do sezony 2021/22.

Fotbalisti

Známí hráči v klubu

Česká stopa v klubu 
 Lukáš Jarolím (2007–2010)

Externí odkazy 
 

 Profil na transfermarkt.de

Reference 

Fotbalové kluby založené v roce 1904
Italské fotbalové kluby
Siena
Sport v Sieně
Járacimrman (planetka)

(7796) Járacimrman je planetka obíhající v prostoru mezi Marsem a Jupiterem v oblasti hlavního pásu planetek. Podle parametrů dráhy patří do podskupiny IIa. Charakter její dráhy je takový, že se nemůže k Zemi přiblížit více než na 197 mil. km.

Objev 

Planetka byla na jihočeské hvězdárně na Kleti objevena v lednu 1996 astronomem Zdeňkem Moravcem a dostala provizorní označení 1996 BG. Byla sledována až do dubna 1996 a dále pak v červnu a červenci 1997. Dodatečně bylo zjištěno, že se jedná o ztracenou planetku, která předtím byla již dvakrát pozorována a to poprvé 12. prosince 1973 na observatoři Brera-Merate v severní Itálii a ve dnech 8. a 9. června 1990 na hvězdárně Mount Stromlo Observatory, nedaleko australského hlavního města Canberra. Tehdy dostala předběžná označení 1973 YE3, resp. 1990 VG. V roce 1997 již byla její dráha zpřesněna pozorováním řady dalších observatoří natolik, že dostala přiděleno definitivní pořadové (katalogové) číslo 7796 a stala se 312. číslovanou planetkou objevenou na Kleti. Poté její objevitel navrhl, aby byla pojmenována na počest fiktivního českého génia Járy Cimrmana. Toto jméno bylo v únoru 1998 schváleno nomenklaturní komisí pro malá tělesa ve Sluneční soustavě při Mezinárodní astronomické unii (IAU).

Fyzikální vlastnosti 

Na základě hvězdné velikosti ve viditelné oblasti spektra a předpokládaného albeda byl průměr tohoto tělesa odhadnut na 10 km. Spektrální údaje o planetce nejsou k dispozici a proto není ani přibližně známo její chemické a mineralogické složení.

Odkazy

Související články 
 Seznam planetek 7751-8000

Externí odkazy 
 (7796) Járacimrman na webu České astronomické společnosti
 Dráha

Planetky hlavního pásu
Planetky pojmenované podle fiktivních postav
Jára Cimrman
Objeveno na kleťské hvězdárně
Sverdlovsk

Sverdlovsk může být:
 Jekatěrinburg – město v Rusku nazývané Sverdlovsk v letech 1924–1991
 Dovžansk – město na Ukrajině nazývané Sverdlovsk v letech 1938–2016

Externí odkazy
Stierlitz

Max Otto von Stierlitz (rusky Штирлиц, narozen 8. října 1900) je hlavní hrdina většiny románů Juliana Semjonova, mimo jiné známého románu Sedmnáct zastavení jara (Семнадцать мгновений весны, první kniha vyšla v roce 1970), který byl v roce 1973 převeden do podoby stejnojmenného televizního seriálu s Vjačeslavem Tichonovem v hlavní roli. Kniha Sedmnáct zastavení jara je ovšem jen jedním dílem série, v ostatních knihách je popsáno například jeho působení v Dálněvýchodní republice nebo španělské občanské válce.

SS-Standartenführer Otto von Stierlitz bylo krycí jméno plukovníka Maxima Isajeva, sovětského tajného agenta, který před infiltrováním SS Sicherheitsdienst operoval v Paříži a v Šanghaji. Podobně jako v románech Iana Fleminga o Jamesi Bondovi byly knihy inspirovány událostmi mezinárodní politiky, které však románově dotvářely a přetvářely. Stierlitz v nich například potlačil fiktivní Churchillův plán uzavřít mír s nacistickým Německem a zaútočit na Sovětský svaz. Také po svém návratu do Ruska byl Stierlitz/Isajev zatčen sympatizanty Beriji a před gulagem jej zachránila Stalinova smrt.

Protože knihy poskytovaly poměrně přesný náhled na KGB a její operační metody, vyskytly se spekulace, že Semjonov sám byl agentem KGB. Při natáčení seriálu také pomohli vysocí představitelé KGB (např. generál Semjon Cvigun) jako odborní poradci. 
Stierlitz/Isajev byl renesanční člověk, schopný dokončit všechny mise, ale současně znalý i kultury a umění. Mluvil všemi evropskými jazyky vyjma irštiny a albánštiny. Nedával přednost násilí – má se za to, že ve své padesátileté kariéře agenta zabil pouze jednou. Podobně jako James Bond měl svůj oblíbený nápoj, kterým byl koňak. Jezdil automobilem značky Horch (v seriálu jezdil z technických důvodů Mercedesem) a na rozdíl od svého západního protějšku neměl slabost pro ženy (což neplatilo naopak – ženy pro něj slabost měly, čehož neváhal využít). Na svých cestách Evropou se Stierlitzovi stýskalo po rodném Rusku a často snil o návratu.

Romány

Vtipy 
Stierlitz jakožto superagent se v Rusku stal vděčným terčem vtipů, parodujících zejména jeho těsné úniky a zázračnou obratnost, s níž vodil za nos své esesácké „kolegy“ Kaltenbrunnera, Bormanna a Müllera.

 Stierlitz vykopl dveře a po špičkách se plížil k zamyšlenému Bormannovi.
 Stierlitzovi nedošel dopis z Ústředí. Přečetl si ho ještě jednou, ale stejně mu nedošel.

Externí odkazy 
 Stierlitz – zásobárna do češtiny přeložených vtipů

Literární postavy
Televizní postavy
Fiktivní špióni
Fiktivní Rusové
Vtipy
Sedmnáct zastavení jara

Sedmnáct zastavení jara (v ruském originále Семнадцать мгновений весны) je sovětský televizní seriál prvně vysílaný v roce 1973. Vznikl na motivy knižní série Juliana Semjonova, která začala vycházet v roce 1970.

Seriál pojednává o tajném agentovi sovětské zpravodajské služby Maximu Isajevovi, který jakožto Otto von Stierlitz pracoval za druhé světové války v nacistickém Německu. Seriál má, navzdory názvu, dvanáct dílů, vysílány byly od 11. do 24. srpna 1973. Režírovala ho Taťjana Lioznova a hlavní roli hrál Vjačeslav Tichonov. Semjonovovy knihy i seriál byly inspirovány skutečnými událostmi. Všechny postavy, s nimiž Stierlitz v seriálu přijde do styku, byly reálnými historickými osobnostmi, Hitlera ztvárnil Fritz Diez.

Předobrazem hlavní postavy seriálu i Semjonovových knih byl Anatolij Gurevič, sovětský agent, člen proslulé "Rudé kapely", tedy špionážní sítě KGB působící během druhé světové války v Belgii, Francii, Nizozemsku a Německu. Gurevič se po válce stal obětí stalinských represí, byl odsouzen k 20 letům, za údajnou vlastizradu. Rehabilitován byl roku 1991.

Roku 2009 byl seriál kolorován a takto nově uveden na obrazovky, což vzbudilo kontroverze.

Specifikace zpravodajské služby 
Hlavní hrdina příběhu, plukovník Maxim Isajev, je v populární a filmové literatuře běžně zmiňován jako „tajný agent KGB“. V samotném seriálu se taková explicitní formulace ale neobjevuje. Navíc je to údaj historicky zcestný. Výbor státní bezpečnosti (KGB) vznikl teprve v roce 1954.

Reference 

Sovětské televizní seriály
Ruské televizní seriály
Špionážní televizní seriály
Televizní seriály vysílané od roku 1973
Televizní seriály vysílané do roku 1973
Adhezní hmotnost

Adhezní hmotnost (ve starší literatuře adhezní váha) je technická veličina, vyjadřující sumu silového (tíhového) působení vozidla na kolej v místech kontaktu s hnanými koly. Zjednodušeně jde o část hmotnosti hnacího vozidla, jejíž tíha působí na hnaná dvojkolí (případně jednotlivá kola, pokud jsou použita); u vozidel se všemi dvojkolími hnanými je tedy prostě rovna celkové hmotnosti. Veličina nemá jasný fyzikální význam, stanovuje se dopočtením z příslušných nápravových zatížení a vyjadřuje se v tunách.

Adhezní hmotnost je zvláště důležitým parametrem lokomotiv. Vzhledem k tomu, že hodnota součinitele adheze je u ocelového kola na ocelové kolejnici poměrně nízká (kolem 0,3), je adhezní hmotnost určující pro tažnou sílu lokomotivy.

Pomocí adhezní hmotnosti se popisuje typ vozidla a uvádí se její jmenovitá hodnota. Neuvádí se obvykle pro každé jednotlivé vozidlo, naopak se ve výrobě lokomotiv hodnoty kolových sil dostavují pomocí balastu, aby se přiblížily jmenovitým v rámci předem stanovených tolerancí.

U parních lokomotiv s běhouny (běžnými dvojkolími) a běžnými podvozky tvořila adhezní hmotnost jen část jejich celkové hmotnosti; ani podvozky tendru nebývaly hnané. Dnešní elektrické i dieselové lokomotivy mají zpravidla hnané všechny nápravy, naproti tomu motorové a elektrické vozy a jednotky mají i dnes často hnaná jen některá dvojkolí.

Například parní lokomotiva řady 498.0 přezdívaná Albatros měla adhezní hmotnost zhruba 70 tun, ač celková hmotnost lokomotivy s tendrem byla vysoko přes 100 tun. Navíc měla dvoje otvory ve vahadlech a rámu mezi posledním spřaženým dvojkolím a zadním běhounem, takže bylo možné změnit nápravové tlaky jednotlivých dvojkolí. Elektrická jednotka RegioPanter má každý vůz vystrojen jedním hnacím a jedním běžným podvozkem, přičemž hnací podvozek je o něco více zatížen; adhezní hmotnost jednotky tedy činí něco přes polovinu její celkové hmotnosti.

Adhezní hmotnost se stanovuje pro vozidlo stojící v klidu. Změny rozložení tíhy na jednotlivá dvojkolí vlivem klopných momentů při vyvíjení tažné síly na spřáhle a na uložení skříně na podvozcích se zavádějí (spolu s vlivy vlastností použitého pohonu) do trakčních výpočtů zvlášť, pomocí součinitele využití adheze. Součinem adhezní hmotnosti, tíhového zrychlení, součinitele adheze a součinitele využití adheze získáme (po odečtení vlastních jízdních odporů) maximální dosažitelnou tažnou sílu vozidla za daných podmínek.

Související články 
Pískování - prostředek pro zvýšení adheze

Konstrukce kolejových vozidel
Drážní doprava
Technické veličiny
Dublin Core

Dublin Core je standard pro metadatový popis digitálních objektů (včetně WWW stránek), často vyjadřovaných prostřednictvím XML. Název je podle města Dublin, Ohio (USA), ve kterém se konala konference, na které byl navržen.

Záměrem Dublin Core je usnadnit vyhledávání elektronických zdrojů. Původně byl vytvořen jako popis zdrojů na WWW sestavený přímo autorem, postupně ale zaujal instituce zabývající se formálním zpracováním zdrojů, jako jsou muzea, knihovny, vládní agentury a komerční organizace.

Vedení Dublin Core sídlí ve Spojených státech, konkrétně v OCLC ve státě Ohio v Úřadu pro výzkum a speciální dokumenty. Struktura Dublin Core je v současnosti používána ve 20 zemích Severní Ameriky, Evropy, Asie a Austrálie a počet zemí se postupně zvyšuje.

Prvky popisu 
Standard Dublin Core v 1.1 z 1999-07-02 obsahuje základní sadu patnácti prvků (Dublin Core Metadata Element Set), z nichž žádný není povinný:

Další prvky a rozšíření byly přidávány později – viz 3, sekce v českém překladu termínů.

Při uvádění není podstatné pořadí, každá položka je identifikována svým významem. Např. při zápisu na XHTML stránce se použije následující syntaxe:
<link rel="schema.DC" href="http://purl.org/dc/elements/1.1/">
<meta name="DC.title" content="Název dotyčné stránky">
<meta name="DC.creator" content="Autor stránky">
<meta name="DC.subject" content="Popis předmětu s klíčovými slovy">
<meta name="DC.language" content="cs-CZ">
atd.

Jako další attribut u tagů lze uvést příslušné schema:

<link rel="schema.DC" href="http://purl.org/dc/elements/1.1/" />
<link rel="schema.DCTERMS" href="http://purl.org/dc/terms/" />
<meta name="DC.title" content="Dublin Core" />
<meta name="DC.subject" content="Dublin Core, vyhledávání elektronických zdrojů, sémantický web, česká verze standardu" />
<meta name="DC.description" content="Článek o standardu Dublin Core na české wikipedii" />
<meta name="DC.date" scheme="DCTERMS.W3CDTF" content="2010-07-02" />
<meta name="DC.type" scheme="DCTERMS.DCMIType" content="Text" />
<meta name="DC.identifier" scheme="DCTERMS.URI" content="http://cs.wikipedia.org/wiki/Dublin_Core" />
atd.

Česká verze standardu 
Na základě výzvy pracovní skupiny Dublin Core in Multiple Languages pracuje Knihovnicko-informační centrum Masarykovy university v Brně ve spolupráci se specialisty v oblasti knihoven na vytvoření české verze metadatového standardu Dublin Core pro popis a podporu vyhledávání elektronických informačních zdrojů v českém prostředí.

V první fázi jde o překlad standardu a doprovodných materiálů, a jejich zpřístupnění na těchto stránkách. V další fázi půjde o hlubší adaptaci pro české prostředí jak samotného standardu, tak i celé škály existujících nástrojů a prostředků pro jeho využívání v systémech digitálních knihoven a internetových vyhledávačů a o zapojení do mezinárodní spolupráce na dalším vývoji standardu.

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 dublincore.org – Oficiální stránky
 Soubor prvků Dublin Core přeložený do češtiny na stránkách Masarykovy univerzity 
 Generátor metadat (anglicky)

Metadata
Standardy ISO podle jména
Standardy IETF podle jména
Varlam Tichonovič Šalamov

Varlam Tichonovič Šalamov (rusky Варлам Тихонович Шаламов; 18. června 1907 Vologda – 17. ledna 1982 Moskva), byl ruský spisovatel.

V letech 1924 – 1926 pracoval jako koželuh, poté začal studovat práva. Poprvé byl zatčen roku 1929 při razii v tajné tiskárně, kde byly tištěny materiály levicové opozice, za tento čin byl odsouzen na tři roky. Po návratu do Moskvy začal Šalamov psát poezii a příběhy. V roce 1937 byl podruhé zatčen a odsouzen k pěti letům v pracovních táborech za antisovětskou propagandu. V pracovním táboře mu byl trest prodloužen. Celkem v lágrech na Kolymě strávil 17 let, v roce 1956 byl rehabilitován jako oběť kultu osobnosti.

Dílo 
Ve svých dílech popisuje příběhy lidí, kteří strávili mnoho let v táborech nucených prací. Své příběhy zpracovával do krátkých povídek, které mají výraznou pointu. Na rozdíl od Solženicyna neusiluje o komplexní přístup k tematice táborů, ale zabývá se detaily a vzpomínkami.

Jeho díla se šířila samizdatem, proto je velmi těžké uvést jednotlivá díla, oficiálně vyšly pouze jeho básně. Výbor z jeho prózy byl publikován v Paříži a v jiných částech světa, v Rusku teprve roku 1987.

 Levý břeh (Левый берег, Levyj bereg)
 Vzkříšení modřínu (Воскрешение лиственницы, Voskrešenije listvennicy)
 Kolymské povídky (Колымские рассказы, Kolymskije rasskazy) šest sborníků povídek, tyto povídky byly vydávány v zahraničí od r. 1954 do r. 1973, první sborník poprvé vyšel v zahraničí r. 1966, v Česku v r. 1995.

Česká vydání 
 Kolymské povídky (1995) – výbor z původních šesti sborníků povídek
Od roku 2011 vychází sborníky povídek odpovídající původním vydáním:
 Kolymské povídky (2011)
 Levý břeh (2013)
 Mistr lopaty (2015)
 Vzkříšení modřínu; Črty ze zločineckého podsvětí (2017)
 Rukavice aneb KP 2 (2019)

Odkazy

Reference

Související články 
 Dějiny Sovětského svazu
 Gulag
 Článek 58, podle tohoto paragrafu byli zavíráni političtí vězni.

Externí odkazy 
 
 
 
  Alena Vinterová: Proměny ruské lágrové literatury (Jevgenija Ginzburgová, Varlam Šalamov, Sergej Dovlatov)
   Stránky o Šalamovovi 
  HLAVÁČOVÁ, Anna. Čas zapečatený v Kolymských poviedkach.

Ruští básníci
Ruští spisovatelé
Ruští političtí spisovatelé
Ruští spisovatelé povídek
Narození v roce 1907
Úmrtí v roce 1982
Muži
Sovětští básníci
Sovětští spisovatelé povídek
Oběti Velké čistky
Sovětští disidenti
Vězni gulagů
Pohřbení na Kuncevském hřbitově
Narození 18. června
Úmrtí 17. ledna
Beňovská lípa

Beňovská lípa byla památný strom v Beňovech u Klatov. Lípa malolistá (Tilia cordata) rostla při silnici spojující Klatovy a Kdyni, v nadmořské výšce 410 m. Stáří stromu bylo 430 let, obvod jejího kmene 617 cm a koruna stromu dosahovala do výšky 20 m (měření 2009). Lípa byla chráněna od roku 1978 pro svůj vzrůst a věk.

Při šetření v roce 2004 bylo zjištěno, že kmen má centrální dutinu, v úžlabí a na hlavních větvích několik zastřešených otvorů. Na kmeni byly zjištěny čerstvé plodnice houby Ganoderma applanatum. Strom má silné příznaky tracheomykózního onemocnění: zmenšené listy, prosychání. V roce 2006 byl proveden zdravotní a bezpečnostní řez, zastřešení otvorů a dutin a instalace vazeb. V roce 2009 došlo k redukci kosterních větví; strom byl silně poškozený. 

V roce 2016 odbor životního prostředí Městského úřadu Klatovy rozhodl o zrušení ochrany památného stromu a povolil jeho pokácení. Důvodem zrušení ochrany byl  celkový pomalý rozpad torza stromu. Stav stromu znamenal ohrožení života.

Stromy v okolí 
Dub u Pazderny – Klatovy
Dub v Bezděkovském parku
Dub v Klatovech
Javor u klatovské pošty

Reference

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Památné lípy v okrese Klatovy
Památné lípy malolisté v Česku
Památné stromy ve Švihovské vrchovině
Zaniklé lípy v Česku
Příroda v Klatovech
Dub v Bezděkovském parku

Dub v Bezděkovském parku je památný strom v Bezděkově západně od Klatov. Přibližně třistaosmdesátiletý dub letní (Quercus robur) roste na konci hráze v západní části parku patřícího k renesančnímu zámku, v místě zvaném "U kolečka". Obvod jeho kmene měří 632 cm a koruna stromu dosahuje do výšky 30 m (měření v roce 2004). Dub je chráněn od roku 1978 pro svůj vzrůst a věk.

Stromy v okolí 
 Beňovská lípa
 Dub letní v Klatovech
 Dub u Parderny - Klatovy
 Javor u klatovské pošty

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Externí odkazy 
 Turistů ráj: Dub v Bezděkovském parku

Památné duby letní v Plzeňském kraji
Památné duby v okrese Klatovy
Památné stromy ve Švihovské vrchovině
Bezděkov (okres Klatovy)
Grand Prix Brazílie 2000

XXIX Grande Premio Marlboro do Brasil

 26. březen 2000
 Okruh Interlagos
 71 kol x 4,309 km = 305,939 km
 648. Grand Prix
 37. vítězství Michaela Schumachera
 127. vítězství pro Ferrari

Výsledky

Nejrychlejší kolo 

 Michael SCHUMACHER Ferrari 	1'14''755 - 207.510 km/h

Vedení v závodě 

 1 kolo Mika Häkkinen
 2-20 kolo Michael Schumacher
 21-22 kolo Rubens Barrichello
 23-29 kolo Mika Häkkinen
 30-71 kolo Michael Schumacher

Postavení na startu 

 Modře – startoval z boxu
 Červeně - nestartoval

 107 % = 1'19"299

Zajímavosti 

 Heinz-Harald Frentzen jel svou 100GP
 Motor Peugeot absolvoval 200 GP

Stav MS 

 Zelená - vzestup
 Červená - pokles

Grand Prix Brazílie
Tyršův dub

Tyršův dub je památný strom ve vsi Předslav severovýchodně od Klatov. Přibližně třistapadesátiletý  dub letní (Quercus robur) roste ve vsi u rybníčku a pojmenovaný je po Miroslavu Tyršovi. Obvod jeho kmene měří 591 cm a koruna stromu dosahuje do výšky 31 m (měření 2004). Dub je chráněn od roku 1992 pro svůj vzrůst a věk.

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Památné duby letní v Plzeňském kraji
Památné duby v okrese Klatovy
Památné stromy ve Švihovské vrchovině
Památné stromy osobností
Předslav
Miroslav Tyrš
PTP

PTP je zkratka pro:

Peer-to-peer – aplikační síťový protokol pro přenos dat mezi dvěma počítači v síti
Picture Transfer Protocol – protokol přenosu dat pro digitální fotoaparáty
Point to Point – způsob spojení přístrojů v síti
Precision Time Protocol – protokol definovaný normou IEEE1588 umožňující přesnou časovou synchronizaci v počítačových sítích
PET Transfer Protocol – protokol počítačů Commodore
periodická tabulka prvků
pomocné technické prapory – Vojenské tábory nucených prací (VTNP) v poválečném Československu

Externí odkazy 
 

Zkratky
Lípy na Srní

Lípy na Srní jsou památné stromy ve vesnici Srní jižně od Sušice. Tři zdravé lípy malolisté (Tilia cordata) rostou u rekreačního střediska Uranové doly. Obvody jejich kmenů měří 355, 230 a 200 cm, koruny stromů dosahují shodně do výšky 30 m (měření 1991). Lípy jsou chráněny od roku 1992 pro svůj vzrůst a jako krajinná dominanta.

Stromy v okolí 
 Dub u Vomáčků
 Kleny na Novém Sedle
 Javor klen u Nového Sedla I.
 Javor klen u Nového Sedla II.
 Smrk ztepilý

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Externí odkazy 
 Stromy v evidenci památných stromů Agentury ochrany přírody a krajiny ČR

Památné lípy malolisté v Česku
Památné lípy v okrese Klatovy
Památné stromy na Šumavě
Národní park Šumava
Srní (okres Klatovy)
Vetus Latina

Vetus latina (lat. Versio vetus latina - starý latinský překlad) je nejstarší překlad Bible do latiny. Jeho text je možné zrekonstruovat buď z rukopisů z doby, kdy byla Vetus latina nebo její části v užívání (nebo alespoň z jejich fragmentů či palimpsestů), nebo z citací některých církevních otců, zvlášť afrických. V případě biblických knih, které nebyly nahrazeny (alespoň zpočátku) verzí Vulgáty, se text nachází i v pozdějších středověkých kodexech. Vetus latina byla v užívání od cca 2. století do 5. století, v některých případech až do 8. století, neboť ne všechny knihy byly nahrazeny Vulgátou.

Vetus latina byla vytvořena z řečtiny, tj. z originálních verzí (v případě Nového zákona), nebo ze Septuaginty (v případě Starého zákona). Novozákonní text je tzv. západního typu, použitá verze Septuaginty je původně Lukianova.

Vetus latina však není jednolitým překladem, ani není dílem jediného překladatele. Překlad různých knih vznikal nezávisle a v průběhu doby se měnil. Tento postupný vývoj je možné sledovat jak v použité slovní zásobě, tak v tom, že jednotlivé verze jsou revizemi latinského textu na základě různých předloh. V zásadě lze říct, že původní Lúkianova předloha byla zaměněna za velké unciální kodexy.

V závislosti na změně slovní zásoby se rozlišuje několik typů Vetus latiny. Základní verze vznikla pravděpodobně v latinsky hovořící Africe (tzv. Afra), později byla pozměněna především v Itálii (tzv. Itala) a tato italská verze se dostala zpět do Afriky. Přesto změny ve slovní zásobě ukazují spíš na změnu v průběhu doby než na změnu závisející na geografii. Celkem se rozlišují následující verze překladu:
 stará Africká verze (Cyprianus z Kartága)
 další africká verze (Tichonius)
 italská verze
 další evropská verze
Po této verzi se objevila Vulgáta, nebo alespoň její základní část, a ta autoritou papeže Damasa I. Vetus latinu vytlačila. Konečné vítězství Vulgáty nad Vetus latinou se datuje do doby karolinské reformy.

Z hlediska textové kritiky je Vetus latina velmi důležitá jako jeden z nejstarších svědků řeckých předloh (LXX) v prvních staletích po Kristu.

Externí odkazy 
 

Překlady Bible
Pešita

Pešita či Pešitta, východosyrskou výslovností Pešito (ܡܦܩܬܐ ܦܫܝܛܬܐ, mapaktá pešíttá („snadná, jednoduchá“)), je jeden ze starých syrských překladů Bible, pocházející z přibližně 9. století. Je dodnes používán jako standardní a oficiální překlad v syrsky hovořících (východních) církvích. Zvláštní název byl tomuto překladu dán kvůli jeho charakteru a pro odlišení od syrské hexaply a dalších syrských překladů.

Starý zákon 

Překlad Starého zákona vznikl pravděpodobně během 1. a 2. století po Kr. Nejedná se o překlad jednotný, pravděpodobně se na něm nezávisle podílelo více překladatelů, z nich někteří byli křesťané, jiní židé. Překlad vychází z hebrejštiny, někdy prosvítá znalost řecké Septuaginty. Ve 3. století již byla většina hotová – znalost Pešity se promítá do (pozdějšího) starosyrského překladu evangelií.

Starý zákon nemá žádnou návaznost na aramejské targúmy, naopak v případě targúmu ke knize Přísloví vychází targúm právě z Pešity.

Kromě kanonických knih obsahovala Pešita i větší množství apokryfů (všechny s výjimkou knihy Sírachovcovy přeloženy z řečtiny): 2. kniha Báruchova, 4. kniha Ezdrášova, 3. a 4. kniha Makabejská a také 6. část Flaviovy Židovské války. Některé žaltáře obsahují i další žalmy.

Pešita má svůj specifický a samostatný systém dělení knih na kapitoly, dosvědčený již od 8. století.

Nový zákon 

Nový zákon Pešity neobsahuje několik knih, považovaných obvykle za kanonické; jsou to: 2. a 3. list Janův, 2. list Petrův, List Judův a Zjevení Janovo. Tyto knihy nejsou součástí kánonu syrských církví, které používají Pešitu. Chybí též následující pasáže: Mt 27,35b; Lk 22,17-18; J 7,53-8,11 (tj. perikopa o prostitutce, chybějící vůbec v byzantském typu textu Nového zákona), Sk 8,37; 15,34 a 28,29. Specifikem Pešity je i zvláštní pořadí listů: Katolické listy (tedy ty z nich, které Pešita obsahuje) se nacházejí před listy sv. Pavla.

Z jazykového hlediska se v případě Nového zákona nejedná o zvláštní, nový překlad, ale o revizi starosyrského překladu, která se snaží o přesnější shodu s řeckým originálem. Tato revize proběhla přibližně v 5. století a nestřetla se s žádným vážnějším odporem. Dělení textu na kapitoly pochází přibližně z 6. století.

Externí odkazy 
 
 

Překlady Bible
Syrská hexapla

Syrská hexapla je syrský překlad Órigenovy verze Septuaginty (nacházející se v jeho Hexaple). Překlad provedl v klášteře v Enatonu biskup Pavel z Tully v letech 615-617 patrně na zakázku patriarchy Atanáše. Jedná se o vynikajícího textového svědka pro text Órigenovy hexaplární Septuaginty. Pavel z Tully se navíc snažil o přizpůsobení textu hebrejštině. 

Současně v témže klášteře pracoval na revizi syrského překladu Nového zákona Tomáš Harkel, tzv. Harkelův Nový zákon

Překlady Bible
Harkelův Nový zákon

Harkelův Nový zákon je syrskou recenzí překladu Nového zákona. Pracoval na ní v klášteře Enaton Tomáš Harkel a dokončil ji v roce 616. Tento překlad či revize překladu je vrcholem dlouhodobého procesu, který přivedl syrský překlad Nového zákona do podoby velmi se blížící řeckému originálu. Technika překladu byla podobná jako u syrské hexaply, která vznikala současně na stejném místě.

Harkelův překlad je doplněn o řadu kritických značek, jejichž smysl je však dnes neznámý. 

V případě Skutků apoštolů sledoval Harkel západní text Nového zákona.

Překlady Bible
Optické rozpoznávání znaků

Optické rozpoznávání znaků či OCR (z anglického ) je metoda, která pomocí scanneru umožňuje digitalizaci tištěných textů, s nimiž pak lze pracovat jako s normálním počítačovým textem. Počítačový program převádí obraz buď automaticky, nebo se musí naučit rozpoznávat znaky. Převedený text je téměř vždy v závislosti na kvalitě předlohy třeba podrobit důkladné korektuře, protože OCR program nemusí rozeznat všechna písmena správně. OCR – zpracování textu z tištěné do elektronické podoby je použitelné pro všechny tištěné výstupy z laserových, inkoustových, termosublimačních a jehličkových tiskáren a samozřejmě pro předlohy vytištěné knihtiskem. U nevhodných předloh, např. slabě vytištěných jehličkových výtisků nebo dohromady slitých písmen, se z časového hlediska vyplatí spíše přepis textu.

Pro snadné rozpoznávání znaků byly vyvinuty strojově čitelné fonty, např. OCR-A, nebo dnes používanější OCR-B.

OCR software

OCR rozpoznávající ručně psané znaky 
Koncem 60. let 20. století byly v Japonsku vyvinuty OCR systémy rozeznávající i rukou psané znaky, především číslice (poštovní směrovací čísla). Zařízení různých výrobců, ve kterých jsou tato OCR integrována, slouží v poštovním provozu k automatickému třídění dopisů.

Reference

Externí odkazy 
 
 
 

Zpracování obrazu
Zkratky
Automatická identifikace a sběr dat
Rozpoznávání textu
Nepotismus

Nepotismus (z lat. nepos = synovec) označuje systém obsazování funkcí, v němž jsou preferováni příbuzní (ev. obecněji přátelé či další – např. obchodně – spřízněné osoby) proti ostatním, obvykle lépe kvalifikovaným kandidátům. Nepotismus je jednou z více podob protekce. K nepotismu může docházet na státní úrovni (obsazování politických funkcí a právnických osob zřizovaných státem, jako třeba státních podniků a orgánů s nimi spojených, například dozorčích rad), ale i v organizacích, institucích a firmách. Vyskytuje se i na univerzitách.  Narušuje důvěru v nestrannost rozhodování veřejné správy, demotivuje fundované adepty se o veřejné pozice ucházet.

Historie 
Výraz nepotismus se původně začal užívat v souvislosti s papeži 15. a 16. století, kteří využívali své pravomoci k získávání významných politických funkcí pro své příbuzné (synovce – odtud název, ale i nemanželské syny a jiné spřízněné osoby). Nejznámějším případem nepotismu je jmenování dvou synovců papežem Kalixtem III. kardinály, z nichž jeden se také stal papežem pod jménem Alexandr VI. Ten pak jmenoval kardinálem bratra své milenky, který posléze nastoupil na papežský stolec jako Pavel III. a také jmenoval několik svých příbuzných kardinály – fakticky tak byla utvořena církevní quasidynastie. Teprve v 17. století se postupně podařilo papežský úřad z tohoto směru do jisté míry vymanit. Bulou Romanum decet Pontificem papeže Inocence XII. z r. 1692 bylo jmenování příbuzných do vysokých církevních funkcí zakázáno.

Nepotismus je doložen už ve starověku a v určité míře se vyskytuje v každé společnosti, protože má i jistou logiku. Z biologického hlediska jde vlastně jen o aplikaci Hamiltonova zákona – většina vyšších živočichů nějakým způsobem instinktivně pečuje o potomky i příbuzné s cílem zajistit, aby jejich genetická informace přežila a byla dále replikována.
Nepotismus je z tohoto úhlu pohledu snahou zajistit svým potomkům a příbuzným co nejlepší život. Sociologicky ho lze odůvodnit tak, že pokud je třeba obsadit nějakou významnou funkci, ze dvou kandidátů s přibližně stejnou kvalifikací raději zvolím toho, kterého důvěrně znám. Nepotismus je nicméně ohrožením demokracie, protože v důsledcích nutně vede k oligarchii.

Aktuální použití 
V současnosti se termínu používá v širším slova smyslu v souvislosti s politikou při jmenování určité osoby do vyšší funkce, jehož příčinou je pouze politické postavení některého z jejích příbuzných.

Nepotismus je charakteristickým rysem mafie a mafiánských a podobných zločineckých organizací.

Odkazy

Reference

Související články 
 Protekcionismus
 Diskriminace
 Klientelismus

Externí odkazy 
 

Politika
Diskriminace
Korupce
Choteč (okres Jičín)

Choteč je obec v okrese Jičín v Královéhradeckém kraji, asi 12 km východně od Jičína a 5 km západně od Lázní Bělohrad, Rozkládá se v Jičínské pahorkatině, v mělkém úvalu Chotečského potoka, v nadmořské výšce okolo 310 m. Žije zde  obyvatel. Katastrální území zaujímá 608 ha. Obcí prochází silnice II/501.

Historie a památky 
První písemná zmínka o vsi se datuje přibližně k roku 1356 (Chotecz). Z historických památek v Chotči stojí za zhlédnutí na hřbitově postavený kostel sv. Mikuláše a naproti v zahradě stojící novorenesanční objekt bývalé fary. Ten v sobě skrývá jádro někdejší chotečské tvrze, která zde stála v 16. století. Ve sklepě se zachovala profilovaná ostění, zbytek portálu a deska s datem 1562. Rovněž přilehlé hospodářské stavení pochází ze 16. století. Tvrz dal v roce 1562 postavit Mikuláš Kule z Chotče. Rovněž založil nový kostel sv. Mikuláše, kde je i pohřben. Majitelé se často střídali, až roku 1644 získal Choteč pavlánský klášter v Nové Pace. Pavláni tvrz v polovině 18. století přestavěli na barokní zámeček, který po zrušení řádu v roce 1789 sloužil jako fara. Koncem 19. století byl zbořen a nahrazen dnešní budovou. V Chotči se dochovalo také několik lidových roubených domů s vyřezávanými lomenicemi. V obci je umístěna pamětní deska místního rodáka, hudebního skladatele a varhaníka, Jana Křtitele Kuchaře.

Významní rodáci 
 Jan Křtitel Kuchař - hudební skladatel, varhaník a cembalista
 Jaroslav Major - katolický malíř a freskař

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 
 Oficiální stránky obce

 
Vesnice v okrese Jičín
Obce v okrese Jičín
Sídla v Jičínské pahorkatině
Lázeňský mikroregion
XPath

XPath (XML Path Language) je počítačový jazyk, pomocí kterého lze adresovat části XML dokumentu. Pomocí tohoto jazyka lze z XML dokumentu vybírat jednotlivé elementy a pracovat s jejich hodnotami a atributy. XPath se používá v mnoha aplikacích XML, mezi nejvýznamnější patří využití v XSLT. Jazyk XPath je standardem vydaným organizací W3C.

Syntaxe jazyka 
Základní součástí jazyka je path expression, „výraz popisující cestu“. Taková cesta se zapisuje jako posloupnost přechodů mezi jednotlivými sadami uzlů, oddělených lomítky. Každý přechod je určen pomocí tří složek (některé ovšem nemusí být uvedeny, pokud mají implicitní hodnotu):
 osa (axis),
 test (node test),
 predikát (predicate).

Nejjednodušší zápis používá pouze položky test a má tvar např. /A/B/C, což označuje množinu elementů C, které jsou uvnitř elementu B, které jsou uvnitř elementu A, který je kořenovým elementem dokumentu. Tento zápis se podobá zápisu cesty k souboru v souborovém systému, nebo zápisu URL. Ve složitějších dotazech může být místo jména dítěte (tj. implicitní osy child) použit název jiné osy oddělený čtyřtečkou :: od jména, případně predikát zapsaný jako seznam podmínek v hranatých závorkách. Příkladem takového složitějšího dotazu je /A/B/following-sibling::*[1], který vybere všechny (libovolně pojmenované – specifikováno *) elementy, které jsou prvním elementem následujícím po elementu B, který je uvnitř kořenového elementu A.

Specifikace osy 
Specifikace osy popisuje směr pohybu po stromové reprezentaci XML dokumentu. Je definováno celkem 13 os:

Příklad: Zápis //a/@href vybere atribut se jménem href ve všech elementech a v celém stromě dokumentu.
Zápis . (což je zkratka pro self::node()) se nejčastěji používá v predikátech pro odkaz na právě vybraný uzel.
Například h3[.='See also'] vybere element se jménem h3 v aktuálním kontextu, jehož textový obsah je See also.

Další výrazy 
Kromě výrazů popisujících cestu jsou v XPath definovány také běžnější číselné, logické a jiné výrazy, které se používají nejčastěji v rámci predikátů. Příkladem je výraz popisující cestu //zboží[@sleva >= @cena div 2], který najde všechny elementy zboží, jejichž atribut sleva má hodnotu nejméně poloviny hodnoty atributu cena. V podobných výrazech lze používat operátory a funkce ze standardní knihovny.

Příklady 
Příklady několika málo XPath výrazů:
 Kořenový element: /*
 Element foo kdekoliv: //foo
 Atribut edits elementu group s atributem name rovným main: group[@name="main"]/@edits

Externí odkazy 
 
 www.w3.org/TR/xpath – Standard XPath verze 1.0 (anglicky)
 Základy jazyka XPath
 Příklady XPath
 XPath, příklady
 XPath Tutorial 
 XSLT and XPath Reference 

Přístup k XML datům
Standardy W3C
Synchronized Multimedia Integration Language

Synchronized Multimedia Integration Language (zkratka SMIL [smajl], volně česky přeloženo jako Jazyk pro integraci a synchronizaci multimediálního obsahu) je jazyk ze skupiny XML, který navrhlo World Wide Web Consortium (W3C), s jehož pomocí se dají vytvářet a publikovat online i offline multimediální prezentace.

Autorské nástroje

Nástroje pro tvorbu a vykreslování pro funkce smilText a SMIL 3.0 PanZoom: 

 Fluition od Confluent Technologies
 Ezer od SMIL Media
 Grins od Oratrix
 GoLive 6 od Adobe, ukončena v dubnu 2008
 Hi-Caption, nástroj pro tvorbu titulků od Hisoftware
 HomeSite od Allaire, ukončena v září 2003
 JM-Mobile Editor pro mobily využívající technologie SMIL a J2ME
 Kino: nelineární DV editor pro Linux. Je vybaven integrací s IEEE-1394 pro snímání.
 LimSee2 je open source nástroj pro tvorbu SMIL s podporou SMIL 1.0 a SMIL 2.0.
 MAGpie, nástroj pro tvorbu titulků od WGBH
 MovieBoard, pro e-learning (pouze v japonštině)
 Seznam simulátorů MMS
 Perly SMIL, modul SMIL 1.0 Perl
 Nástroj ppt2smil je PowerPointové makro, které převádí PowerPointovou prezentaci na streamovanou SMIL prezentaci se zvukem a/nebo videem.

 Autorské nástroje

 Nástroje pro tvorbu a vykreslování pro funkce smilText a SMIL 3.0 PanZoom:
 Fluition od Confluent Technologies
 Ezer od SMIL Media
 Grins od Oratrix
 GoLive 6 od Adobe, ukončena v dubnu 2008
 Hi-Caption, nástroj pro tvorbu titulků od Hisoftware
 HomeSite od Allaire, ukončena v září 2003
 JM-Mobile Editor pro mobily využívající technologie SMIL a J2ME
 Kino: nelineární DV editor pro Linux. Je vybaven integrací s IEEE-1394 pro snímání.
 LimSee2 je open source nástroj pro tvorbu SMIL s podporou SMIL 1.0 a SMIL 2.0.
 MAGpie, nástroj pro tvorbu titulků od WGBH
 MovieBoard, pro e-learning (pouze v japonštině)
 Seznam simulátorů MMS
 Perly SMIL, modul SMIL 1.0 Perl
 Nástroj ppt2smil je PowerPointové makro, které převádí PowerPointovou prezentaci na streamovanou SMIL prezentaci se zvukem a/nebo videem.
 RealSlideshow Basic od RealNetworks
 SMIL Composer SuperToolz od HotSausage
 Smibase, softwarová sada instalovaná na serveru
 SMIL Editor V2.0 od DoCoMo
 SMILGen od RealNetworks, nástroj pro tvorbu SMIL (a XML) navržený pro usnadnění procesu XML.
 SMIL Scenario Creator od KDDI
 Nástroj pro tvorbu prezentací SMIRK pro vytváření přístupných prezentací s výstupem do SMIL 2.0, SMIL 1.0, XHTML + SMIL, HTML 4.01.
 SMOX Pad a SMOX Editor pro pokročilý vývoj SMIL a HTML+Time.
 SMG pro PDA, BREW, telefon a PC od Smilmedia
 TAG Editor 2.0 – vydání G2 od Digital Renaissance ???
 Tagfree 2000 SMIL Editor
 Toolkit pro MPEG-4 od IBM, vytváří MPEG-4 binární z obsahu vytvořeného v XMT-O (na základě syntaxe a sémantiky SMIL 2.0).
 TransTool - open source transkripční nástroj
 VeonStudio od Veon
 Validátor: SMIL 1.0, SMIL 2.0, SMIL 2.0 Basic a XHTML+SMIL od CWI.
 3TMAN umožňuje snadno vytvářet složité multimediální projekty a poté je může exportovat do formátu Html+time a/nebo SMIL

Externí odkazy 
 
 Synchronized Multimedia Integration Language - podrobný průvodce SMIL a příbuznými technologiemi (v ČJ)

XML
Deklarativní programovací jazyky
Mathematical Markup Language

Mathematical Markup Language (MathML, česky matematický značkovací jazyk) je součástí dokumentů konsorcia W3C (World Wide Web Consortium) jako podmnožina jazyka XML pro zápis matematických a příbuzných vzorců.

Specifikace verze 1.01 byla uveřejněna v červenci 1999 a v únoru 2001 se objevila verze 2.0. V listopadu 2003 bylo zveřejněno druhé vydání MathML verze 2.0 a byla označena jako konečná verze matematické pracovní skupiny konsorcia W3C.

MathML nepopisuje pouze grafickou prezentaci, ale může také uchovávat informaci o smyslu výrazu. Pro uchování povědomí o jednotlivých částech zapsaných vzorců je vhodnější koncept OpenMath, který je navržen pro uchování sémantických informací ve výrazech a může se používat jako doplněk MathML.

Příklad 
Dobře známý vzorec pro řešení kvadratické rovnice:

se může zapsat při použití syntaxe TeXu jako
x_{1,2} = \frac{-b \pm \sqrt{b^2 - 4ac}}{2a}
a za použití MathML jako
<math>
 <mrow>
  <mi>x</mi>
  <mo>=</mo>
  <mfrac>
    <mrow>
      <mrow>
        <mo>-</mo>
        <mi>b</mi>
      </mrow>
      <mo>&PlusMinus;</mo>
      <msqrt>
        <mrow>
          <msup>
            <mi>b</mi>
            <mn>2</mn>
          </msup>
          <mo>-</mo>
          <mrow>
            <mn>4</mn>
            <mo>&InvisibleTimes;</mo>
            <mi>a</mi>
            <mo>&InvisibleTimes;</mo>
            <mi>c</mi>
          </mrow>
        </mrow>
      </msqrt>
    </mrow>
    <mrow>
      <mn>2</mn>
      <mo>&InvisibleTimes;</mo>
      <mi>a</mi>
    </mrow>
  </mfrac>
 </mrow>
</math>

Ačkoliv je MathML v porovnání se syntaxí TeXu objemnější, XML struktura dovoluje široké použití například v zobrazovacích zařízeních jako jsou webové prohlížeče nebo ulehčuje přímou interpretaci v matematických programech. Rozsahem generovaného kódu není MathML určena k přímé tvorbě a editaci člověkem.

Podpora v programech 
Z hlavních webových prohlížečů, které přímo podporují formát MathML jsou to současné verze Firefoxu, jeho klonů  a Safari (včetně mobilního) . Nepodpora v Chromu a nových Operách (přestože Opera verze 12.5 a starší MathML podporovaly) je zapříčeněna tím, že MathML není implementován ve vykreslovacím jádru Blink. Prohlížeče běžící na jádru WebKit, například Safari, by měly MathML plně podporovat. Další prohlížeče podporují MathML pomocí externích pluginů.

MathML je také podporováno hlavními kancelářskými programy jako jsou Microsoft Word, LibreOffice nebo KOffice a matematickými programy jako je Mathematica.

Externí odkazy 
 
 K čemu je nám MathML, Interval.cz
 konverze mezi TeXem a MathML - v EN
 převod jakéhokoliv matematického výrazu na výraz v MathML - v EN

Standardy založené na XML
Standardy W3C
Joe Haldeman

Joseph William Haldeman (* 9. června 1943, Oklahoma City) je americký spisovatel science fiction píšící pod jménem Joe Haldeman. Jeho nejznámějším dílem je román Věčná válka, ve kterém zúročil své zkušenosti získané za války ve Vietnamu.

Jeho rodina velmi cestovala a žila v Portoriku, New Orleans, Washingtonu D.C. a Anchorage na Aljašce. V roce 1965 se oženil s Mary Gay Potterovou. Bakalářský titul ve fyzice a astronomii získal na univerzitě v Marylandu roku 1967. V témže roce byl odveden do armády a jako bojový inženýr sloužil v letech 1967–1969 ve Vietnamu. Byl těžce raněn, obdržel Purpurové srdce. Tato zkušenost byla vzorem pro jeho první nefantastický román War Year. Během svého života vystřídal mnoho povolání, mimo jiné například počítačový programátor, knihovník, hudebník i dělník. Publikovat začal v roce 1969 povídkou Out of Phaze pro časopis Galaxy. Dnes je profesorem na MIT, kde vyučuje spisovatelství. Se svou manželkou Gay žije v Gainesville na Floridě a v Oxfordu v Massachusetts.

Joe Haldeman psal také špionážní a válečné romány pod jménem Robert Graham. Napsal rovněž dva díly cyklu Star Trek pro Bantam Books a se svým bratrem Jackem C. Haldemanem II napsal knihu More than the Sum of his Parts a dobrodružnou knihu There is no Darkness.

Dílo

Věčná válka 
 Věčná válka (The Forever War, 1975)
 Věčný mír (Forever Peace, 1997)
 Věčná svoboda (Forever Free, 1999)

Attar 
 Attar's Revenge, 1975
 War of Nerves, 1975

Worlds 
 Worlds, 1981
 Worlds Apart, 1983
 Worlds Enough and Time, 1992

Star Trek 
 Planet of Judgement, 1977
 World Without End, 1979

Další romány 
 War Year, 1972
 Mindbridge, 1976
 Tool of the Trade, 1987
 Buying Time, 1989
 The Long Habit of Living, 1989
 Bootcamp 3000, 1992 — spoluautoři Gordon R. Dickson, Harry Harrison a Jack Vance
 1968, 1995
 The Coming, 2000
 Guardian, 2002
 Camouflage, 2004
 Old Twentieth, 2005
 War Stories, 2005

Sbírky 
 All My Sins Remembered, 1977
 There Is No Darkness, 1983 — spoluautor Jack C. Haldeman II
 Infinite Dreams, 1979
 Dealing in Future, 1985
 Vietnam and Other Alien Worlds, 1993
 None So Blind, 1996
 Saul's Death and Other Poems, 1997

Povídky 
 Tricentennial, 1976
 The Hemingway Hoax, 1990
 Graves, 1992
 None So Blind, 1996

Ocenění 
 Cena Hugo
 1976 – román – Věčná válka
 1977 – povídka – Tricentennial
 1991 – novela – The Hemingway Hoax
 1995 – povídka – None So Blind
 1998 – román – Věčný mír
 Nebula Award
 1976 – román – Věčná válka
 1991 – novela – The Hemingway Hoax
 1994 – povídka – Graves
 1999 – román – Věčný mír
 Locus Award
 1976 – román – Věčná válka
 1977 – povídka – Tricentennial
 1995 – povídka – None So Blind
 1997 – sbírka – None So Blind
 Campbell Memorial Award
 1998 – Věčný mír
 World Fantasy Award
 1993 – povídka – Graves

Externí odkazy 
 
 
 Oficiální stránka – anglicky
 Joe Haldeman na ISFDb – anglicky
 Životopis na SciFiWorldu

Narození v roce 1943
Američtí spisovatelé science fiction
Absolventi Iowské univerzity
Američtí ateisté
Žijící lidé
Muži
Tvůrci Star Treku
Narození 9. června
Narození v Oklahoma City
Nositelé Purpurového srdce
Kyselina stearová

Kyselina stearová je jedna z mnoha organických (konkrétně karboxylových) kyselin. Její vzorec je CH3[CH2]16COOH. Název pochází z řeckého stéar - lůj. Její soli a estery se nazývají stearany nebo stearáty. Patří mezi vyšší mastné kyseliny, její estery s glycerolem jsou složkami tuků.

Kyselina stearová je obsažena v přirozených tucích. Její hustota je 941 kg/m3 a molární hmotnost je 284,486 g/mol. Za normální teploty je pevnou látkou, taje při 70,1 °C, vře při 358 °C.

Využití 
Její soli se nazývají stearany, používají se k výrobě mýdel a pracích prostředků. Kyselina stearová tvoří směs s kyselinou palmitovou. Tato směs se nazývá stearin, je to látka podobná vosku a používá se k výrobě mýdla a svíček. Stearan draselný (draselná sůl/mýdlo stearinu) je používán jako účinný emulgátor při výrobě syntetického, zejména butadienstyrenového kaučuku (SBR, emulzní SBR, ESBR), zpravidla ve směsi s mýdly pryskyřičné kyseliny abietové (kalafunátů).

Reference

Externí odkazy 
 

Stearová
Stearáty
Sham

Sham je jméno hvězdy Alfa Sagittae v souhvězdí Šípu. Sham patří ke spektrální třídě G1II a má hvězdnou velikost +4,4m. Sham je vzdálen od Země 620 světelných let.

Externí odkazy 
  Popis hvězdy na stránkách Jima Kalera

Žlutí jasní obři
Hvězdy v souhvězdí Šípu
Objekty v Bayerově katalogu
Objekty ve Flamsteedově katalogu