alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Пламен Панайотов (политик)

Пламен Александров Панайотов е български политик от НДСВ, по-късно от Българска нова демокрация, професор по наказателно право в Юридическия факултет на Софийския университет..

Биография 
Роден е през 1958 г. в Сливен. През 1983 г. завършва право в Софийския държавен университет. От 1985 г. е преподавател по наказателно право. През 1993 г. става доктор с дисертация на тема „Укривателство по наказателния кодекс на Република България“, през 1998 г. – доцент, а през 2012 г. – професор по наказателно право.

През юни 2001 г. е избран за депутат и председател на парламентарната група на НДСВ, а на 17 юли 2003 г. – за вицепремиер в правителството на Симеон Сакскобургготски. През 2007 г. премиерът не го номинира за член на оперативното ръководство на НДСВ. Конгресът на партията отхвърля предложението на делегати Панайотов да бъде избран за член на Политическия съвет. В резултат той и близки до него активисти на НДСВ, сред които Даниел Вълчев, Николай Свинаров, Владимир Дончев, Лидия Шулева и др., оспорват решенията на конгреса и искат провеждането на нов. По предложение на лидера на НДСВ Симеон Сакскобургготски Панайотов е изключен от партията. С него се отделят още депутати и образуват парламентарна група Българска нова демокрация.

Позиции 
В обществените дискусии за промени в Наказателния кодекс през 2018 г. проф. Панайотов изразява мнение, че предлаганите изменения ще криминализират целия граждански оборот.

Източници

Външни препратки 
 Пламен Панайотов в сайта на Народното събрание

Български юристи
Български политици след 1989
Вицепремиери на България
Народни представители от НДСВ
Възпитаници на Софийския университет
Преподаватели в Софийския университет
Родени в Сливен
Николай Свинаров

Николай Аврамов Свинаров е български политик, бивш военен министър и бивш председател на партия Българска нова демокрация.

Роден е на 6 май 1958 г. в Шумен. Бащата му е лекар, а майка му – зъболекарка. През 1982 г. завършва право с отличие в Софийския университет „Климент Охридски“. От 1984 г. е адвокат в Търговище, а от 1985 г. – в София. Започва в областта на наказателното право, а след 1990 г. специализира в областта на гражданското и търговско право. Според автобиографията му е „защитавал дела със значителен интерес и правна сложност“. Член е на Софийска адвокатска колегия 2 мандата. От 1998 до 2001 г. е избран за главен секретар на Висшия адвокатски съвет.

Николай Свинаров участва в Центъра за граждански контрол върху актове и действия на администрацията, който като обществено сдружение често оспорва правителствени нормативни документи пред Върховния административен съд. Ползва английски и руски език.

Става член на НДСВ и заместник-председател на партията. В парламента влиза 2001 г. като 4-ти в листата на НДСВ в 25-и столичен район. На 24 юли 2001 г. е избран за министър на отбраната в правителството на Симеон Сакскобургготски (2001 – 2005). Бил е и председател на комисията по вътрешна сигурност.

През 2003 г., по време на мандата на Николай Свинаров като министър на отбраната, летище Божурище е преобразувано в частна държавна собственост, с което се подготвя неговата приватизация, приключила през 2007 г.

На 5 декември 2007 г., заедно с още 16 депутати от НДСВ, образуват парламентарна група „Българска нова демокрация“ (БНД). На 11 май 2008 г. тя основава политическа партия „Българска нова демокрация“ и Николай Свинаров става неин председател. На 2 април 2011 г. на Втория редовен конгрес на БНД той остава само член на Централния изпълнителен съвет на партията, с мандат, приключил на Третия конгрес на 18 април 2015 г.

Брат му е професор по медицина. Николай Свинаров има 3 дъщери. Едната, Ася, заминава да следва в САЩ. Другата му дъщеря, Надежда, е юрист и адвокат от 2012 г., негов съдружник от 2015 г.

Източници 

Министри на отбраната на България
Народни представители от НДСВ
Български политици след 1989
Български юристи
Родени в Шумен
Милен Велчев

Милен Емилов Велчев е български политик от Национално движение „Симеон Втори“ (НДСВ), министър на финансите в правителството на Симеон Сакскобургготски от 2001 до 2005. Милен Велчев е женен за Симона Велчева, с която има един син.

Образование и бизнес кариера 
Роден е на 24 март 1966 в София. През 1988 завършва международни отношения във ВИИ „Карл Маркс“. През 1993 получава магистърска степен по бизнес управление в Рочестърския университет в Рочестър, САЩ, а през 1995 — по финансов инженеринг в Масачузетския технологичен институт в Кеймбридж, САЩ. През 1994 е летен сътрудник по корпоративни финанси в Chemical Bank в Ню Йорк. От 1995 до 2001 работи в Merrill Lynch Co. в Лондон, за последно като вицепрезидент по развиващите се пазари. Владее английски, руски и френски език.

В данъчната си декларация от 2007 г. имуществото на Милен Велчев и съпругата му Симона Велчева възлиза на 2 424 733 лв. без задълженията. След приспадането на заем от 60 000 лв. то възлиза на 2 364 733 лв.

Политическа кариера 
От 24 юли 2001 до 16 август 2005 е министър на финансите в правителството на Симеон Сакскобургготски, както и Гуверньор за България в Световната банка и Европейската банка за възстановяване и развитие. Кандидат за кмет на София през 2005 г. В XL народно събрание е депутат и заместник-председател на Комисията по бюджет и финанси.

През 2002-2003 година под натиск на Милен Велчев и заместника му Красимир Катев се извършва трансформация на външния дълг на България от долари в евро. В резултат на замяната на брейди облигации с глобални облигации е реализирана загуба в размер на около 1 млрд. лв.

През април 2003 избухва т.нар. „Яхтен скандал“, при който в медиите са публикувани снимки на Велчев и други политици със считания за контрабандист Иван Тодоров - Доктора. Велчев твърди, че по това време не е знаел кой е Доктора.

Почетен доктор на Университета за световно и национално стопанство в София (2004).

Източници 

Български икономисти
Български политици след 1989
Народни представители от НДСВ
Министри на финансите на България
Възпитаници на УНСС
Масачузетски технологичен институт
Доктор хонорис кауза на УНСС
Родени в София
Антон Станков

Антон Илиев Станков е български юрист и политик, министър на правосъдието на Република България от 2001 до 2005 г. и председател на Висшия съдебен съвет за същия период. Член на политическия съвет на НДСВ от 3 юни 2007 г.

Кратка биография 
Роден е на 17 февруари 1966 г. в Ямбол. Завършва Единно средно политехническо училище „Васил Левски“ в Шумен през 1983 г. През 1988 завършва право в Софийския университет „Климент Опридски“. През 1991 г. е назначен на длъжност младши съдия в Шуменския окръжен съд, а през 1992 г. – районен съдия в Шуменския районен съд. Работи като районен съдия в Софийския районен съд в периода 1994 – 1997 г. и като член-съдия в Софийския градски съд (СГС) в периода 1997 – 1999 г.

Избран е за председател на Наказателната колегия на СГС през 1999, а през 2001 г. – за член на Юридическата комисия на Българския олимпийски комитет. На 24 юли 2001 става министър на правосъдието в правителството на Симеон Сакскобургготски и остава на тази длъжност до 16 август 2005 г.

Станков е председател на съдебния състав към Софийски градски съд, който разглежда делото за загиналите през 2001 г. седем деца в софийската дискотека „Индиго“. На 17 ноември 2006 г. съдебният състав излиза със следните решения:

 Цвятко Барчовски (председател на Държавния комитет за младежта и спорта) – 3 месеца условна присъда и три години изпитателен срок, както и 1500 лв. глоба;
 Ангел Николов (управител на дискотека „Индиго“) – 3000 лв. глоба и 30 000 лв. компенсация на Мариана Томова, потърпевша при инцидента;
 Анри Силаги (охранител на дискотеката) – невинен;
 Георги Василев (охранител на дискотеката) – невинен;
 Стоян Янев (главен архитект на София) – невинен;
 Красимир Илиев (наемател на дискотеката) – невинен.

Станков внася мотивите за това решение в деловодството на СГС на 4 юни 2007 г. в 16:45 ч. Той обаче е избран в политическия съвет на НДСВ на 3 юни 2007 г., което създава предпоставки за обжалване на присъдите, по думите на Румен Ненков (член на Висшия съдебен съвет), цитиран от електронното издание „Медиапул“. Пак според същото издание, Антон Станков оставя след себе си 48 висящи дела, от които 28 са въззивни, а 20 – първоинстанционни. След като е избран в политическото ръководство на НДСВ, Станков подава молба до Висшия съдебен съвет за освобождаване от длъжността съдия в Наказателното отделение на СГС. Тя е приета от Висшия съдебен съвет на 6 юни 2007 г. с 13 гласа „за“ и 3 „против“.

Бележки 

Български политици след 1989
Родени в Ямбол
Министри на правосъдието на България
Мехмед Дикме

Мехмед Мехмед Дикме е български политик, министър на земеделието и горите от 2001 до 2005 г.

Роден е на 27 февруари 1966 г. в с. Диамандово (днес – част от с. Бял извор), община Ардино.

Завършва специалност „Технология на хранителната промишленост“ във Висшия институт по хранително-вкусова промишленост в Пловдив.

От 1995 до 2001 г. е кмет на община Ардино. От 5 юли 2001 е народен представител в XXXIX народно събрание, избран с листата на Движението за права и свободи (ДПС) в Кърджали.

От 24 юли 2001 до 23 февруари 2005 г. е министър на земеделието и горите в правителството на Симеон Сакскобургготски. Освободен е от поста при промени в кабинета.

В края на септември 2007 г. Дикме напуска ДПС и отново се кандидатира за кмет на Ардино. Изборите в общината обаче печели кандидатът на ДПС Ресми Мурад с 53,55% още на първия тур.

Източници 

Българи от турски произход
Бивши членове на ДПС
Възпитаници на Университета по хранителни технологии
Български политици след 1989
Министри на земеделието на България
Хора от област Кърджали
Христина Христова

Христина Христова Велчева е български политик от Национално движение Симеон Втори (НДСВ), председател на партията от 2009 до 2013 година.

Политическа кариера 
От 2001 г. работи в министерството на труда и социалната политика.

На 17 юли 2003 г. е избрана за министър на труда и социалната политика в правителството на Симеон Сакскобургготски. След изборите през 2005 г. е депутат в XL народно събрание от групата на НДСВ.

Избрана е за наблюдател в Европейския парламент, а след 1 януари 2007 г. е временен евродепутат до провеждането на избори за български представители в Европейския парламент. В Европейския парламент е член на Комисията по заетост и социални въпроси.

Избрана е за председател на партията НДСВ на 28 ноември 2009 година. Оттегля се от лидерския пост заради изборната загуба на парламентарните избори през 2013 г. Начело на партията е избрана Антония Първанова.

Семейство 
Христина Христова е разведена.

Бележки

Външни препратки 
 Представяне в сайта на НС 

Български политици след 1989
Български евродепутати
Народни представители от НДСВ
Славчо Богоев

Славчо Чавдаров Богоев е български политик, близък до Национално движение Симеон Втори (НДСВ).

Роден е на 26 февруари 1966 г. в Пловдив. През 1991 г. завършва търговия и маркетинг в Университета за национално и световно стопанство. Той е заместник-министър (2001–2003), а от 17 юли 2003 - министър на здравеопазването в правителството на Симеон Сакскобургготски.

Министри на здравеопазването на България
Български политици след 1989
Възпитаници на УНСС
Игор Дамянов

Игор Симеонов Дамянов е български историк, доцент и заместник-ректор на УНСС, политик, министър на образованието от 2003 до 2005 в правителството на НДСВ.

Биография 
Роден на 1 август 1953 г. в Лом. Син на проф. Симеон Дамянов и Ечка Дамянова. През 1977 година завършва история в Софийския държавен университет. От 1978 г. е преподавател по история в катедра „Международни отношения“ на ВИИ „Карл Маркс“,днес Университет за национално и световно стопанство (УНСС). В периода 1999 – 2001 заема длъжност Заместник-ректор на УНСС.

От 24 юли 2001 до 16 август 2003 година е заместник-министър на образованието и науката.

От 17 юли 2003 до 17 август 2005 година е министър на образованието и науката в правителството на Симеон Сакскобургготски.

От 2015 година е Декан на факултет „Международна икономика и политика“.

Почива на 18 март 2019 г. в София.

Семейство 
Има съпруга, Анелия (1982 – 2006, разведен) и син – Симеон.

Бележки

Библиография 
 История на балканските страни в ново време, София: ВИИ „Карл Маркс“, 1989
 Нишкото въстание през 1841 г. и европейската дипломация, София: Труд, 2005

Възпитаници на Софийския университет
Министри на образованието на България
Български политици след 1989
Преподаватели в УНСС
Български историци
Родени в Лом
Починали в София
Долорес Арсенова

Долорес Борисова Арсенова е български политик, един от лидерите на Националното движение Симеон Втори.

През 1990 г. завършва педагогика в Софийския университет „Св. Климент Охридски“, а през 1995 – право в Университета за национално и световно стопанство.

На 24 юли 2001 г. става министър на околната среда и водите в правителството на Симеон Сакскобургготски.

Тя е едно от лицата, привлекли вниманието на данъчните служби и журналистите в репортаж на Нова телевизия „Данъчни връхлетяха богаташите от въздуха“, излъчен на 10 октомври 2010 г.

Няколко месеца по-рано бТВ в предаването „Тази сутрин" сигнализира, че фирмата на мъжа на Долорес Арсенова продава лекарства за онкоболни на държавата с надценка от 300% спрямо пазарните цени..

През 2012 година служители на Регионалната инспекция по околната среда и водите в Бургас налагат санкция на Долорес Арсенова относно семейната вила в Защитена местност Колокита край гр. Созопол, за доказано незаконно строителство в защитена територия..

Източници

Външни препратки 

 „Искам да видя ведрина в очите на хората, когато изпълня каузата си“, интервю на Десислава Бакърджиева с Долорес Арсенова за онлайн медията БГфактор, 17 май 2004 г.

Български политици след 1989
Възпитаници на Софийския университет
Възпитаници на УНСС
Хора от област Монтана
Министри на околната среда и водите на България
Франсис Пикабия

Фра̀нсис-Ма̀ри Мартѝнес де Пика̀бия () е френски художник и поет.

Биография и творчество 
Майка му е французойка, а баща му е испанец, работещ в посолството на Куба в Париж. В началото на кариерата си Пикабия е повлиян от импресионизма, след 1909 от кубизма.

През 1916 се присъединява към дадаистите, от 1921 към сюрреализма, а след това към абстракционизма.

Външни препратки 

 Comité Picabia 
 Репродукции на Пикабия в CGFA 
 Сканирани броеве на списание 391 в библиотеката на Университета на Айова
 Движението Дада, 1919 в Online колекцията на MoMA

Френски художници
Френски поети
Кубизъм
Дадаизъм
Сюрреализъм
Художници сюрреалисти
Художници абстракционисти
Носители на ордена на Почетния легион
Испанци във Франция
Родени в Париж
Починали в Париж
Погребани на Монмартър
Манама

Манама ( – ал-Манама) е столицата на Бахрейн.

Градът се намира в североизточната част на остров Бахрейн, разположен на Персийския залив. Това е най-големият град в Бахрейн, като в него живеят 157 474 души, или към една четвърт от цялото население на страната.

Първите известни ислямски хроники, в които се споменава Манама, датират от 1345. Завладян е от португалците през 1521, а персийците поемат контрола върху града през 1602. До 1783, с малки прекъсвания, се управлява от династията Ал-Халифа.

През 1958 г. Манама е обявена за свободно пристанище, а през 1971 г. – за столица на независим Бахрейн.

Столици в Азия
Градове в Бахрейн
Арабски столици на културата
Инертност

Инертност във физиката е свойството телата да се съпротивляват при опит да се промени състоянието им на движение или покой.

Физическите тела проявяват инертност, като оказват съпротивление при въздействие. Инертността количествено се определя от скаларната величина маса m, по-точно инертна маса. Тя не зависи от отправната система, т.е. тя е абсолютна. Освен инертна маса съществува и гравитационна маса. Обобщаването на опитните факти ни води до принципа за еквивалентност на тези маси.

Единицата за маса в система SI е килограм. По-голяма маса означава по-голяма инертност, т.е. по-трудна промяна на състоянието на дадено тяло. Дефинираната по този начин маса се нарича „инертна маса“. Инертната маса дава връзката между силата и ускорението във Втория закон на Нютон. Освен „инертна маса“ се дефинира и „тежка маса“.

Инерция 
Инерция е свойството на телата да запазват състоянието си на движение или покой, ако не са подложени на въздействие. Това понятие е в пряка връзка с принципа за инерцията:Всяко тяло запазва състоянието си на покой или на равномерно праволинейно движение, ако не му действат други сили.

Този принцип е много важен и неслучайно се съдържа в първия закон на Нютон. Изказан е много абстрактно, но е богат на информация. Движението и покоят са относителни, те зависят от избора на отправното тяло (отправната система). Не във всяка отправна система движението е равномерно и праволинейно. Инерциални отправни системи са системите, в които е изпълнен първият принцип. Това движение е естествено, не се нуждае от поддържане. Количествено инерцията се определя с набор от запазващи се величини (маса, импулс, енергия, момент на импулса), една от които е векторната физична величина импулс.

Отправните системи, в които не е изпълнен първият принцип се наричат неинерциални. Произведението от масата и скоростта на тялото е равно на импулса (за v<<c).

Импулсът се запазва

, ако няма въздействие, с което се запазва и равномерното праволинейно движение.

Вижте също 
 Втори закон на Нютон
 Закони на Нютон

Класическа механика
Правоъгълник

Правоъгълникът е равнинна (двуизмерна) геометрична фигура. Правоъгълникът се дефинира като успоредник с прав ъгъл.
-теорема 1: ако три ъгъла на четириъгълника са прави, то той е правоъгълник;

-теорема 2:

диагоналите на правоъгълника са равни;

ако диагоналите на един успоредник са равни, то той е правоъгълник.

Свойства 
 В правоъгълник срещуположните страни са равни.
 В правоъгълник срещуположните ъгли са равни.
 В правоъгълник диагоналите се разполовяват от пресечната си точка.
 В правоъгълник диагоналите са равни.
 В правоъгълник ъглите са по 90 градуса.
 В правоъгълник пресечната точка на диагоналите е център на описаната окръжност.

Квадратът е частен случай на правоъгълник с равни страни.

Правоъгълник със свойството:

a/b = b/(a – b)

се нарича „златен правоъгълник“ – вж. златно сечение.

Периметър и лице на правоъгълник 
Разглеждаме правоъгълник със страни а и b и дължина на диагонала d.

Лицето на правоъгълника е S = a.b

Периметърът на правоъгълника е P = 2a + 2b = 2.(a + b)

За диагонала d на правоъгълника имаме .
-теорема 1: ако три ъгъла на четириъгълника са прави, то той е правоъгълник;

-теорема 2:

диагоналите на правоъгълника са равни;

ако диагоналите на един успоредник са равни, то той е правоъгълник.

Вижте също 
 Успоредник
 Квадрат
 Ромб

Четириъгълници
Ромб

Ромбът е равнинна (двуизмерна) геометрична фигура, която се дефинира като четириъгълник с четири равни страни. Алтернативна дефиниция е: успоредник с равни съседни страни.

Свойства на ромба 
 Четирите страни на ромба са равни.
 Две по две срещуположните страни са успоредни.
 Срещуположните ъгли в ромба са равни.
 Диагоналите на ромба се разполовяват от пресечната си точка.
 Диагоналите в ромба са взаимно перпендикулярни.
 Диагоналите на ромба разполовяват ъглите му.
 Диагоналите на ромба са негови оси на симетрия.
 Сборът от ъглите, прилежащи на всяка страна на ромба, е равен на 180 градуса.
 Сборът от всички ъгли на ромба е 360 градуса.

Формули 
Ако  е дължината на страната,  са дължините на диагоналите, а  ъглите в ромба (), то в сила са следните формули:
 Лице: , , 
 Периметър: 
 Диагонали: , 
 

 Радиус на вписаната окръжност: .

Етимология 
В ръкописа си „Елементи“ Евклид използва термина „ромб“, но само на ниво дефиниция, без да изследва свойствата на геометричната фигура. Други древногръцки математици, които я употребяват, са Херон и Пап Александрийски.

Думата „ромб“ произхожда от гръцката дума ρóμβος, която има две значения, а оттам и две тълкувания за етимологията. Едното значение е „дайре“, фигурата е оприличена на вероятно използвано от древните гърци четириъгълно дайре. Другото значение е „въртящо се тяло“ – изхожда се от приликата на сечението на намотано вретено с геометричната фигура.

Снимки

Източници

Вижте също 
 Квадрат
 Успоредник
 Делтоид
 Правоъгълник

Четириъгълници
Прав ъгъл

За съзвездието вижте Прав ъгъл (съзвездие).
Прав ъгъл се нарича ъгъл, равен на 90°, 100 градa или  радиана. Ъгли, по-малки от правия ъгъл, се наричат остри, a тези, които са по-големи – тъпи. Ъгъл, равен на сумата от два прави ъгъла, се нарича изправен ъгъл, а ъгли, по-големи от два прави ъгъла, се наричат изпъкнали. Ако ъгълът между две прави е прав, то те са перпендикулярни.

Разликата между един прав ъгъл и един остър ъгъл се нарича допълващ ъгъл, а между два прави ъгъла и даден ъгъл – съседен ъгъл.

Ъгли
Еднаквост

Когато при налагане съвпадат, две геометрични фигури се наричат еднакви. В геометрията две фигури са еднакви, ако те имат съответно равни страни и съответно равни ъгли.

Еднаквост на триъгълници 
Еднаквостта на триъгълници е понятие от геометрията. Два триъгълника са еднакви, ако всички елементи от единия са равни на всички елементи от втория.

Първи признак

Втори признак 
Втори обобщен: Ако страна и два ъгъла от един триъгълник са съответно равни на страна и два ъгъла от друг триъгълник, то двата триъгълника са еднакви (ако страните са еднакво разположни спрямо ъглите)

Трети признак

Четвърти признак 

От Четвъртия признак за еднаквост следва Признакът за еднаквост на правоъгълни триъгълници: Ако хипотенуза и катет от един правоъгълен триъгълник са съответно равни на хипотенуза и катет от друг правоъгълен  триъгълник, то двата триъгълника са еднакви.

Източници

Вижте също 
 Подобие

Геометрия
Благоев

Благоев може да се отнася за:
 Димитър Благоев (пояснение) – двама души с това име
 Костадин Благоев (р. 1927), български футболист
 Никола Благоев (1868-1944), български историк
 Христо Благоев, няколко души с това име
Хоторн

Хоторн може да се отнася за:
 Майк Хоторн (1929-1959), английски автомобилен състезател
 Натаниъл Хоторн (1804-1864), американски писател
 Градове в САЩ
 Хоторн (Калифорния)
 Хоторн (Невада)
ISO 3166-2:BG

ISO 3166-2:BG
е стандарт на ISO, който дефинира геокодове. Той е част от ISO 3166-2, която засяга България.

Целта на тази група стандарти е да установи серия от съкращения за местата по света за използване на етикети на опаковки, контейнери и други подобни.

Кодове

Източници 

Стандарти на ISO
География на България
Туризъм в България

Туризмът е един от основните клонове на българската икономика. Разположена на кръстопът, свързващ Изтока и Запада от хилядолетия, България е била дом на много цивилизации, включително на траки, римляни, византийци, славяни, древни българи и османци. В страната има изобилие от исторически и природни забележителности, музеи и манастири, разпръснати на сравнително малка, но транспортно леснодостъпна територия. Основните ски курорти са Боровец, Банско и Пампорово, а най-популярните морски – Созопол, Несебър, Златни пясъци, Слънчев бряг и Албена. Планините Рила, Пирин, Витоша, Стара планина и Родопите привличат любители на алтернативния туризъм и алпинисти.

През 2016 г. България е била посетена от 10,6 милиона туристи. Пътешествениците от три страни – Гърция, Румъния и Италия – отговарят за близо 38% от всички посещения.  През 2015 година броят на заетите в сектора се оценява на около 92 хиляди души, а заедно с косвено заетите – на около 338 хиляди.

Освен традиционните форми на туризъм, в България са развити и балнеоложкия туризъм (в Банкя, Баня, Вършец, Велинград, Кюстендил, Момин проход, Павел баня, Старозагорски минерални бани, Стрелча и други). През последните години особено популярен става селският туризъм, както и други алтернативни форми на туризъм.

Туристически забележителности

Обекти на UNESCO & нематериално културно наследство 
България присъства с общо 9 (материални) обекта в Списъка на световното културно и природно наследство на ЮНЕСКО, като 7 са културни, а 2 природни. В списъка на нематериалното наследство влизат хорът на Бистришките баби, ритуалът „Нестинарство“ и изработката на Чипровски килими.

Етно, културен & исторически туризъм

Исторически паметници & обекти

Музеи

Тракийски съкровища

Селски туризъм

Градски туризъм

Манастири

Църкви

Фестивали & събития

Планински, морски & алтернативен туризъм

Курорти на Черно море § СПА

Зимни курорти

Национални & природни паркове

Пещери & водопади

Природни феномени

Статистика 

През 2003 г. хората, посетили България единствено с цел почивка и развлечения, са 3,5 млн., а през 2004 – 4 млн. Най-много туристи през 2004 г. има от Гърция, Германия и Великобритания.

Сравнително по-развит е туризмът по Черноморието и около големите планински курорти (Банско, Боровец, Пампорово) в сравнение с туризма във вътрешността на България. България е на пето място в ЕС сред държавите, чиито води са в съответствие със стандартите за къпане. 

През декември 2016 г. приходите от нощувки на 419 000 души са в размер на 41,6 млн. лв. Три четвърти от туристите са българи и една четвърт са чужденци. Чужденците остават по-дълго (2,3 нощувки спрямо 1,8 нощувки за българите), настаняват се по-луксозно (70% от чужденците и под 40% от българите нощуват в 4- и 5-звездни хотели) и харчат повече. През декември 2016 г. в страната са функционирали 1938 места за настаняване с над 10 легла, а общият брой на нощувките е 808.2 хил. Общата заетост на местата за настаняване е 23,3%. Най-заети са хотелите с 4 и 5 звезди с 32%. Заетостта на тризвездните хотели е 21,9%, на двузвездните – 15,9%.

Външни препратки
Банда (море)

Море Банда (; ) е междуостровно море в Тихия океан, разположено в източната част на Малайския архипелаг, на територията на Индонезия и Източен Тимор. Според данните на Международната хидрографска организация границите на морето са следните:
 на север границата с Молукско море преминава по южните брегове на о-вите Бангай, о. Талиабу, о. Манголе и др., протоците Пеленг, Чапалулу и др;
 на североизток границата с море Серам преминава по южните брегове на островите Сулавеси, Буру, Серам, Манавока, Ватубела и др., протоците Пита, Манипа и др;
 на изток и югоизток границата с Арафурско море през о-вите Кай, о-вите Танимбар и о-вите Бабар и протоците между тях;
 на юг границата с Тиморско море преминава по северните брегове на о-вите Лети и о. Тимор;
 на югозапад границата с море Саву преминава през протока Омбай, по северните брегове на островите Алор, Пантар, Ломблен (Лембата) и Адонара и протоците между тях;
 на запад границата с море Флорес преминава от североизточния нос на остров Флорес, островите Маду, Бонерате, Калао, Танахджампеа и Паси, протоците между тях, протока Салаяр и завършва в крайния южен нос на остров Сулавеси;
 на северозапад водите на море Банда мият бреговете на остров Сулавеси с големите заливи Бони и Толо.

Дължина от запад на изток 1250 km, ширина до 700 km, площ 695 хил. km², средна дълбочина 3064 m, максимална 7440 m, разположена в крайната му източна част. Морските течения през февруари са с направление на югоизток и изток, а през август – на запад и северозапад. Средногодишна температура на водата 27 °С, соленост 33,0 – 34,5‰. Приливите са смесени с височина до 2,4 m. Животинският свят е богат, като се срещат летящи риби, акули, тунец, октоподи и др. Основно пристанище – град Амбон на едноименния остров.

Птиците са застрашени от събирачи на яйца, както и от котки и гризачи, въведени на островите. Ямна в Танимбарските острови е пример за голям и доста ненаселено местообитание и е защитена територия.

Източници 

Морета на Тихия океан
География на Индонезия
География на Източен Тимор
Грег Беър

Грег Беър () е американско писател на произведения в жанра научна фантастика.

Биография и творчество 
Грег Беър е роден в Сан Диего, щат Калифорния. Има бакалавърска степен от университета в Сан Диего. Първото му произведение в жанра фантастика е публикувано през 1967 г. След 1975 г. започва професионално да се занимава с писателска дейност.

В началото на кариерата си Грег Беър пише традиционни фантастични разкази и новели и чак през 1980-те започва да пише по-мащабни произведения – научно-фантастични романи. Носител е на премиите Хюго и Небюла.

Грег Беър е бил президент на Асоциацията на научно-фантастичните писатели в Америка.

Произведения

Самостоятелни романи 
 Hegira (1979)
 Psychlone (1979) – издаден и като „Lost Souls“
 Beyond Heaven's River (1980)
 Strength of Stones (1981)
 Blood Music (1985)Кървава музика, изд.: ИК „Камея“, София (1997), прев. Юлиян Стойнов
 Country of the Mind (1988)
 Sleepside Story (1988)
 Dead Lines (1992) – издаден и като „Bear's Fantasies“
 Dinosaur Summer (1998)
 Vitals (2002)
 City at the End of Time (2008)
 Hull Zero Three (2010)

Серия „Песни за земя и сила“ (Songs of Earth and Power) 
 The Infinity Concerto (1984)
 The Serpent Mage (1986)

Серия „Пътят“ (Eon) 
 Eon (1985)Еон, изд.: ИК „Бард“, София (1995), прев. Юлиян Стойнов
 Eternity (1988)Вечност, изд.: ИК „Бард“, София (1996), прев. Юлиян Стойнов
 Legacy (1995)

Серия „Ковачницата на Бога“ (Forge of God) 
 The Forge of God (1987)
 Anvil of Stars (1992)

Серия „Кралицата на ангелите“ (Queen of Angels) 
 Queen of Angels (1990)Кралицата на ангелите, изд.: ИК „Пан“, София (2001), прев. Здравка Евтимова
 Heads (1990)
 Moving Mars (1993)Преместването на Марс, изд.: ИК „Бард“, София (1999), прев. Сибин Майналовски, Кремена Янкова
 / Slant (1997)

Серия „Дарвин“ (Darwin) 
 Darwin's Radio (1999)Радиото на Дарвин, изд.: ИК „Бард“, София (2003), прев. Юлиан Стойнов
 Darwin's Children (2001)

Серия „Куонтико“ (Quantico) 
 Quantico (2005)
 Mariposa (2009)

Серия „Сага за предшествениците“ (Forerunner Saga) 
 Cryptum (2011)
 Primordium (2012)
 Silentium (2013)

Серия „Кучетата на войната“ (War Dogs) 
 War Dogs (2014)
 Killing Titan (2015)
 Take Back the Sky (2016)

Серия „Сборници разкази от Грег Беър“ (Complete Short Fiction of Greg Bear) 
 Just Over the Horizon (2016)
 Far Thoughts and Pale Gods (2016)
 Beyond the Farthest Suns (2016)

Участие в общи серии с други писатели

Серия „Стар Трек“ (Star Trek: The Original Series) 
15. Corona (1984)
от серията има още ? романа от различни автори

Серия „Втора трилогия за Фондацията“ (Second Foundation) 
2. Foundation and Chaos (1998)Фондацията и хаосът, изд.: ИК „Пан“, София (2000), прев. Светлана Комогорова – Комо
от серията има още 2 романа от различни автори

Източници 

  Биография и библиография във „Fantasticfiction“

Външни препратки 
 Официален сайт на автора
 

Американски писатели фантасти
Американски фентъзи писатели
Американски романисти
Американски автори на разкази
Носители на награда „Хюго“
Носители на награда „Небюла“
Родени в Сан Диего
Бен Бова

Бен Бова () е американски писател, журналист и редактор.

Биография и творчество 
Бен Бова е роден във Филаделфия, щат Пенсилвания и е завършил университета Темпъл. Дълго е работил като журналист и редактор. През 1971 г. той става приемник на Джон Кемпбъл като редактор на списанието за научна фантастика Analog. Той работи на този пост в продължение на 8 години като за добрата си работа е награден с Награда Хюго за най-добър редактор.

Неговият първи роман „Звездни завоеватели“ е публикуван през 1959 г. и са издадени десетки негови романи и сборници с разкази. Най-популярните произведения са „Сага за Кингман“ и поредиците „Частници“ и „Пътешественици“.

Бен Бова е бил президент на Асоциацията на научно-фантастичните писатели в Америка за периода от 1990 до 1992.

Външни препратки 
 Официален сайт на автора

Носители на награда „Хюго“
Американски писатели фантасти
Американски автори на разкази
Американски романисти
Родени във Филаделфия
Починали от COVID-19 в САЩ
Магнитуд

Магнитуд (M) е величина, характеризираща отделената под формата на сеизмични вълни енергия при земетресение.

Определяне 
Магнитудът се определя посредством изчисление, въз основа на измерената със сеизмометър амплитуда на колебание на земната кора и отдалечеността на сеизмометъра от епицентъра на земетресението. През 1935 г. Рихтер въвежда десетобална скала за измерване магнитуда на земетресенията в Калифорния - Скала на Рихтер. Впоследствие начинът на изчисление е прецизиран, с което пресметнатият магнитуд е точна мярка за енергията. Скалата е логаритмична и има абсолютен характер. Магнитудът е пропорционален на десетичния логаритъм от енергията Е на сеизмичната вълна (). Най-слабите земетресения са с отрицателен магнитуд (М < 0), най-силните са с М 9 и повече.

 

Сеизмология
Брус Стърлинг

Брус Стърлинг () е американски писател.

Биография и творчество 
Роден е на 14 април 1954 г. в Браунсвил, щат Тексас. След като завършва Тексаския университет работи като журналист. Първото му произведение в жанра фантастика е разказа „Man-Made Self“, който е публикуван през 1976 г.

Първият му роман – „Involution Ocean“ – излиза през 1978 г. Този роман не се различава много от останалите произведения, които излизат по това време и не става толкова популярен. Вторият му роман „The Artificial Kid“ може да се причисли към киберпънка. С този роман, който излиза от печат през 1980 г., както и с последвалите си произведения Стърлинг набира широка популярност като идеолог на киберпънк движението. С неговите произведения и с тези на Уилям Гибсън се слага началото на цялото движение в научната фантастика. Някои от произведенията на Брус Стърлинг са написани в съавторство с Уилям Гибсън.

Произведения

Самостоятелни романи 
 Involution Ocean (1977)
 The Artificial Kid (1980)
 Islands in the Net (1988)
 The Difference Engine (1990) – с Уилям Гибсън
 Heavy Weather (1991)
 Holy Fire (1996)
 Distraction (1998)
 Zeitgeist (2000)
 The Zenith Angle (2004)
 The Caryatids (2009)
 Love Is Strange (2012)

Серия „Машинни протези“ (Mechanist Shapers) 
 Schismatrix (1985)
 Crystal Express (1989)
 Schismatrix Plus (1996)

Новели 
 Black Swan (2010)
 The Parthenopean Scalpel (2010)
 Good Night, Moon (2011) – с Руди Рукър
 Loco (2012) – с Руди Рукър

Сборници 
 Global Head (1992)
 A Good Old-Fashioned Future (1999)
 Custer's Last Jump and Other Collaborations (2003) – с А. А. Джаксън, Лий Кенеди, Джордж Р. Р. Мартин, Йозеф Пумилия, Бъди Сандърс, Стивън Ътли и Хауърд Уолдръп
 Visionary in Residence (2006)
 Ascendancies (2007)
 Gothic High-Tech (2012)

Документалистика 
 The Hacker Crackdown (1992)Удар срещу хакерите, изд. УИ „Св. Климент Охридски“, София (2000)
 Tomorrow Now (2002)

Източници 

  Биография и библиография във „Fantasticfiction”

Външни препратки 
  
 

Американски писатели фантасти
Американски автори на разкази
Носители на награда „Хюго“
Американски блогъри
Тексасци
Чарлз Франсис Рихтер

Чарлз Франсис Рихтер () е американски сеизмолог и физик. През 1935 г. заедно с Бено Гутенберг от Калифорнийския университет създава магнитудната скала.

През 1942 г., отново в сътрудничество с Гутенберг, доказва количествената връзка между магнитуд, енергия и интензивност на земетресенията. Районира земетръсните огнища по Земята.

Рихтер е най-известен като създател на Магнитудната скала на Рихтер, развита до моментната магнитудна скала през 1979 г. Вдъхновен от публикацията за плитките и дълбоките земетресения на Кийо Уадати от 1928 г., Рихтер първи използва скалата през 1935 г., след развитието и със сътрудничеството на Бено Гутенберг. Двамата работели заедно в Калифорнийския институт за технологии в Калифорния, САЩ.

Биография 
Рихтер е роден в щата Охайо, но се мести в Лос Анджелис като дете. Учи в Станфордския университет и се дипломира през 1920 г. През 1928 г. започва работа по своя докторат по теоретична физика в Калифорнийския технологичен институт (Caltech), но преди да го свърши, му е предложена позиция в Карнеги институт, Вашингтон.

Очарован е от сеизмологията (изследване на земетресения и вълни, които се произвеждат в Земята). Работи в най-новата Сеизмологична лаборатория в Пасадена под ръководството на Бено Гутенберг. През 1932 г. Рихтер и Гутенберг разработват стандартна скала за измерване на относителните размери на земетресението, наречена Скала на Рихтер. През 1937 г. се връща към Caltech, където прекарва останалата част от кариерата си, впоследствие става професор по сеизмология през 1952 г.

Знаел е 7 езика, включително руски.

Има син на име Джо Магнус – трудно дете, изпратено в дом за грижи на 13-годишна възраст.

Източници 
 Интервью с Рихтером в 1971 году 
 Местонахождение могилы Рихтера 
 Кем был Чарльз Френсис Рихтер?

Сеизмолози
Американски учени
Починали в Калифорния
Родени в Охайо
Пасадинци
Скала на Медведев-Шпонхойер-Карник

Скала на Медведев-Шпонхоер-Карник (MSK64). Най-често използваната сеизмична скала в Европа и Индия, създадена през 1964 г. Тя се базира на разрушенията по сградите и затова зависи от издръжливостта им. Поради различната издръжливост на нови и стари сгради, се получават големи отклонения. Скалата е ревизирана през 1981 г. (MSK81), а през 1998 г. е заменена от Европейската макросеизмична скала (EMS).

Скалата е създадена от Сергей Медведев от СССР, Вилхелм Шпонхойер (Wilhelm Sponheuer) от ГДР и Вит Карник (Vít Kárník) от Чехословакия.

Скалата на Медведев-Шпонхойер-Карник класифицира земетресенията в степени (балове) от 1 до 12 степени въз основа на три критерия:
 Усещанията на хората
 Въздействие върху сградите
 Остатъчни деформации в земната основа и изменения в режима подземните води

По тази скала 1-ва, 2-ра и 3-та степени отговарят на незабележими за човека разтърсвания на повърхността. Земетресенията от 4-та и 5-а степен се усещат от всички хора, при това се разлюляват висящи предмети, мебелите се преместват и стените се пукат. При 6-а и 7-а степени се появяват пукнатини в стените, разрушават се слаби постройки и се напукват азбесто-циментовите тръби за водоснабдяване. Последното води до отклонения в качествените показатели на питейната вода.

Земетресение от 8-а степен предизвиква многобройни повреди, пукнатини, откъртване на мазилка, падане на комини, разрушаване на отделни сгради. Разрушаване на етернитови и бетонови тръби. Скъсване на местата на включване на водоснабдителната мрежа към съоръженията. Възможно е изчезване на води от водоизточниците.

При 8-а, 9-а и 10-а степен се срутват и разрушават голяма част от сградите, събарят се кули, чупят се клони и стебла на дърветата. Масово разрушаване на метални водопроводи и съоръжения от водоснабдителните системи. Земетресение от 11-а и 12-а степен представлява катастрофа с огромни разрушения и топографски изменения на местността.

Измервателни скали
Сеизмология
Скала на Меркали-Канкани-Зиберг

Ска̀лата на Меркали-Канкани-Зиберг е сеизмична ска̀ла за отчитане силата на земетресенията чрез ефекта, който те оказват върху постройките и хората. Създадена е през 1902 от италианския вулканолог Джузепе Меркали. Това е най-употребяваната скала преди въвеждане Скалата на Рихтер.

При сравнение със Скалата на Омори, използван в Япония, трябва да се има предвид, че I степен от нея отговаря на VI степен от Скалата на Меркали-Канкани-Зиберг.

Измервателни скали
Сеизмология
Запад

Запад е една от четирите главни посоки на света. Намира се отляво на наблюдател застанал с лице, обърнато в посока север. Означава се: на български със З, на английски с W (west), на руски със З (запад), на немски с W (westen) и на френски с O (ouest).

Запад е посоката, обратна на посоката в която Земята се върти около оста си, както и посоката, от която залязва Слънцето.

Етимология 
Произхожда от древнославянската форма на думата западане, залез на слънцето, (древногръцки δύσις, δυσμαί; латински occidēns).

В Древен Египет Западът е смятан за портал на подземния свят и е кардиналното направление, разглеждано във връзка със смъртта – скриването на бога Слънце Древните египтяни също вярват, че богинята Амунет е олицетворение на Запада.

Източници 

География
Ориентация
Изток

Изток е една от четирите главни посоки на света. Намира се отдясно на наблюдател застанал с лице, обърнато в посока север. Означава се: на български с И, на английски (east), испански (este) и френски (est) с E, на руски с В (восток) и на немски с О (ost).

Изток е посоката, в която Земята се върти около оста си, както и посоката, от която изгрява Слънцето.

География
Ориентация
Север

Север е една от четирите главни посоки на света. Означава се: на български със С, на английски с N (north), на руски със С (север) и на немски с N (Nord).

Земята има 2 северни полюса – магнитен и географски, които са близо един до друг, но не съвпадат. Северен полюс на всеки магнит е онази негова част, от която излизат най-много силови линии на електромагнитното поле. Ако магнит има възможност да се ориентира свободно, то северният му полюс ще се насочи приблизително към северния географски полюс на Земята. Това се използва в компасите.

Източници 

География
Ориентация
Юг

Юг е една от четирите главни посоки на света. Намира се в гръб на наблюдател застанал с лице, обърнато в посока север. Означава се: на български с Ю, на английски с S (south), на руски с Ю (юг) и на немски с S (süden).

География
Ориентация
Чаплина

Чаплина () е град в Южна Босна и Херцеговина, в община Чаплина на Херцеговско-Неретвански кантон от Федерация Босна и Херцеговина.

География 
Площта на общината е 249 км². Разположена е в долината на река Неретва.

Население 
Населението на община Чаплина през 1991 г. е 27 852 души. От тях 53,9% се определят като хървати, 27,7% - като бошняци, 13,5% - като сърби, 3,7% - като югославяни, а 1,2% – по друг начин. В края на 2013 г. населението на общината възлиза на 28 122 души.
Гъстотата на населението е 112 души/км².

Личности 
 Милан Драско, шахматист (р. 1962)
 ген. Слободан Праляк (р. 1945)

Източници 

Градове във Федерация Босна и Херцеговина
Херцеговина
Теодор Стърджън

Теодор Хамилтън Стърджън () е американски писател на произведения в жанра научна фантастика и хорър.

Биография 
Теодор Стърджън е роден в Статън Айлънд, щат Ню Йорк, като Едуард Хамилтън Уолдо. Името „Стърджън“ получава, след като родителите му се развеждат и майка му се омъжва повторно. Поради здравословни причини детската му мечта да играе в цирка не се осъществява. Теодор Стърджън учи в морско училище, но избягва оттам, след което служи в търговския флот, където започва да пише разкази, предназначени за списания. Първият му публикуван разказ, Ether Breather, излиза през 1939 г. Повечето от неговите разкази се появяват под псевдонима Е. Уолдо Хънтър.

Преди началото на Втората световна война той заминава за Британска Индия, за да заеме длъжността управител на хотел, но по стечение на обстоятелствата му се налага да ръководи технически център. Стърджън се развежда със съпругата си през 1945 г., след което изпада в депресия, от която го изважда Джон Кемпбъл. След завръщането си в Ню Йорк, Стърджън започва работа в списанието на Кемпбъл Astounding Science Fiction. Това му предоставя благоприятна за развитие среда и той публикува множество разкази, включително и в други периодични издания. Голяма роля в живота му играе наградата на списание Argosy, която той получава напълно неочаквано през 1947 г. Година по-късно излиза първият му сборник с разкази, Without Sorcery. Произведенията, които той пише през следващите десет години, са почти изцяло издадени от новооснованото от Хорацио Голд списание Galaxy.

Творчество 
Теодор Стърджън е автор на 10 романа, повече от 200 разказа, сценарии и телевизионни програми. През 1966 – 1967 пише няколко сценария за сериала „Стар Трек“.

Произведенията на Теодор Стърджън са поетични, визионерски, често търсещи следващите стъпала в еволюцията на човека. Известен е с използването на така наречената ритмична (или метрична) проза, в която ударени и неударени срички се редуват закономерно (както в класическата поезия) и по този начин ненатрапчиво внушават определено настроение на читателите.

Сред най-известните му произведения са романите The Dreaming Jewels („Бленуващите кристали“, 1950), More than Human („Повече от човешки“, 1953) и Some of Your Blood („От кръвчицата ти“, 1961) и късите форми (разкази и новели) Shottle Bop („Багазин за мотилки“, 1941), The Skills of Xanadu („Уменията на Ксанаду“, 1956), Need (1960), Slow Sculpture („Бавно ваяние“, 1970), Occam's Scalpel („Бръсначът на Окам“, 1971).

През 1971 г. Теодор Стърджън е награден с Хюго и Небюла за новелата Slow Sculpture, а през 1985 г. посмъртно получава премията „За цялостно творчество“ на Световния конвент за фантастика. Критиците го определят като един от най-добрите стилисти в историята на американската фантастика.

Външни препратки 

 
 Произведения на Теодор Стърджън в Литернет
 Корените на Човека (представяне на основните романи на Стърджън), innerstars.blogspot.com, 20 август 2007
   на Теодор Стърджън
  
  

Американски романисти
Американски писатели на хоръри
Американски писатели фантасти
Американски журналисти
Американски сценаристи
Носители на награда „Хюго“
Носители на награда „Небюла“
Родени в щата Ню Йорк
Орегонци
Чарлс Шефилд

Чарлс Шефилд () е британско-американски писател.

Биография и творчество 
Роден е във Великобритания. Завършва Калифорнийския университет с бакалавърска степен по физика. Остава да живее и работи в САЩ след 1960 г.

Публикувани са над 100 негови научни статии и над 80 научно-фантастични произведения. Произведенията, които пише, са главно разкази и кратки повести. Първият му разказ „Какви песни са пели сирените“ излиза на страниците на списание Galaxy през 1977 г. Първото по-мащабно негово произведение е „Знакът на Протей“, който излиза през 1989 г. и със сигурност може да се причисли към научната фантастика. Неговият втори роман „Паяжина между звездите“ излиза почти едновременно с „Фонтаните на рая“ на Артър Кларк и е посветен на почти същата тема. През 1980-те и 1990-те години Чарлс Шефилд пише и произведения извън жанра научна фантастика, но те не постигат особен успех.

Лауреат е на наградите „Хюго“ и „Небюла“, както и на мемориалната награда „Джон Кемпбел“ (1992).

Библиография

Цикли

Цикъл "The Heritage Universe" („Наследената вселена“) 
 Summertide (Летен прилив)
 Divergence (Отклонение)
 Transcendence (Превъзходство)
 Convergence (Сливане)
 Resurgence (Съживяване)

Цикъл "Proteus" („Протеус“) 
 Sight of Proteus
 Proteus Unbound
 Proteus in the Underworld

Романи 
 Between the Strokes of Night
 Brother to Dragons
 Cold as Ice
 Godspeed
 My Brother's Keeper
 The Mind Pool
 The Web Between the Worlds
 Trader's World

Американски автори на разкази
Британски автори на разкази
Американски писатели фантасти
Британски писатели фантасти
Носители на награда „Хюго“
Носители на награда „Небюла“
Родени в Кингстън ъпон Хъл
Стар стил

Стар стил и нов стил са определители за дати с две различни значения:
 В общия случай със стар стил се обозначават дати в Юлианския календар, обикновено преди приемането на Григорианския календар в съответната страна. В този контекст с нов стил се обозначават дати в Григорианския календар
 Пример: Христо Ботев е роден на 25 декември стар стил (6 януари нов стил).
 При българските православни празници със стар стил се обозначават дати, на които Българската православна църква (БПЦ) отбелязва църковните празници след официалното приемане на Григорианския календар в България (31 март е последван от 14 април 1916) и преди приемането от самата БПЦ на Новоюлианския календар (20 декември 1968). В този контекст с нов стил се обозначават дати, на които БПЦ отбелязва църковните празници след като приема Новоюлианския календар.
 Пример: БПЦ отбелязва Рождество Христово на 25 декември нов стил (7 януари стар стил).
Европейска макросеизмична скала

Европейската макросеизмична скала (EMS) е скала за оценка на сеизмичната активност (силата на земетресенията), използвана в страните от Европейския съюз и другаде по света. Създадена е след като Европейската сеизмологична комисия решава да преразгледа и подобри скалата на Медведев-Шпонхойер-Карник. Бива обнародвана през 1998 г. като подобрение на пробната версия от 1992 г. и затова е известна и със съкращението EMS-98.

Източници 
 Европейската макросеизмична скала 1998

Измервателни скали
Сеизмология