alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Euratom

Comunitatea Europeană a Energiei Atomice, sau EURATOM, este o organizație internațională cu scopul folosirii pașnice a energiei atomice, formată din statele membre ale Uniunii Europene, constituind una dintre cele două comunități europene. A fost instituită la 25 martie 1957,(fondatori: Franța, Italia, țările Benelux-ului și R.F.Germană) printr-un al doilea tratat de la Roma, semnat în aceeași zi cu mult mai faimosul Tratat de la Roma, instituind Comunitatea Economică Europeană (CEE). Comunitatea Economică Europeană este o entitate separată, dar organizația este complet integrată cu Uniunea Europeană. Structurile EURATOM și CEE (împreună cu Comunitatea Europeană a Cărbunelui și Oțelului, desființată în 2002), au fuzionat în 1967, printr-un tratat semnat în 1965.

Denumirea de "comunități europene" (la plural), ca în Comisia Comunităților Europene sau Curtea de Justiție a Comunităților Europene sublinează ocazional existența a două instituții distincte.

Unii politicieni europeni susțin desființarea CEEA, așa cum s-a întâmplat și cu Comunitatea Europeană a Cărbunelui și Oțelului (CECO), urmând ca Comunitatea Europeană și Comunitatea Europeană a Energiei Atomice să fuzioneze într-o nouă Comunitatea Europeană.

Legături externe 

 Sit web oficial
 Tratatul de instituire a CEEA (română)  (pdf)
 Europedia: Guide to European policies and legislation 

Comunități europene
Energie nucleară
Vuk Drašković

Vuk Drašković (* 29 noiembrie 1946) este un eseist, jurist, scriitor și om politic sârb, fost ministru al afacerilor externe al Serbiei și Muntenegrului.

Biografie selectivă

Educație 

Vuk Drašković s-a născut la Međa, în Banatul sârbesc.  Școala elementară a absolvit-o la Fojnica, liceul la Gacko, iar Facultatea de Drept la Belgrad.

Scrieri semnificative 

Prin scrierile sale a devenit și este un nume de primă mărime în peisajul prozei sârbe contemporane.  Opera sa de până acum cuprinde romanele: 
  Judecătorul (Sudija), 
  Cuțitul (Nož), 
  Rugăciune I-II (Molitva I-II) și 
  Noaptea generalilor'' (Noć đenerala),

precum și două volume de eseistică polemică. Este tradus în engleză, franceză, greacă, slovenă, română, etc.

Om politic 

În ultimii ani ai regimului Milošević, asupra sa au fost organizate mai multe atentate, la ultimul, cel de lângă Budva (Muntenegru), fiind ucis șoferul său.

În prezent este ministru de externe al Uniunii Statale Serbia și Muntenegru.

Nașteri în 1946
Eseiști sârbi
Juriști sârbi
Politicieni sârbi
Romancieri sârbi
Scriitori sârbi
Sârbi din secolul al XX-lea
Sârbi din secolul al XXI-lea
Oameni în viață
Sârbi

Sârbii () sunt un popor din ramura slavilor de sud care locuiesc în Europa Centrală și în Balcani (Europa de Sud-Est) între Munții Balcani și Munții Carpați în est și Marea Adriatică în vest. Acest popor este predominant în Serbia, Muntenegru, Bosnia și Herțegovina și în proporție mai mică în Croația. De asemenea, sârbii reprezintă o minoritate semnificativă în alte două republici din fosta Iugoslavie, Republica Macedonia și Slovenia. Sârbii sunt recunoscuți oficial ca minoritate în România și Croația. Există o extinsă diasporă sârbă în Europa Occidentală (în Germania, Elveția și Austria), precum și în statele din America de Nord: SUA și Canada. În țările grăitoare de limbi germanice locuiesc peste un milion de sârbi: Luxemburg (2% din populația totală), Austria (3,8%), Elveția (2%), și Germania (aproximativ 1%).

Din punct de vedere geografic, biserica acestei națiuni reprezintă bastionul cel mai occidental Creștinismului Ortodox din Europa, care a schimbat menirea istorică prin contactele cu Catolicismul și Islamul. Revoluția sârbă (1804-1815) a marcat renașterea Serbiei moderne stabilizându-se ca principat care s-a luptat cu otomanii, bulgarii și austriecii pentru supremația din Balcani. În 1918, Serbia și-a pierdut independența în Regatul Iugoslaviei și și-a recuperat suveranitatea în 2006, după ce Muntenegru a părăsit Uniunea Statală a Serbiei și Muntenegrului, reprezentând ultima rămășiță rămasă în secolul XXI din fosta Iugoslavie imediat după destrămarea Iugoslaviei în anii 1990.

De asemenea, există o comunitate mare de sârbi în Rusia, a treia cea mai mare comunitate sârbă din Europa, după cea din Austria (1.000 de cetățeni austrieci sunt de origine sârbă) și cea din Suedia (7.000 de cetățeni locali sunt sârbi), dar și înainte de cea din Franța, cea din Germania, cea din Marea Britanie, și cea din Norvegia.

Referințe 

 
Grupuri etnice din Europa
Federația Română de Fotbal

Federația Română de Fotbal este forul conducător oficial al fotbalului în România, sediul său fiind în Parcul Național, în Casa Fotbalului. Este afiliată la FIFA din 1930 și la UEFA din 1955.

Istoric 

Prima asociație fotbalistică din România a fost fondată în octombrie 1909, sub numele de ASAR (Asociațiunea Societăților Atletice din România), din aceasta făcând parte cele trei cluburi de fotbal existente în acel moment: Colentina CA și Olimpia SC (ambele din București) și United AC din Ploiești.
Prima competiție fotbalistică internă, „Cupa ASAR” s-a desfășurat în perioada decembrie 1909 - ianuarie 1910.  La data de 1 decembrie 1912, organul de conducere a activităților fotbalistice devine Comisiunea de Football-Asociație, comisie care făcea parte din UFSR (Uniunea Federațiilor Sportive din România)

La date de 16 februarie 1930 se înființează Federația Română de Fotbal Asociație, organism independent cu autoritate juridică și care, a organizat participarea României la Campionatul Mondial de Fotbal din Uruguay, din același an. Federația este admisă la FIFA după Congresul de la Budapesta din 1931.

Pe 4 mai 2009, cu ocazia aniversării a 100 de ani de la înființare, Federației Română de Fotbal i s-a acordat Ordinul „Meritul Sportiv”, clasa a II-a, „pentru întreaga activitate pusă în slujba sportului românesc, pentru contribuția adusă la promovarea imaginii României în lume.”

Președinți

Competiții organizate 

 SuperLiga României
 Liga a II-a
 Liga a III-a
 Cupa României
 Cupa Ligii
 Supercupa României
 Liga I (feminin) 
 Liga a II-a (feminin)
 Liga a III-a (feminin)
 Liga I (futsal)

Vezi și 

 LPF
 Federația de Minifotbal din România

Note

Legături externe 

 Situl oficial al Federației

Română, Federația de Fotbal
Fotbal în România
Fondări în 1909 în România
Fotbal
Ordinul Meritul Sportiv
Română
Gheorghe Popescu I

Gheorghe Popescu () a fost un fotbalist român care a activat în '30 - '50, în campionatul României și la echipa națională. A deținut funcția de președinte al Federației Române de Fotbal între 1963 și 1967.

Palmares

Jucător 

 CCA/Steaua București

Cupa României (1): 1948-1949

Manager 

 CCA/Steaua București

Campionatul României: 1951, 1952, 1953, 1959-1960

Cupa României: 1951, 1952, 1961-62

Note

Legături externe
   Gheorghe Popescu I pe romaniansoccer.ro

Nașteri în 1919
Bucureșteni
Decese în 2000
Decese pe 1 ianuarie
Fotbaliști români
Atacanți
Fotbaliști ai FC Sportul Studențesc
Fotbaliști ai FC Steaua București
Fotbaliști internaționali români
Antrenori români de fotbal
Antrenori ai FC Steaua București
Antrenori ai echipei naționale de fotbal a României
Președinți ai Federației Române de Fotbal
Directori și administratori ai sportului din România
Jean-Claude Van Cauwenberghe

Jean-Claude Van Cauwenberghe () este un om politic valon, membru al Partidului Socialist, născut la Charleroi pe 28 aprilie 1944.

Carieră politică 

1977-1983: Deputat
1983-1995: Primar de Charleroi
1995-1999: Ministru valon al bugetului, al finanțelor, al locurilor de muncă și al formării profesionale; bugetului, al finanțelor și al funcției publice al comunității Valonia-Brussel.
1999-2000: Ministrul valon al bugetului, echipamentului și al lucrărilor publice.
2000-30 septembrie 2005: Ministrul-Președinte al Valoniei.

Note 

Politicieni belgieni
Parlamentari belgieni
Primari belgieni
Charleroi
Nașteri în 1944
Belgieni în viață
Nașteri pe 28 aprilie
Dana

Dana este un nume propriu, asociat adesea cu un prenume feminin, dar poate fi un nume de familie. 

Câteva din sensurile posibile sunt următoarele:

Buddhism 

  Dana (Buddhism), concept ce semnifică practirea generozității.

Cântăreți 

  Dana (cântăreață), irlandeză,  câștigătoare a Concursului Euroviziunii în anul 1970, numele său complet este Dana Rosemary Scallon, (născută la 30 august 1951),. 
  Dana International, câștigătoare a Concursului Euroviziunii în anul 1998.

Companie 

 Dana Corporation, companie din SUA ce produce piese auto.

Computere 

  AlphaSmart Dana este "asistent digital personal" (PDA), realizat de Alphasmart.

Cuvânt în limba arabă 

 Dāna[h] ( دانة ) , în limba arabă desemnează partea explozivă a unui proiectil, bombă, etc; în araba Khaliji (Khaliji Arabic, în limba engleză), înseamnă o perlă perfect rotundă.

Divinități 

  Dana (zeiță hindică), zeiță din mitologia hindu.
  Danae, zeiță din mitologia Greciei antice. 
  Danu sau Dana (zeiță celtică) sau Ana, zeiță din mitologia celtică.

Fundație 

  Fundația Dana (în engleză Dana Foundation), o fundație filantropică particulară fondată de Charles A. Dana (a se vedea mai jos), legislator și filantropist din New York.

Instituții de cercetare 

  Dana-Farber Cancer Institute, centru de cercetări și tratamente a cancerului, Boston, Massachusetts.

Instituții de învățământ 

  Dana College, un colegiu evanghelic luteran, fondat în 1884 în Blair, Nebraska, SUA.

Localități 

 Dana, Nepal

Nume de familie 

  Dana, Charles Anderson (1819 - 1897), american, editor al ziarului New York Sun. 
  Dana, James Dwight (1813 - 1895), geolog, mineralog și zoolog american. 
  Dana, John Cotton (1856 - 1929), bibliotecar și inginer american. 
  Dana, Richard Henry, Jr. (1815 - 1892), avocat (specializat în legi maritime) și scriitor american.

Parc național 

  Parcul Național Dana în Iordania.

Prenume feminine 

  Dana Plato, actriță americană. 
  Dana Priest, jurnalistă americană a ziarului Washington Post.

Vârf muntos 

  Muntele Dana (în engleză Mount Dana), vârf în Yosemite National Park, SUA.

Nume corelații 

 Danae (dezambiguizare)

Dezambiguizare
Nume proprii
Neith

Neith este zeița creatoare a lumii ,cunoscuta si sub forma numelui Georgiana conform textelor gravate în templul din Esna. Ea este mama zeului soare și poartă pe cap o pluta.

Nume și simbolism 
Neith a fost zeița războiului și a vânătorii și avea ca simboluri specifice, două săgeți încrucișate pe un scut.

Numele ei poate fi intepretat ca însemnând „apă”. În timp, asta a dus la ideea de a fi considerată personificarea apelor primordiale ale creației. Ea este identificată drept o mare zeiță mamă în acest rol de creator. Uneori Neith apare pictată îngrijind un pui de crocodil, astfel a fost numită adesea, „Îngrijitoarea crocodililor”.

Atribute 
Ca zeiță a legărurilor, îmbinărilor, și a artelor domestice, ea a fost considerată protectoarea femeilor și gardianul mariajelor, așadar femeile de viță regală adesea erau numite Neith, în onoarea zeiței.

Mitologie 
În unele mituri ale creației, este identificată ca fiind mama zeului Ra și Apophis. Când a fost identificată totodată și zeiță a apei, a fost văzută drept mama lui Sobek, crocodilul.  

Un mare festival, numit Festivalul Lămpilor, era ținut anual în onoarea ei, conform scrierilor lui Herodot, cei devotați ei aprindeau o mulțime de lămpi în aer liber pe durata întregii seri.

Note

Legături externe

Zeițe ale morții
Zeițe creatoare
Zeițe ale vânătorii
Zeițe ale focului
Zeițe ale războiului
Zeițe ale artelor
Derzelas

Derzelas sau Derzis (sec. V î.Hr. și în veacurile următoare) este zeul traco-dac al sănătății, cu trăsături grecești. Numit și "Zeul cel Mare", el apare în mărturii epigrafice, numismatice, în izvoarele arheologice de la Histria și Odessos (Varna). În această ultimă colonie, dar și pe pereții de la Limanu (jud. Constanța), Derzelas este reprezentat călare, asimilat cu Cavalerul trac.

Un templu dedicat acestuia a fost construit la Histria - o colonie greacă pe malul Mării Negre în secolul III î.Hr. Derzelas a fost zeul dac principal în timpul vieții înaltului preot al lui Burebista, Deceneu Sacerdot, care a devenit mai târziu rege. Derzelas și principalul zeu dac Zalmoxis au fost asemănați în final într-un singur zeu.

Mitologia tracică
Zei dacici
Freyr

Fiu al zeului Njord și al zeiței Skadi, frate al zeiței Freya, Freyr este un zeu pașnic, ce aparține mitologiei nordice. El domnește asupra elementelor, a ploii și a soarelui, fiind zeul fecundității și a fertilității. Deține o navă magică (Skidhbladnir) care are mereu vânt bun pentru a transporta mărfurile, Freyr fiind și zeul navigației. Stăpânul elfilor (vezi Elf ), el este cel mai frumos dintre zeii scandinavici. 

Se spune că într-o zi, Freyr s-a așezat pe tronul lui Odin de unde se vede întreg universul și a zărit-o pe Gerd, o gigantă, fiica gigantului Gymir, îndrăgostindu-se de ea, atât de tare încât nu mai putea să vorbească, să mănânce și să doarmă. Giganta refuză, la început să devină soția zeului. În final, Gerd se căsătorește cu Freyr, fiind pețită de slujitorul acestuia, Skirnir, care primește ca răsplată sabia zeului.

Mitologia nordică
Eponime ale asteroizilor
Frigg

În mitologia nordică, Frigg este soția lui Odin mama lui Baldr, Hod și Wecta, zeița cerului, a mariajului și a fidelității. Puternică și tăcută, ea domnește pe tronul Hildskialf alături de Odin, tron de pe care se vede întregul univers. Frigg cunoaște destinul oamenilor și al zeilor, însă nu dezvăluie nimănui profeția sa. Pentru a preveni moartea fiului ei, Baldur, Frigg face înțelegere cu toate forțele naturii pentru ca acestea să nu-l omoare, însă uită vâscul. Mesagerul lui Frigg este Gna.

Mitologia nordică
Zeițe ale cerului și vremii
Eponime ale asteroizilor
Vasile Secăreș

Vasile Secăreș (n. 5 martie 1948, Dărmănești, județul Bacău) este un politolog român, specialist în teoria relațiilor internaționale. Profesor la Școala Națională de Studii Politice și Administrative (SNSPA), a deținut funcția de rector și este fondatorul SNSPA.

Biografie 
Vasile Secăreș a absolvit Facultatea de Filosofie, Secția Sociologie .

În perioada regimului lui Nicolae Ceaușescu a fost cercetător științific la Centrul de Studii și Cercetări de Istorie și Teorie Militară din București (1970-1978), ajungând până la gradul de căpitan; apoi, după demisia din armată, profesor la Academia "Ștefan Gheorghiu" din București, precum și secretar al Comitetului de partid (funcție politică deținută la 22 decembrie 1989).După cum afirmă Mircea Răceanu, Secăreș a fost înainte de 1989 ofițer acoperit de securitate   .

După Revoluția din decembrie 1989, a fost membru fondator al grupului "Un viitor pentru România".

În anul 1990 a fondat Școala Națională de Studii Politice și Administrative (SNSPA), instituție al cărei prim rector a fost, între 1991 și 2004.

La data de 1 iulie 1990, Vasile Secăreș a fost numit în funcția de consilier prezidențial, șef al Departamentului de analiză politică al Președinției României, cu rang de ministru. A îndeplinit această funcție până în anul 1992.

Membru fondator al FSN, apoi al Grupului Un Viitor pentru România (GUVR), Vasile Secăreș a activat până în 1997 în conducerea EXIMBANK, la structurarea căreia a avut o participare importantă, din postura de Vicepreședinte.

În calitate de Profesor al Departamentului de Relații Internaționale și Integrare Europeană al SNSPA, Vasile Secăreș participă la înființarea Centrului de Studii NATO, pe care îl va conduce (Președinte) alături de Prof. Cornel Codiță (Vicepreședinte).

În prezent, Vasile Secăreș predă în continuare la SNSPA și a acceptat colaborarea cu Institutul Bancar de pe lângă Banca Națională a României.

Distincții
Profesorul Vasile Secăreș a fost distins pentru activitatea sa cu Ordinul național „Pentru Merit” în grad de cavaler (15 decembrie 2004) - „pentru abnegația și devotamentul puse în slujba învățământului românesc, pentru contribuția deosebită la dezvoltarea și promovarea cercetării științifice din țara noastră”.

Viața personală

Familia 
 
Este căsătorit cu Olimpia Secăreș și are doi copii, Bogdan și Alexandra.

Cărți publicate
 Polemologia și problemele păcii (Ed. Politică, București, 1976)

Note

Nașteri în 1948
Nașteri pe 5 martie
Politologi români
Profesori universitari români
Consilieri prezidențiali români
Decorați cu Ordinul național Pentru Merit
Zorilă

Zorilă este personificarea zorilor în basmele populare românești sau un animal fantastic care se arată în zori. 

Murgilă, Miazănoapte și Zorilă sunt trei personaje care se urmăresc unul pe altul fără să se întâlnească vreodată, reprezentând astfel scurgerea timpului.

Mitologie românească
Jormungand

În mitologia nordică, Jormungand, numit și "Șarpele Midgard-ului", este unul dintre cei trei copii ai lui Loki și ai gigantei Angerbrode. Sub înfățișarea unui șarpe gigant el este alături de tatăl și frații săi responsabil pentru moartea zeilor din ziua de Ragnarok.
Văzând că dimensiunile lui Jormungand cresc considerabil pe zi ce trece, zeii hotărăsc să îl arunce pe fundul oceanului care înconjoară pământul. Conform "Eddelor", Odin a fost cel care a aruncat șarpele în apă. Acesta, a crescut cu timpul și încolăcindu-se împrejurul lumii oamenilor, Midgard, a devenit așa de lung încât era nevoit să își muște capătul cozii. În ziua de Ragnarok, Jormungand se va ridica din ocean și va înainta spre uscat. Mișcându-se, mările se vor zgudui și vor invada pământul. Cu fiecare răsuflare, șarpele va scuipa venin, care va umple cerul și pământul de otravă. Thor îl va ucide pe Jormungand cu ajutorul ciocanului Mjollnir, însă va muri la rândul său din cauza veninului scuipat de șarpe.

Mitologia nordică
Auguste și Louis Lumière

Auguste și Louis Lumière sunt copiii industriașului francez Antoine Lumière, proprietarul unei uzine de aparate de fotografiat. Cei doi erau fotografi de meserie.

Auguste Lumière s-a născut la 19 octombrie 1862 și a murit la 10 aprilie 1954.

Louis Lumière s-a născut la 5 octombrie 1864 și a murit la 6 iunie 1948. Cei doi sunt considerați inventatorii primului aparat de filmat și a primului aparat de proiecție cinematografică. De fapt, primul aparat era folosit atât la filmare, cât și la proiecție prin adaptarea unei surse de lumină. Pentru atragerea unui număr mai mare de spectatori, se ajunge la concluzia că aceștia ar veni în sala de cinema dacă filmele ar fi în culori. Alternativa este de a colora imagine cu imagine filmele făcute până atunci, lucru posibil relativ ușor dat fiind lungimea lor mică. Realizează acest lucru cu muncitorii uzinei lor. Rezultatul sunt niște filme colorate, diferit de cea ce se va numi peste ani film color.

La 17 decembrie 1903, pun la punct un sistem de film color, numit „Autochrome”, sistem pe care l-a aplicat și fotografiei.

Frații Lumière pun la punct, în anul 1933, proiecția filmului în relief.

Totuși, frații au declarat la început că „cinematograful este o invenție fără viitor” și au refuzat să-i vândă invenția lui Georges Méliès, însă viitorul a fost altul. Cinematograful s-a dezvoltat devenind atât o nouă artă, cât și o nouă industrie.

În acest zbucium al căutărilor în dezvoltarea tehnicii cinematografice, îi vom mai găsi pe cei doi contribuind la dezvoltarea sistemului de transport sacadat al filmului în aparatul de proiecție, prin îmbunătățirea complexului de malta.

Toată viața lor, cei doi au perfecționat și îmbunătățit descoperirea lor aceea fiind cinematografia.

Legături externe 

Decorați cu Legiunea de Onoare
Fotografi francezi
Inventatori francezi
Membri ai Academiei Franceze de Științe
Pionieri ai cinematografiei
Producători de film francezi
Regizori de film francezi
Hollywood Walk of Fame
Oameni din Besançon
Eponime ale asteroizilor
Șacal

Șacalul este un mamifer carnivor sălbatic din familia Canidae, asemănător cu lupul, dar mai mic decât acesta, cu coada mai scurtă și cu botul ascuțit. El trăiește în nordul Africii, în sudul Asiei și în sudul Europei și se hrănește cu animale mici și cu hoituri.

Numele științific al șacalului galben este Canis aureus moreoticus, Geoffroy, 1835.

Etimologie 
Termenul provine din sanscrită, सृगलः însemnând „urlătoare”, prin intermediul persanului شغال și turcul çakal.

Descriere 

Este intermediar între lup și vulpe, având forma generală asemănătoare cu a vulpii, dar blana cu aceeași structură cu a lupului, fiind numit de aceea și „lup auriu”.

Lungimea corpului este de 70 cm - 1.5 m, fără a socoti coada (20–25 cm). La greabăn ajunge până la 50 cm înălțime. Greutatea maximă este între 12–15 kg.

Este, ca toate canidele, un animal potențial omnivor, dar care preferă alimentația carnivoră. Se hrănește cu insecte, păsări, șoareci și alte rozătoare, dar și cu porumb, struguri etc. De asemenea este și necrofag. Activitatea sa este preponderent nocturnă.

Împerecherea se face, asemenea celorlalte canide, în februarie-martie, gestația durând tot 62-63 zile. Cei 4-8 pui sunt lipsiți de vedere 2 săptămâni, iar după trei luni de la fătare sunt înțărcați.

Bârlogul de șacal nu este foarte adânc, dar este așezat de obicei în locuri singuratice, în văgăuni cu mărăcinișuri și alte locuri greu accesibile.

În România 

În România, șacalul este o apariție destul de rară. A fost semnalat în Banat, Oltenia, Muntenia și Dobrogea.
Șacalii au pătruns în fauna autohtonă încă de acum 50 de ani iar numărul lor este în creștere în partea de sud-est a țării.
Originar din India, a pătruns prin Iran și Turcia în Europa, în special în Grecia, Bulgaria și Albania, apoi în România.

Note 

Canidae
Mamifere descrise în 1758
Tyr

Týr     norvegiana veche: Týr,  este zeul războiului din  mitologia germanică . În  mitologia nordică   care oferă cele mai multe dintre narațiunile supraviețuitoare despre zei în rândul popoarelor germanice, Týr își sacrifică mâna lupului monstruos Fenrir  care îl mușcă când își dă seama că zeii l-au legat. Este prevestit că Týr  va fi mâncat de câinele monstruos Garmr  în timpul evenimentelor din Ragnarök.

După "interpretarea romană",  este asociat cu zeul Marte,  zeul roman al  războiului. Zeul este menționat ca „Marte Thingsus” (latină „Marte al Adunării”) pe  o inscripție latină din secolul III e.n., reflectând o asociere puternică cu  adunarea germanicǎ, un corp legislativ din rândul popoarelor germane antice. Prin procesul opus al lui  interpretatio germanica, ziua de marți din limba englezǎ  poartă numele de Týr , în vreme ce în limbile de origine latină  poartă numele lui  Marte.

În sursele norvegiene vechi, Týr este  fiul  giganticului  Hymir  sau al zeului Odin . Soția sa este Zisa.

Datorită etimologiei numelui zeului, unii cercetători propun că Týr ar fi putut ocupa odată un loc mai central printre zeitățile mitologiei germane timpurii.

Mitologia nordică
Zei ai războiului
Zei nordici
Eponime ale asteroizilor
Kotys

Kotys (latină Cotys, greacă Κοτυς) este zeița mamă, în mitologia traco-dacă, fiind o personificare a fertilității.

Cultul zeiței Kotys este atestat de câțiva autori antici, Verigiliu, Horațiu, Strabon și Eschil, aceștia referindu-se la ea atribuindu-i caracteristici specifice unei zeițe a fertilității. Cultul său s-a bucurat de o largă răspândire, nu doar pe teritoriul trac, el fiind atestat de izvoare la Atena și Corint, dar și în Peninsula Italică și Sicilia.

Kotys era adorată cu precădere de către edonieni, un neam tracic care stăpânea, în antichitate, spațiul dintre râurile Nestos (de la sud de Sofia, Bulgaria de astăzi) și Strymon, în regiunea cunoscută pe atunci sub numele de Mygdonia, până în jurul muntelui Pangaeus, regiune aflată în proximitatea Peninsulei Halkidiki, și incluzând regiunea din jurul orașului Salonic, înainte de dezvoltarea regatului macedonean.

Etimologie
Se crede că numele Kotys ar fi însemnat război, sacrificare,asemănător zeului nordic Hod (în limba nordică veche însemnând război, sacrificare).

Note

Mitologie dacică
Zeițe dacice
Wilbur Smith

Wilbur Addison Smith () a fost un scriitor sud-african contemporan de limbă engleză, specializat în romane de ficțiune istorică despre implicarea internațională în Africa de Sud de-a lungul a patru secole, văzută atât din punctul de vedere al albilor cât și al negrilor.

Biografie 
S-a născut în Rhodesia de Nord (actualmente Zambia) pe 9 ianuarie 1933. După studii strălucite în Africa de Sud, a devenit om de afaceri și apoi un scriitor de succes.

Wilbur Smith a fost considerat maestru incontestabil al romanelor de aventuri. Toate cărțile sale, traduse în 27 de limbi, sunt best-seller-uri internaționale.

A decedat la 13 noiembrie 2021 la casa sa din Cape Town, Africa de Sud.

Lucrări publicate

Saga Familiei Courtney 

Festinul Leilor (When the Lion Feeds)- 1964
Sunetul tunetului (The Sound of Thunder)- 1966
Sanctuarul (A Sparrow Falls) - 1977
Țărmul în flăcări (The Burning Shore) - 1985
Puterea sabiei (Power of the Sword) - 1986
Furia (Rage) - 1987
Vremea morții (A Time to Die) - 1989 
Vulpea aurie (Golden Fox) - 1990 
Păsări de prada (Birds of Prey) - 1997 
Musonul (Monsoon) - 1999 
Orizontul albastru (Blue Horizon) - 2003 
Triumful Soarelui (The Triumph Of The Sun) - 2005

Familia Ballantyne

Egiptul Antic 

Războinicii Nilului (River God) - 1993
Ultimul papirus (The Seventh Scroll) - 1995
Magul (Warlock) - 2001
Cautarea(The Quest) - 2007
Zeul deșertului (Desert God) - 2014
Faraonul (Pharaoh) - 2016

Romane de sine stătătoare

Note

Legături externe 
Wilbur Smith official site
UK Wilbur Smith official site 
The Wilbur Smith Forum

Nașteri în 1933
Nașteri pe 9 ianuarie
Decese în 2021
Decese pe 13 noiembrie
Romancieri sud-africani
Scriitori de limbă engleză
Nixă

Nixă (la plural nixe) numită și ondină, sunt spirite din mitologia nordică și din cea germanică.

Etimologia 
Denumirea vin din vechea limbă germană superioară (Althochdeutsch), unde nihhus, niccus sau nichessa aveau sensul de „Duh al apelor”. O altă posibilă origine etimologică ar pute fi cuvântul din limba latină necare („a ucide”).

Nixe este forma feminină, dar mai există și masculinul Nix, care, în funcție de dialect, mai era cunoscut și ca Niss, Neck sau Nöck, fiind echivalat cu  „Wassermann” (omul apelor) din mitologia germanică.

Caracterul 
Elementul caracteristic pentru „nixe” este acela că îi punea pe oameni în pericol și le aducea acestora pagube și moartea. Cel mai adesea ademeneau bărbați pe care îi trăgeau la fundul apelor curgătoare și al lacurilor.

Aceste zâne ale apelor, de obicei răufăcătoare, care-i călăuzesc pe călători în locuri mlăștinoase, în păduri nesfârșite, prin cețuri și neguri, făcându-i să se rătăcească se înrudesc cu nimfele din mitologiile greco-latine.

Aspectul 
Ca toate duhurile apelor de sex feminin, și o "Nixe" se prezenta, cel mai adesea, ca o femeie tânără, cu tenul palid sau verzui, cu părul bătând în verde, sau chiar verde. Caracteristica citată cel mai adesea era o rochie din al cărei tiv picura apă. Cel puțin la țară, "Nixele" umblau desculțe.

Mai târziu, au apărut și descrieri ale "Nixelor" cu un bust omenesc, continuat cu o coadă de pește acoperită cu solzi.

Note 

Mitologia nordică
Trol

În mitologia nordică, trolul este o ființă gigantică, un uriaș, care vânează oameni, noaptea.

Este descris și ca un gnom zburdalnic, care trăiește în munți sau în păduri, întruchipând forțele rele ale naturii.

Trolii sunt, de fapt, niște ființe cu o inteligentă redusă, despre care se credea că la lumina soarelui se transformă în stane de piatră.

Conform legendelor, în timpul Ragnarök-ului, trolii vor lupta alături de jötunni împotriva zeilor.

Trolii în folclorul nordic
Conform mitologiei nordice, trolii locuiesc în munți, caverne, peșteri și sub stânci, nu sunt prietenoși și nu oferă ajutor nici dacă sunt rugați, trăind împreună cu copiii lor în singurătate.
Numele lor provoacă multe confuzii în ceea ce privește mitologia nordică veche. Existau patru clase diferite de creaturi mitice din care trolul s-ar putea trage. Una dintre acestea este cea formata de magicienii naturii, numiți troll, alta este cea a lorzilor naturii, numiți jotun. Pe lângă aceștia mai existau în miturile nordice și risi, ființe eroice, și purs, monștri malefici. Legendele nordice lasă o confuzie între existenta trolilor ca ființe de sine-stătătoare și sensul peiorativ, folosit pentru a desemna alte ființe.

Trolii în folclorul scandinav
Folclorul scandinav de mai târziu are nenumărate descrieri ale trolilor; însă, în majoritatea lor sunt prezentați ca fiind bătrâni, puternici însă cu o inteligență scăzută, fiind ființe ce mănâncă oameni și care se transformă în stană de piatră dacă sunt atinși de lumina soarelui. De asemenea, conform credințelor tradiționale, se tem de fulgere, de multe ori fiind portretizată o luptă între ei și Thor.
În alte legende scandinave, aceștia sunt portretizați ca semănând cu oamenii, singura diferență este izolarea.
În folclorul scandinav, dispariția trolilor este pusă pe seama fricii de fulgere, sau a clichetului clopotelor de biserică, sunet ce ar fi de vină pentru emigrarea trolilor in alte părți.

Bibliografie 
 Folktro från förr, Ebbe Schön (2001), ISBN 91-7203-420-3
 Troll och människa, Ebbe Schön (1999), ISBN 91-27-06873-0
 Svensk folktro A-Ö, Ebbe Schön (1998), ISBN 91-518-2892-8
 Trollmakter og godvette, Olav Bø (1987), ISBN 82-521-2923-4
 trolii, cei ce mănâncă oameni 

Mitologia nordică
Parazitologie

Parazitologia este o  ramură a biologiei (zoologiei nevertebratelor) și medicinei care se ocupă cu studiul complex al paraziților animali și vegetali (protozoare, helminți, ectoparaziți) din punct de vedere morfologic, histologic, ciclul lor de viață, combaterea lor etc. și al relațiilor dintre ei și gazde, precum și cu măsurile de combatere a lor. Parazitologia medicală reprezintă o ramură a medicinii care are ca obiect studiul bolilor parazitare al omului. În unele țări, micologia medicală este considerată o parte integrantă a parazitologie.

Biliografie 
 Elias M.I., Fazakas B., Simionescu Olga, Bornuz M., Dăncescu P., Petcu I. – Parazitologie medicală. Editura Didactică și Pedagogică, București, 1981.
 Ion Gherman – Compendiu de parazitologie clinica, Ed. ALL, Bucuresti, 1993
 Ion Gherman – Parazitologie clinică modernă. Editura Olimp, București, 1997.
 Junie Monica, Sașcă CI – Infecții parazitare umane. Editura Dacia, Cluj-Napoca, 1997.
 Lidia Lazar, Carmen Cretu – Medicina Geografica, Ed. Prokey, Bucuresti, 1992
 Lidia Lazar. Compendiu de parazitologie medicala – Parazitii in Patologia Umana. Editura Universitara “Carol Davila”, Bucuresti, 2006.
 Marx Madeleine – Parazitologie Medicală, vol. I. Editura Sitech, Craiova, 2000. 
 Marx Madeleine – Parazitologie Medicală, vol. II. Editura Sitech, Craiova, 2002. 
 Niculescu Al. – Patologia și clinica bolilor parazitare. Editura Didactică și Pedagogică, București, 1975. 
 Nitzulescu V., Gherman I. – Parazitologie clinică. Editura Medicală, București, 1986. 
 Nitzulescu V., Gherman I., Feldioreanu T. – Parazitologie clinică. Edit. Medicală. București. 1964.
 Nitzulescu V., Popescu I. Boli parazitare exotice. Edit. Medicală.-București.1979. 
 Rădulescu Simona – Parazitologie medicală. Editura All, București, 2000. 
 Roșu Lucica,Carmen Luminita Slavu,Ovidiu Zlatian – Parazitologie si micologie medicala, note de curs, Editura Medicala Universitara, Craiova,2008. 
 Simona Radulescu, E. A. Meyer – Parazitologie Medicala, Ed. ALL, Bucuresti, 1992
 Steriu D. – Infecții parazitare umane. Editura Briliant, București, 1999. 
 Steriu D. – Infectii parazitare. Editura Ilex, Bucuresti 2003,
 Ungureanu (sub redactia) – Parazitologie, Ed. Medicala, Bucuresti, 1962
 Ungureanu Anca – Parazitologie Medicală. Editura Sitech, Craiova, 2004. 
 Ungureanu Anca, Manolescu Mirela – Orientări generale privind agenți parazitari și vectori tropicali. Editura Sitech, Craiova, 2005.
 Virgil Nitzulescu, Ion Gherman. Entomologie medicală. Editura Academiei Române, București 1990
 Insecte vectoare și generatoare de disconfort. Sub redacția Ionela Bîlbîe și Gabriela Nicolescu. Editura Medicală, București 1986
 Octavian Ciolpan. Artropodele, vectori pentru agenții patogeni. Universitatea din București. Editura Ars Docendi, București, 2008
 Ion Gherman. Dicționar de parazitologie. Editura Științifică, București, 1990

Parazitologie
Helmintologie

Helmintologie (Din greaca ἑλµινθο-, ἕλµινς = vierme + λογία = știință) este o ramură a zoologiei care se ocupă cu studiul complex al viermilor (paraziți și neparaziți) și o ramură a parazitologiei care se ocupă cu studiul viermilor paraziți (ai omului, animalelor, plantelor), bolilor cauzate de ei  și al mijloacelor de combatere a lor.

Zoologul Karl Rudolphi (1771–1832) este considerat părintele helmintologiei.

Ca ramură a științei biologice, helmintologia și parazitologia se ocupă atât cu studiul morfo-funcțional al paraziților și helminților animali și vegetali, cât și a relațiilor dintre ei și gazdele lor, în scopul cunoașterii acestor interacțiuni, elaborării metodelor și procedeelor de prevenire și combatere, optimizarea condițiilor care asigură funcționarea normală a sistemelor vii, menținerea diversității biologice și diminuarea acțiunilor paraziților, fitoparaziților și helminților, precum și crearea condițiilor sanogene în mediul ambiant.

Note

Bibliografie
M. Georgescu, M. Steinbach, O. Simionescu, A. Belchiță: Elemente practice de parazitologie - Protozoologie, helmintologie, entomologie, Editura Medicală, București, 1956
V. Nitzulescu, T. Bartolomeu: Elemente de helmintologie și terapie antihelmintică, 122 pagini, 1962

Ramuri ale zoologiei
Parazitologie
Sânicoară

Sânicoară reprezintă o divinitate folclorică din mitologia românească, care îi ocrotește pe călători, mai ales pe corăbieri. Deseori, termenul de "sânicoară" este atribuit Sfântului Nicolae, care, în biserica ortodoxă, reprezintă protectorul celor care călătoresc pe ape.

Mitologie românească
Polovoi

Polovoi este un spirit, prezent în mitologia rusă, al câmpurilor, având părul verde ca iarba.

Note

Mitologie rusă
Perun

Perun este zeul fulgerului în vechea mitologie slavă de răsărit, în special rusă, numele său derivând din pero, care în slava veche însemna "înălțime" sau "deal". E fratele Mariei Aprinse (Ognyena Maria), zeița focului. 

Perun este echivalentul: 

 zeului Perkons (Letonia) sau Perkunas (Lituania) din mitologia baltică, 
 zeului vedic Parjánya din mitologia indiană, 
 lui Thor din mitologia scandinavă și Donar din mitologia germană, 
 lui Taranis din mitologia celtă, 
 lui Zeus și Jupiter din mitologia greco-romană. 

Unii cercetători afirmă că i-a luat locul lui Rod ca zeu suprem în vechea mitologie slavă. Cert este că la 988 d.C., când rușii au fost creștinați de Sf. Vladimir I, marele principe al Kievului și al Novgorodului, Perun era zeul principal. Era reprezentat ca un bărbat cu statură impunătoare, cu păr de argint și mustăți de aur. De obicei purta o ghioagă (uneori un ciocan), o secure de război și un arc cu care trăgea săgeți din fulgere sau trăznete. Pentru el se făceau, de obicei, sacrificii de cocoși și de capre, în timp ce pentru ritualurile cele mai importante se sacrificau tauri și urși.

Stejarul era considerat arborele sfânt al lui Perun. După trecerea rușilor la ortodoxie, identitate lui Perun s-a dizolvat sincretic în profetul Ilie, al cărui car de foc gonea prin cer, declanșând fulgerele asociate cu vechiul zeu.

Zei slavi
Zei ai fulgerului
Eponime ale asteroizilor
Mikula

Mikula este un erou din basmele și din poemele rusești. El este un țăran puternic și chipeș, simbol al omului simplu, din popor, dar și al producției agricole. Capacitatea sa deosebită de muncă, dar mai ales vorbele sale de duh și istețimea, îl fac să fie unul din simbolurile folclorului rusesc. Se aseamănă prin calitățile sale spirituale cu personajul românesc, Păcală.

Rusia
Cilacap

Cilacap (pronunțat ) este un oraș din Indonezia, de mărime medie, cu o populație de 214,300 locuitori (2005) și o suprafață de 2.142,50 km², situat în provincia Java Centrală la granița cu Java de Vest. Este un oraș industrializat și are un important port cu apa adâncă pe coasta de sud a insulei Java.

În timpul celui de-al Doilea Război Mondial, Cilacap a fost unul dintre punctele de plecare spre Australia, cu vaporul sau cu hidroavionul, al celor care fugeau de invazia japoneză.

La intrarea în vechiul port se găsește Benteng Pendem, un impresionant complex de fortărețe. Este eronat recunoscut ca fiind un port portughez pentru că de fapt a fost construit de către olandezi între anii 1861 și 1879. Este unul dintre cele mai bine păstrate fortărețe din Java, cu barăci și camere de arme intacte. Tunelurile se pot explora, iar unul dintre ele sfârșește în Oceanul Indian.

Din acest port se vede insula Nusakambangan unde se află una din cele mai impresionante închisori ale Indoneziei.

Orașe din Indonezia
Dobrînia Nikitici

Dobrînia Nikitici este, în folclorul rusesc, un luptător puternic și viguros, dar care are și aptitudini pentru artă: cântă frumos, poate să scrie și să citească, știe să joace șah. Însă caracteristica sa definitorie este vitejia pusă în slujba apărării granițelor Rusiei. S-a luptat cu mulți dușmani și monștri, dar principala sa victorie a fost împotriva lui dragonul zburător Gorînîci.

Mitologia slavă
Eponime ale asteroizilor
Domovoi

În mitologia rusă, Domovoi este un spirit al casei, având înfățișarea unui omuleț, a unui pitic bătrân. Se spune că există un domovoi în fiecare casă, și că aceștia ar fi fost cândva ființe malefice, care trăind printre oameni au devenit prietenoase. Spiritele domovoi fac tot felul de șarlatanii și de pagube în casele oamenilor, îi gâdilă pe aceștia când dorm, bat în pereți, aruncă cu obiecte, în special cu farfurii. Aceste spirite pot lua și alte forme decât cea umană: se pot transforma în pisică, în câine, în șobolan sau în șarpe. Ele se aseamănă foarte mult cu spiritele scoțiene numite brownie și cu spiritele poltergeist, diferențiindu-se de acestea din urmă, prin faptul că nu sunt malefice, nu au intenții rele, ci sunt glumețe, prietenoase și puse pe șotii.

Mitologia slavă
Gamaiun

În legendele rusești, Gamaiun (în limba rusă Гамаюн) este o pasăre miraculoasă, cu darul profeției, ce locuiește pe o insulă estică aproape de Paradis.

Legături externe 
Victor Vasnetsov. Gamayun: Pasărea profet -Pictură: 

Mitologia slavă
Mitologie rusă
Gagana

În folclorul rusesc, Gagana este o pasăre miraculoasă, cu cioc de fier și gheare de aramă, care trăiește pe insula Booyan (sau Bujan) și care este des menționată în incantații.

Alături de șarpele Garafena păzește piatra magică Alater, care vădește reale similitudini cu piatra sfântă, de formă emisferică, Omphalos din Delphi.

Mitologie rusă
Koleada

Koleada sau Koliada este o zeitate din mitologia rusă și slavă, o personificare a copilului Soare nou-născut în timpul iernii și întruchipează ciclul de Anul Nou. Koliada este o sărbătoare populară slavă pre-creștină, un ritual/festival de iarnă care ulterior a fost preluat de creștini și sărbătorit din Ajunul Crăciunului până la Bobotează. Koledarii sunt colindătorii din această perioadă.

Bibliografie

Note

Legături externe 
 Koliada // Russian mythological calendar

Mitologia slavă
Zei ai Soarelui
Garafena

În folclorul rusesc, Garafena este un șarpe magic, ce trăiește pe insula Booyan. Este invocat în incantațiile împotriva mușcăturilor de șarpe.

Alături de pasărea Gagana păzește piatra magică Alater, care vădește reale similitudini cu piatra sfântă, de formă emisferică, Omphalos din Delphi.

Mitologie rusă
Scorpie

Scorpia este o ființă imaginară cu însușiri supranaturale, întruchipată de obicei ca un monstru feminin cu mai multe capete, care scoate flăcări pe nări și al cărui sânge are însușiri miraculoase.

Vezi și

Mitologie românească
Provinciile Indoneziei

Din punct de vedere administrativ Indonezia este alcătuită din 33 de provincii, cinci dintre acestea au statut special. Fiecare provincie are propria legislatură și propriul guvernator. Fiecare provincie este divizată în kabupaten și orașe (kota), acestea sunt alcătuite din districte (kecamatan), acestea din urmă fiind, la rândul lor, alcătuite din sate (fie desa sau kelurahan).

Referințe
Zburătorul

Zburătorul este în mitologia populară românească o ființă fantastică închipuită ca un spirit rău, care chinuiește noaptea, în somn, fetele nemăritate și femeile măritate de curând. În literatura romantică (vezi romantism), termenul „zburător” este o personificare a dorului de bărbatul iubit, a dragostei intense față de ființa iubită. Se consideră că „zburătorul” este un bărbat care, în timpul vieții, a fost respins de o femeie și care, după moarte, bântuie și le face pe femeile de pe Pământ să se îndrăgostească de el, dar mai ales pe cea care l-a refuzat (dacă aceasta mai este în viață). Este considerat simbolul iubirii neîmpărtășite.

Mitologie românească
Enciclopedia Cugetarea

Enciclopedia Cugetarea este o enciclopedie centrată pe istoria și cultura românilor, alcătuită de Lucian Predescu între anii 1936 și 1939, care a apărut în 1940 la Editura Cugetarea – Georgescu Delafras din București.

Motivația principală a redactării acestei enciclopedii a fost, în cuvintele autorului, faptul că „noi, Românii, nu avem o enciclopedie a noastră în care să pulseze numai energia românească” și că „enciclopediile străine neglijează aproape cu desăvârșire materialul românesc”.

Ea a fost tipărită prin grija lui Petre Georgescu-Delafras, cu conlucrarea lui Ștefan Ionescu, subdirectorul editurii.

A fost reeditată în 1999, de editura Saeculum și editura Vestala.

Ediții

Vezi și 
 Enciclopedia României

Enciclopedii românești
Enciclopedii din secolul al XX-lea
Cărți din 1940
Moroi

Moroiul este, în mitologia românească care se crede că ar proveni de obicei dintr-un prunc mort înainte de a fi botezat, ucis sau înmormântat de viu, sau dintr-un mort neputrezit, căruia nu i s-a făcut slujba religioasă. Se crede că moroii plâng noaptea și își cer botezul.

Există credința că moroiul iese noaptea din mormânt în chip de fantomă pentru a pricinui relele celor vii.

Dincolo de Carpați, în majoritatea zonelor etnografice ardelene, cu deosebire în Țara Moților și in zona Pădurenilor din județul Hunedoara, prin moroi (și forma sa feminină, moroiniță) se înțeleg exclusiv vrăjitorii (vrăjitoarele) care fură laptele și mana vacilor, într-un exemplu unic de vampirism îndreptat împotriva belșugului alimentar adus de animalele domestice. În schimb, în Oltenia și în Teleorman, moroii sunt absolut identici cu strigoii, oamenii fiind convinși că dacă mortul a fost în viața sa un om cu inima rea, a dușmănit pe rudele sale și s-a purtat aspru și fără milă cu ai lui, atunci - inevitabil - se face moroi.

Poezia Dumneata de Marin Sorescu amintește moroii:

" Te cunosc, dar nu știu de unde să te iau...

Păi, ia-mă și dumneata de guler... rânjește străinul.

Când să-l ia de guler... nimic... Ăla era moroi...

Dar mâna îi rămăsese țeapănă în aer...

După aia i s-a făcut moale și așa a rămas.

Bine că nu i-a zis moroiul să-l mai ia și de altceva

Că paraliza tot."

Vezi și
 Vârcolac
 Pricolici
 Stafie

Note

Bibliografie
 Matei CAZACU, Minuni, vedenii și vise premonitorii, în trecutul românesc, Editura Sigma, București, 2003, ISBN	9736490831, 9789736490835
 Jacques Sirgent, "Le livre des vampires", 01/05/2009 ISBN 2357790164 , Éditura : Camion Blanc
  Mythologie du vampire en Roumanie, Archives des sciences sociales des religions, 1981, vol. 52, n° 2, p. 215. Laurant Jean-Pierre. Cremene (Adrien) sur Persee.fr

Legături externe 
Moroi 
 Moroii, 3 iulie 2012, Candrea I. Aurel, CrestinOrtodox.ro

Mitologie românească
Samca

Samca este un personaj al legendelor românești, un spirit necurat, foarte urât și fioros: ia forma de femeie în pielea goală, cu părul despletit, până la călcâie, cu sânii lungi până la pământ, cu ochii mici și strălucitori ca stelele, cu mâinile de fier, cu unghiile lungi și ascuțite ca andrelele sau încârligate ca secerile și cu limba de foc. 

În tradiție ea este de asemenea asociată în mai multe legende cu Sfârșitul Lumii, cu hedonismul, sexul și plăcerile carnale. Ea le apărea în vis tinerilor miri în încercarea de a-i face să păcătuiască și să își însele proaspetele neveste. 

Acest demon, din a cărui gură foarte mare, urâtă și strâmbă iese întotdeauna foc, se arată pe la sfârșitul lunii, în apropiere de luna plină, copiilor mai mici de patru ani, pe care așa de tare îi înspăimântă că se îmbolnăvesc pe loc. Acest demon se mai arată și femeilor care zac pe patul nașterii, pe care le frământă și le sperie, încât acestea mor pe loc sau rămân schilodite și neputincioase toată viața. 

Formele pe care Samca le ia sunt felurite: în chip de porc foarte mare și fioros, în chip de câine cu dinții rânjiți, în chip de pisică fără păr cu ochii înfocați și holbați, în chip de cioară mare cu ochii de sânge și în chip de păianjen mare și negru. Boala de care sunt atinși copiii după ce li se arată Samca poartă numele de răutatea copiilor. 

Samca are 19 nume: Vestitia, Navadaraia, Valnomia, Sina, Nicosda, Avezuha, Scorcoila, Tiha, Miha, Grompa, Slalo, Necauza, Hatavu, Hulila, Huva, Ghiana, Gluviana, Prava și Samca. Pentru a se apăra de Samca, oamenii trebuie să îi scrie toate cele 19 nume pe un perete al casei sau trebuie să convingă pe altcineva să scrie un descântec, pe care să-l poarte apoi asupra lor. Acest descântec o va face pe Samca să se ducă în schimb la cel care l-a scris, dar, dacă acesta este un om bătrân, care și-a trăit viața, Samca nu îi va face rău, ci doar îl va face să scrâșnească din dinți în somn. 

Legenda a fost reînviată datorită unui trend pe TikTok de la sfârșitul anului 2021 - începutul anului 2022. Utilizatorii acestei platforme sociale au raportat că un spirit malefic atribuit lui Samca cutreieră cimitirele și drumurile de țară în timpul nopții atacând cu violență trecătorii. Numeroase morți și crime nerezolvate au fost atribuite lui Samca de-a lungul ultimilor ani, însă niciuna nu s-a dovedit reală.

Note

Legături externe 
RightWords - Folclor romănesc - descântec de Samcă

Demoni
Mitologie românească
Alexandru Ipsilanti (dezambiguizare)

Alexandru Ipsilanti se poate referi la două personaje istorice:

 Alexandru Vodă Ipsilanti, domn muntean și moldovean
 Alexandru Ipsilanti, conducător al Eteriei grecești