alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Radu Mihnea

Radu Mihnea () a fost domn al Țării Românești: noiembrie 1601 - martie 1602, aprilie 1611 - mai 1611, 12 septembrie 1611 - august 1616, august 1620 - august 1623 și al Moldovei: 24 iulie 1616 - 9 februarie 1619 și 4 august 1623 - 20 ianuarie 1626.

Viața 

Radu Mihnea era fiul lui Mihnea al II-lea Turcitul. 

A fost susținut de Poartă pentru domnie încă din ianuarie 1596, dar a stăpânit pentru prima dată în Țara Românească între noiembrie 1601 – martie 1602. După această scurtă domnie a fost voievod al Țării Românești între aprilie – mai 1611.

Tot în 1611 a început a treia sa domnie, în contextul ocupării țării de către o mare armată turco-tătară condusă de Omer pașa, care a refuzat revenirea pe tron a lui Radu Șerban. În timpul acestei domnii, Radu Mihnea a fost susținut de o grupare boierească filoturcă, formată din levantini împământeniți în 1611. Tabăra antiotomană reprezentată de susținătorii lui Radu Șerban, plecat în pribegie în septembrie 1611, a reacționat încă din toamna anului, prin complotul stolnicului Bărcan. Circa 8-9 mari dregători și mulți alți dregători mijlocii și mici urmăriseră readucerea pe scaun a lui Radu Șerban, însă Radu Mihnea a fost avertizat de Gabriel Báthory, astfel că boierii au fost arestați pe neașteptate, iar la 7/17 decembrie 1611 a avut loc execuția stolnicului Bărcan și a postelnicului Radu Băleanu.

Ideea unei apropieri între Țările Române a încolțit și în mintea lui Radu Mihnea, care a domnit, succesiv, în Muntenia și Moldova. Un moment semnificativ în acest sens l-a constituit perioada 1623 - 1626 când, domnind în Moldova, Radu Mihnea a reușit să obțină tronul Munteniei pentru fiul său Alexandru Coconul (1623 - 1627). Unele izvoare contemporane consemnează această unitate politică moldo-munteană. Astfel, reprezentantul Veneției la Istanbul, într-un raport datat 11 aprilie 1625, precizează că va trimite o scrisoare "către numitul principe Radulo (Radu Mihnea) care e acum principe în Moldova și fiul său în Valahia, care e foarte tânăr și condus de tată". Alte mărturii îl menționează pe "Radulo voievod, principe al Valahiei și Moldovei", iar pe piatra lui funerară sunt asociate stemele celor două țări surori.

Unul din punctele sale slabe a fost fiscalitatea excesivă. Miron Costin spune că acest lucru era determinat de fastul și luxul prea mare afișat la curte. Radu Mihnea a fost înmormântat la Mănăstirea Radu Vodă din București, pe care a ctitorit-o în 1615.

Note

Bibliografie 
 

Nașteri în 1574
Decese în 1626
Domni și domnitori ai Țării Românești
Domni și domnitori ai Moldovei
Domni și domnitori ai Moldovei și ai Țării Românești
Gaspar Graziani

Gaspar Graziani () a fost domn al Moldovei între 4 februarie 1619 și 20 septembrie 1620.
 
Gaspar Graziani a fost un italian catolic originar din Bihać, Bosnia-Herzegovina. Din pricina războiului dintre habsburgi și otomani, familia Graziani a fost nevoită să plece la Gradačac. Aflat mai des pe drumuri fără nici un căpătâi, după ce a fost slugă de câteva ori, a plecat la Veneția.

Fiind cultivat, tânărul știa: italiana, croata, germana, engleza și turca.

Engleza o învățase de la solii regelui Angliei, Iacob I: Sir Henry Wotton și Sir Dudley Carleton. Cu Sir Paul Pindar călătorește la Constantinopol, unde ajunge mai întâi tălmaci,  apoi dragoman. Îndeplinind mai multe misiuni și legând mai multe prietenii la curtea otomană, dragomanul italian nădăjduia că va primi, drept răsplată pentru activitatea sa, tronul unei țări românești. Pe 4 februarie 1619, ajunge domn al Moldovei.

Prima măsură a noului domn a fost înăbușirea în sânge a unei revolte a țăranilor orheieni.
Fiind pus la tron cu scopul de a stăvili acțiunile regatului Poloniei de a își întinde hotarele dincolo de Nistru, domnitorul a devenit, de fapt, un exponent al luptei antiotomane. Continuator al politicii lui Mihai Viteazul, se gândi să încheie alianțe cu creștinii și să lupte împotriva otomanilor, iar mai apoi să unifice Țările Române. Pentru început, încheie alianță cu Polonia, semnând tratat cu hatmanul Żółkiewski la Hotin, prin care au hotărât să scuture țara de sub jugul turcesc.

Aflându-se de cele întâmplate la Iași, sultanul acționează energic. Turcii, în frunte cu Skender-ber, serasker-ul de Caramania (generalissim al teritoriilor de la Dunăre) și cu ajutoarele tătarilor conduși de Galga-sultan, Cantemir-bey și Aladin au intrat în țară. Soarta s-a decis la Țuțora, lângă Iași, unde armata moldo-polonă a fost înfrântă. Domnitorul a fugit în toiul noptii de pe câmpul de bătaie, vrând să treacă în Transilvania, dar a fost decapitat de hatmanul Șeptilici și de Goia. Ultima luptă a polonilor cu armatele adversare s-a dat în retragere, la Movilău.

Legături externe 
 ''Cognome Graziani
 ''L'origine del cognome Graziani

A se vedea 
 Graziani

Dragomani
Italieni din România
Domni și domnitori ai Moldovei
Decese în 1621
Alexandru Ecovoiu

Alexandru Ecovoiu (n. 3 noiembrie 1943, București) este un romancier român contemporan.

Biografie 
Deși a debutat în anii ’80, a intrat în atenția publicului și a criticii literare abia în 1995, o dată cu publicarea romanului Saludos (Premiul Uniunii Scriitorilor din România, 1996, Premiul Revistei Observator-München, 1998). Talentul și l-a confirmat prin publicarea romanului Stațiunea (Premiul Academiei Romane, 1997). În traducere în limba germană i-au apărut la München, în Editura Radu Bărbulescu, Saludos (ediția 1, 1998 și ediția a 2-a 2000) și culegerea de proze scurte Die drei Mozart-Kinder (Cei trei copii-Mozart), 2002. La Editura Polirom au apărut Saludos (2004), Ordinea (2005), Stațiunea (2007), Cei trei copii-Mozart (2008), După Sodoma (2012), Ambitus (2018).

Premii literare 
 Nominalizat la Premiul „LiterArt – XXI”, SUA, 1997
 Premiul „Observator ­ München”, Germania; 1998

Opere

Romane 

 Saludos, 1995, Editura EST, reeditată la Editura Gramar și Editura Polirom (ISBN 973-681-822-5) - premiul Uniunii Scriitorilor și Observator München
 Stațiunea, 1997, Editura EST - Premiul Academiei Române
 Sigma, 2002, Editura Cartea Românească - Premiul Asociației Scriitorilor din București; 
 Ordinea, 2005, Editura Polirom , ISBN 973-681-977-9
 După Sodoma, 2012, Editura Polirom, ISBN 9789734627318 - premiul Cartea anului 2012
Ambitus, 2018, Editura Polirom ISBN 978-973-46-7560-9 - nominalizarea la Premiul Cartea anului 2018

Proză și povestiri

Proză 
 Fuga din Eden, Editura Albastros, 1984, București
Călătoria, Editura Albatros, 1987, București

Povestiri 
 Cei trei copii-Mozart, 2001, Editura Cognitum, reeditată în 2008 la Editura Polirom, ISBN 978-973-46-0878-2

Note

Bibliografie
Biografie editura Polirom 
Doris Mironescu în România culturală
Omul zilei în 9am
Octavian Soviany în Ziua

Nașteri în 1943
Romancieri români contemporani
Scriitori români în viață
Gheorghe Guțu

Gheorghe Guțu () a fost un traducător și clasicist român, specialist în limba și literatura latină, conferențiar universitar. A redactat și a publicat, între altele, un cuprinzător dicționar latin-român, considerat cel mai important dicționar de acest gen apărut în România. A tradus din mari clasici ai literaturii sau istoriografiei latine.

Biografie
Gheorghe Guțu a absolvit Facultatea de Filologie a Universității din București în 1928 cu magna cum laude. A fost profesor de limba latină la licee din Târgoviște, Cluj, Brașov (Liceul „Dr. Ioan Meșotă”) și București (din 1940 la Liceul „Titu Maiorescu”). De asemenea, în anii școlari 1957-1958 si 1958-1969, a predat limba latină la liceul Sfântul Sava (pe atunci Nicolae Bălcescu). Apoi a fost conferențiar la Seminarul pedagogic universitar „Titu Maiorescu” din București.

Opera
 Lucius Annaeus Seneca. Viața, timpul și opera morală, Editura „Casa Școalelor”, 1944; Marta Gutu-Maftei, fiica autorului, a dedicat drepturile retiparirii monografiei editurii Humanitas, unde vede lumina tiparului in 2021.
 Publius Vergilius Maro, Studiu literar. București, în 1970.

Dicționare
 Dicționar latin - român, Editura Științifică, București, 1966 (360 de pagini, format mediu); o ediție mai nouă a apărut la Editura Humanitas, în 2008.
 Dicționar latin - român, Editura Științifică și Enciclopedică, București, în 1983 (1326 de pagini, format 24 cm x 17 cm). Ediția a doua, revăzută și adăugită, a apărut la Editura Humanitas, din București, în anul 2003 (1448 de pagini, 25 cm). ISBN 9732809337.

Manuale școlare
 Limba latină, Manual pentru clasa a IX-a, Editura Didactică și Pedagogică, București, 1967
 Limba latina, Manual pentru anul I de liceu
 Limba latina, Manual pentru clasa a VIII-a

Traduceri
 Seneca, Scrisori către Luciliu, ed. Științifică, București, 1967; (reeditat la Humanitas in 2020)
 Dimitrie Cantemir, Descriptio Moldaviae, ed. Academiei Române, București,1971;
 Cicero, Opere, ed. Univers, București, 1973 (trei volume);
 Quintilian, Arta oratorică, ed. Minerva, București, 1974;
 Juvenal, Satire, ed. Univers, București, 1986;
 Tacitus, Anale, ed. Humanitas, București, 1995.

Premii și distincții
1966 - Meritul științific

Note

Legături externe
 Dicționarul latin-român pe site-ul editurii Humanitas

Nașteri pe 15 aprilie
Nașteri în 1906
Decese pe 15 decembrie
Decese în 1994
Guțu, Gheorghe
Absolvenți ai Universității din București
Filologi români
Pedagogi români
Profesori universitari români
Autori români
Români din secolul al XX-lea
Latiniști români
Lexicografi români
Elasticitate (economie)

În economie, elasticitatea exprimă schimbarea procentuală iterativă a unei variabile luând în considerare schimbarea procentuală iterativă a altei variabile. Elasticitatea este exprimată de obicei printr-o valoare pozitivă (valoare absolută), atunci când semnul este deja clar din context.

Definire matematică

Formula generală a elasticității folosind derivate parțiale este:

Uneori, în loc de  și , se utilizează punctul intermediar din intervalul valorilor lor.

unde 

Avantajul celei de-a doua metode este simetria în raport cu semnul modificării factorului.

Caracteristica calitativă a elasticității 
Dacă modulul de elasticitate este mai mic decât unul, atunci spunem că variabila y prin x este inelastică. Dacă coeficientul de elasticitate este mai mare decât 1, atunci y este considerat a fi elastic cu privire la x, deoarece fiecare schimbare procentuală a factorului conduce la o schimbare chiar mai mare în y. Dacă coeficientul de elasticitate este 1, atunci vorbim despre elasticitatea unității. În cazul limitării, atunci când coeficientul de elasticitate este egal cu infinitul, se vorbește de elasticitate perfectă. În consecință, cu coeficientul de elasticitate zero - despre inelasticitatea perfectă.

Importanță
Elasticitatea este un concept important, folosit pentru a înțelege incidența taxelor indirecte, a conceptelor marginale, raportate la teoria firmei, distribuția bunăstării și la diferite tipuri de bunuri raportate la teoria alegerii consumatorului și la multiplicatorul Lagrange. Elasticitatea este de o importanță crucială în orice discuție despre distribuția bunăstării, mai precis despre surplusul consumatorului, surplusul producătorului sau surplusul guvernului.

Vezi și 

 Elasticitatea prețului cererii
 Elasticitatea venitului
 Elasticitatea în cruce

Legături externe

Elasticitate
Microeconomie
Terminator (robot)

În seria de filme Terminator, un terminator este un personaj robot autonom fictiv, tipic umanoid, conceput original drept soldat și asasin indestructibil, precum și ca infiltrator.

James Cameron a introdus primul personaj terminator în filmul său din 1984, Terminatorul, acesta fiind descris ca un cyborg denumit simplu "Terminator", interpretat de Arnold Schwarzenegger. Filmele Terminator ce au urmat au introdus modele adiționale, unele surse atribuindu-i personajului lui Schwarzenegger un nou număr de model, ceea ce a dus la multiple nume conflictuale.

Caracteristici robotice 

 Modelele robot "terminator" sunt construite din hiperaliaj de titan care rezistă la cele mai puternice explozibile convenționale.

 Acestea modele-ficțiune au ca sursă de energie reactoare miniaturizate cu fuziune nucleară de hidrogen, care le oferă putere și anduranță formidabilă. 

 Ca sistem nervos,  ar dispune de inteligență artificială foarte avansată, bazată pe rețele neuronale copiate după creierul uman. Ar fi capabili să învețe precum oamenii.

 Unii roboți-terminatori au fost capturați de oameni (în filme) și au fost reprogramați, fiindu-le înlăturată bariera impusă de Skynet pentru a nu dezvolta o voință proprie. Odată ce microprocesorul a fost poziționat (setat) pe mod "învățare", rețeaua neuronală le-ar permite să dezvolte o inteligență cu mult superioară eliberatorilor umani. Seriile T-900, T-950 au fost concepute pentru a-i vâna. 

 Ca arme folosesc sisteme grele cu plasmă - gaz ionizat. 

 Într-un rezervor sunt stocate o celulă de energie și o cantitate mică de hidrogen rafinat. La apăsarea trăgaciului, energia și hidrogenul sunt eliberate din rezervor. Hidrogenul este injectat într-o cutie unde este comprimat de câmpuri magnetice. Energia servește pentru a alimenta un laser puternic care supraîncălzește hidrogenul comprimat la un stadiu de plasmă încinsă la temperaturi foarte înalte (mii de grade Celsius). Cutia cu magneți se deschide, fiind conectată la țeava armei. Un câmp magnetic ghidează și accelerează plasma de-a lungul țevii, aceasta aratând ca un fulger. Un laser pilot aflat sub țeavă vaporizează o traiectorie prin atmosferă spre țintă cu o microsecundă înainte ca plasma să părasească țeava. Fasciculul de plasmă urmează unda laser la viteze mari (aprox. 8,5 km/s). Aceste arme se bazează și ele pe prototipuri primitive create de firmele Westinghouse și General Dynamics.

Modele de Terminatori 

Primul model de terminator prezentat, denumit simplu "Terminatorul", a apărut în primul film, cu un nou model de terminator adăugat pentru fiecare din filmele ce au urmat. În plus față de modelele prezentate în filme, alte surse au descris mai multe tipuri, inclusiv modele T-800 cu o înfățișare diferită de a lui Schwarzenegger, T-70 din T2 3-D: Battle Across Time și femeia I-950 din T2: Infiltrator.

Referințe

Legături externe 

 Tipuri de Terminatori 
 Tipuri de Terminatori

Terminator
Personaje de film
Roboți fictivi
Arnold Schwarzenegger
Jomo Kenyatta

Jomo Kenyatta (n. 20 octombrie 1891 – d. 22 august 1978) a fost un luptător pentru independență și primul președinte al Kenyei în perioada (1964–1978). El a devenit în multe țări o figură–simbol pentru tendința consecventă de africanizare din domeniul economiei și al administrației. La sfârșitul anilor 1960, prin măsurile dure întreprinse pentru anihilarea opoziției, a devenit, practic, un dictator.

Președinți ai Kenyei
Astronomia în Antichitate

Curiozitatea popoarelor din Antichitate asupra fenomenelor astronomice, a făcut ca aceștia să studieze cerul și să înțeleagă  formarea zilei și a nopții, rolul Soarelui și al Lunii în  măsurarea timpului și anotimpurile. Popoarele antice au observat că obiectele cerești au un comportament regular  aceasta ajutând la măsurarea timpului formând zile, luni și ani. 

Soarele răsare dinspre un punct, est și apune într-un punct opus, vest, dar ziua nu are aceeași lungime pe toată perioada anului, iar noaptea sunt vizibile grupuri de stele -   constelații care urmează același curs o dată la 365 de zile în jurul unui punct fix.

Calendarul a fost făcut după pozițiile și mișcările Lunii și ale Soarelui formând ziua, luna și anul.

Popoarele antice au asociat obiectele și fenomenele cerești, cu zei și spirite, construind temple și aliniamente astronomice.

Cele mai vechi mărturii despre importanța pe care o dădeau oameni cerului le avem din Sumer (circa 3500 î.Hr.), insulele Britanice (Stonehenge 8075 î.Hr., Newgrange 3200 î.Hr., Bryn Celli Ddu mileniul 3-4 î.Hr.), Egipt (piramidele de la Gizah, Saqquara și Dashur, mileniul al treilea î.Hr.) și Maya (între 1500 și 800 î.Hr.). Aceste populații au arătat un interes major în ceea ce privește crearea de sanctuare astronomice de unde puteau urmări și măsura răsăritul unor stele sau planete ca Sirius respectiv Venus  și Mercur. 

Sistemele cele mai cunoscute dacă nu cele mai dezvoltate sunt:
 în Lumea Veche:
 astronomia indiană și chineză: Rig Veda menționează 27 de constelatii asociate mișcării Soarelui precum și cele 13 diviziuni zodiacale ale cerului,
 astronomia sumeriană, și derivatele sale caldeană, mesopotamiană, egipteană și ebraică. Biblia conține afirmații despre poziția Pământului în Univers și despre natura stelelor și planetelor;
 în Lumea Nouă, astronomiile amerindiene sunt și ele foarte dezvoltate, îndeosebi cea toltecă, cea zapotecă (destul de apropiată) și mayașă foarte originală. Astfel, fără niciun Instrument optic, mayașii reușiseră să descrie cu precizie fazele și eclipsele planetei Venus.

Note

Vezi și 

 Istoria astronomiei
 Astronomia în Grecia Antică 

Antichitate
Solstițiul de vară

Solstițiul de vară, sau solstițiul estival, cunoscut și sub numele de mijlocul verii, se produce atunci când unul dintre polii Pământului are înclinarea maximă față de Soare, Are de două ori pe an, câte odată în fiecare emisferă (nordică și sudică). Pentru acea emisferă, solstițiul de vară este atunci când Soarele atinge cea mai înaltă poziție pe cer și este ziua cu cea mai lungă perioadă de lumină. La cercul polar arctic (pentru emisfera nordică), sau la cercul polar antarctic (pentru emisfera sudică), există lumină continuă în zilele din preajma solstițiului de vară. La solstițiul de vară, înclinarea axială maximă a Pământului față de Soare este de 23,44 °. La fel, declinația Soarelui față de ecuatorul ceresc este de 23,44 °.

Solstițiul de vară este solstițiul din iunie în emisfera nordică și solstițiul din decembrie în emisfera sudică. În funcție de corespondența cu calendarul, solstițiul de vară are loc între 20 iunie și 22 iunie în emisfera nordică și între 20 decembrie și 23 decembrie în emisfera sudică. Aceleași date din emisfera opusă corespund solstițiului de iarnă.

Încă din preistorie, solstițiul de vară a fost văzut ca o perioadă semnificativă a anului în multe culturi și a fost marcat de festivaluri și ritualuri. În mod tradițional, în multe regiuni temperate (în special în Europa), solstițiul de vară este văzut ca mijlocul verii și denumit „mijlocul verii”. Astăzi, însă, în unele țări și calendare este văzut ca începutul verii.

Aspecte culturale 
Semnificația acordată solstițiului de vară variază între diferite culturi, dar majoritatea acestora marchează evenimentul într-un fel sau altul, cu sărbători, festivaluri și ritualuri din acea perioadă, cu teme de religie sau fertilitate. De exemplu, în Suedia, mijlocul verii este una dintre sărbătorile majore ale anului, când țara se închide la fel de mult ca în timpul Crăciunului. În unele regiuni, solstițiul de vară este văzut ca începutul verii și sfârșitul primăverii. În alte culturi, solstițiul este mai aproape de mijlocul verii.

Sărbători

În emisfera nordică 
 Midsummer
 Noc Kupały (Polonia)
 Dragon Boat Festival (Asia de Est)
 Ziua reflecției private (Irlanda de Nord)
 Jaanipäev (Estonia)
 Juhannus (Finlanda)
 Jāņi (Letonia)
 Rasos (Lituania)
 Ziua Națională a Aborigenilor (Canada)
 Tiregān (Iran)
 Fremont Solstice Parade (Fremont, Seattle, Washington, Statele Unite)
 Santa Barbara Summer Solstice Parade (Santa Barbara, California, Statele Unite ale Americii)
 Ziua internațională a surfingului
 Ziua internațională yoga
 Fête de la Musique, cunoscută și sub numele de „Ziua Mondială a Muzicii”

În emisfera sudică 
 Crăciunul, marchează de obicei solstițiul de vară din emisfera sudică
 Inti Raymi, Machu Picchu, Peru
 We Tripantu, (Mapuche, în Chile)
 Willkakuti, un An Nou andino-amazonic (Aymara)

Note

Vezi și 
 Solstițiu
 Echinocțiu
 Solstițiul de iarnă
 Stonehenge

Vară
Timpul în astronomie
Fenomene astronomice
Tuva

Republica Tuva, Тува́ este o republică din Federația Rusă, subiect al federației,  care a fost fondată în 11 octombrie 1944.

Referințe și note

Vezi și
 Republica Populară Tuva

Republicile din Rusia
Eponime ale asteroizilor
Imprimantă

Imprimanta face parte din categoria perifericelor de ieșire, aceasta fiind utilizată pentru transpunerea informației din calculator pe hârtie (un document, o poză sau orice altfel de fișiere grafice, un e-mail, un articol etc.). 

Imprimantele se clasează după mai multe criterii, de exemplu în funcție de scop (imprimare/tipărire) și de rapiditate, de procedeu, de dimensiunile maxime ale hârtiei pe care se imprimă și altele.

Tipuri de imprimante 
 imprimantă matricială (sau „cu ace”), oferă o calitate (rezoluție) scăzută. Este folosită pentru foi de calitate scăzută, facturi fiscale etc. (în general documente tip), fiind singurul tip de imprimantă care permite imprimarea simultană a 2 sau 3 exemplare, folosind hârtie autocopiativă.
 imprimantă cu jet de cerneală, oferă o calitate medie înspre ridicată, la o viteză medie.  Este folosită pentru documente, fotografii sau fișiere grafice. 
 imprimantă laser, oferă o calitate ridicată la viteză înaltă. Folosește un toner special.
 imprimantă cu imprimare termică. Folosește o hârtie specială.  Este utilizată pentru legitimații, carduri etc.

Imprimantele pot imprima pe hârtie de dimensiuni diferite, de la A0 - numai plottere (imprimante de dimensiuni mai mari folosite în general de firme pentru scheme CAD, afișe etc) și până la plicuri, fotografii etc.

Caracteristici tehnice 
Rezoluția;
Viteza de tipărire;
Dimensiunea maximă a hârtiei;
Memoria proprie;
Posibilitățile de extindere;
Numărul de culori.

Legături externe 
 Imprimanta 3D – tehnologia ce va aduce cea de-a doua Revoluție Industrială, 6 februarie 2012, Marius Comper, Descoperă
 Noile imprimante 3D printează obiecte în mai multe culori și din materiale biodegradabile (VIDEO), 16 ianuarie 2012, Descoperă

Imprimante
Astronomia newtoniană

Din punct ce vedere stiințific teoria coperniciană a fost doar un rearanjament al obitelor planetelor concepute de Ptolemeu. Din 1580 până în 1597 astronomul danez Tycho Brahe a studiat stelele descoperind peste 700 de stele noi, și a făcut, înainte de inventarea telescopului, măsurători astronomice precise ale stelelor și sistemului solar. 

Aceste date l-au ajutat pe Johannes Kepler, astronom german, să formuleze legi despre mișcările planetelor afirmând că „mișcările de revoluție ale planetelor nu sunt circulare ci eliptice, cu viteze variabile și distanțe variabile față de soare”. Vezi și Legile lui Kepler.
 
Fizicianul englez Sir Isaac Newton a enunțat un principiu simplu pentru a explica legile lui Kepler despre mișcările planetelor. Prin reguli matematice el a descris o forță de atracție care există între soare și planete. Aceasta forță, care „depinde de masa soarelui și a planetelor și de distanța dintre acestea”, a pus baza interpretărilor fizice ale legilor lui Kepler. Descoperirea matematică a lui Newton se numește „legea gravitației universale”.

Istoria astronomiei
Căsătorii între persoane de același sex în Țările de Jos

Țările de Jos a fost prima țară din lume care să legalizeze căsătoriile între persoane de același sex, când a introdus legea legalizând acestă uniune la 1 aprilie 2001. În Țările de Jos, partneriatele înregistrate între cupluri de același sex (geregistreerd partnerschap în neerlandeză) au fost legalizate la 1 ianuarie 1998.

Statistici
Pentru primele șase luni după introducerea legislației în 2001, căsătoriile între persoane de același sex au compus 3,6% din totalul căsătoriilor neerlandeze - adică, s-au căsătorit 2.100 de bărbați și 1.700 de femei. În prima luna, acest număr a fost de 6%.

Restricții
Căsătoriile între persoane de același sex în Țările de Jos sunt egale cu căsătoriile heterosexuale, cu excepția unui element - înfierea copiilor. Dacă o lesbiană măritată are un copil, nevasta ei nu va fi considerată legal ca al doilea părinte a copilului, numai în cazul în care înfiază acest copil, în care caz va fi recunoscută ca mamă vitregă sau ca a doua mamă.

Țările de Jos
Politica Țărilor de Jos
Moise Movilă

Moise Movilă () a fost domnitor al Moldovei de două ori: 28 aprilie 1630 - noiembrie 1631 și 2 iulie 1633 - aprilie 1634.

Biografie 
Moise Movilă a fost fiul domnitorului Simion Movilă și al Marghitei. A fost frate cu Gavril Movilă al Munteniei și cu Mihail Movilă al Moldovei. În cazul ambelor domnii, a obținut tronul cheltuind o „însemnătoare câtime de aur". Nu s-a distins prin nimic, decât prin perpetua grijă de a se menține pe tron. Alexandru Iliaș, în locul căruia venise, aranjează să fie mazilit în 1631. Profitând apoi de răscoala națională condusă de Vasile Lupu împotriva grecilor, de moartea lui Alexandru la Constantinopol și de uciderea lui Miron Barnovschi-Movilă, care a avut loc tot la Constantinopol, din ordinul sultanului, Moise Movilă reocupă domnia. Vasile Lupu, protejat de Abza Pașa din Silistra, ca și de Matei Basarab, începe să fie bănuit de domnitor, astfel încât este nevoit să fugă. În anul următor, în timpul războiului între turci și polonezi, domnitorii români, fiind aliați cu turcii, aceștia se așteptau ca Moise să fie de partea lor, însă acesta îi înșală, dându-le sfaturi și informații false. Acest fapt, cât și intrigile lui Lupu, îi grăbesc mazilirea în 1634. Moise Movilă fuge în Polonia încărcat de averi și moare acolo în 1661.

Nașteri în 1596
Decese în 1661
Familia Movilă
Domni ai Moldovei din secolul al XVII-lea
Căsătorii între persoane de același sex în Belgia

Belgia a fost a doua țară din lume care să legalizeze căsătoriile între persoane de același sex, această lege fiind aprobată de parlament și introdusă la 30 ianuarie 2003. Ca și în Țările de Jos, prima jurisdicție unde a fost legale aceste căsătorii, înfierea sau adoptarea copiilor de cupluri de același sex nu este permisă de lege.

În lege inițială, Belgia permitea căsătoriile cuplurilor homosexuale străine doar dacă și țara lor de origine permitea aceste uniuni. Legislația nouă din octombrie 2004 permite orice cupluri homosexuale să se căsătoarească, și dacă sunt din țări străine, deși cel puțin unul dintre persoane din uniune trebuie să fi trăit în Belgia pentru cel puțin trei luni.

Între iunie 2003 și aprilie 2004, aproximativ 300 de cupluri homosexuale s-au măritat - adică, 1,2% din totalul căsătoriilor în acel timp. Aproximativ 66% din aceste cupluri erau formate din doi bărbați homosexuali, iar o treime erau lesbiene. La 22 iulie 2005, Guvernul Belgiei a anunțat că până la acea dată, 2.442 de căsătorii între persoane de același sex au luat loc în Belgia.

În 2005, au fost propuse schimbări la lege ca să permită înfierea copiilor de cupluri căsătorite homosexuale, deși astea sunt încă în discuție parlamentară.

Belgia
Politica Belgiei
Căsătorii între persoane de același sex în China

Căsătoriile între persoane de același sex nu sunt legale nici în Republica Populară Chineză, nici în Taiwan.

Republica Populară Chineză

În 2003, parlamentul Republicii Populare Chineze a propus legislație pentru legalizarea căsătoriilor între persoane de același sex. Propunerea nu a obținut cele 30 de voturi necesare pentru plasarea ei pe agenda parlamentară și din cauza asta nu a procedat mai departe.

Li Yinhe (李銀河), un sexolog și profesor binecunoscut în comunitatea gay din China, a încercat să legalizeze aceste casătorii de două ori, în fața Congresul Național al Poporului   o dată în 2000, altă dată în 2004. Ambele atentate nu au avut succes, și la ora actuală mulți homosexuali din China cred că nu este posibil ca asemenea de lege să fie aprobată în viitorul apropiat.

Taiwan

Articol principal: Uniuni civile în Taiwan
Căsătorie între persoane de același sex
Grigore I Ghica

Grigore I Ghica (Grigoraș, sau Grigore Gheorghe Ghica), () a fost Domn al Țării Românești între 1 septembrie 1660 - noiembrie (după 27) 1664 și februarie 1672 - noiembrie 1673.

Biografie  
Era fiul lui Gheorghe Ghica și a Smaragdei Ghica și a fost numit ca domnitor la insistențele și rugămințile postelnicului Constantin Cantacuzino, care a scăpat astfel ca țara să devină pașalâc și a reușit să-l elibereze și pe Gheorghe Ghica de la turci. Prin măsurile inspirate de postelnicul Cantacuzino, retras la Filipești, Grigore Ghica reușește începerea îndreptării situației grele în care se afla țara. Dar, în curând, Grigore alunecă pe panta greșelilor, plecând urechea la pârile împotriva postelnicului făcute de doi boieri rapaci: Stroe Leurdeanu (cuscrul postelnicului) și Dumitrașcu Cantacuzino „Grecul” (nepotul postelnicului). După reîntoarcerea fără nici o izbândă din Transilvania a lui Grigore, unde i-a însoțit pe turci pentru a întrona pe un om al acestora, izbucnesc intrigile. Postelnicul Constantin Cantacuzino este prins și ucis în decembrie 1663 la Snagov. După scurt timp, Grigore pierde tronul. Mergând iarăși în Transilvania în vara lui 1664, unde turcii pierd din nou, Grigore, aliat în secret cu nemții, fuge la Viena și apoi în Moravia în decembrie 1664.
 
După insistențe fără rezultat pe lângă împăratul german, pe lângă Papa și la Veneția, obține, în sfârșit, tot cu bani, și cu sprijinul dragomanului Panaiotache Nicussis, iertarea de la turci și domnia pentru a doua oară în martie 1672. Cantacuzinii, care au triumfat în anii precedenți, sunt persecutați cumplit: uciși, închiși, torturați. Apogeul persecuțiilor are loc în momentul când Grigore pleacă cu turcii împotriva polonezilor, iar caimacamul Leordean (silit mai înainte să se călugărească și acum răspopit) bagă groaza în ei și mai toți fug la turci, unde se plâng împotriva lui Grigore. Mai mult, acesta îi trădează pe turci la Hotin. În cele din urma el vine la Adrianopol și încearcă să se disculpe cu bani și minciuni, dar este mazilit și chemat în decembrie 1674 la Constantinopol. Moare în 1675.

Familia Grigore I Ghica 
Grigore I Ghica a fost căsătorit cu Maria Ghica și au avut împreună un fiu, Matei Ghica (1664-1708).

Note

Nașteri în 1628
Decese în 1675
Dinastia Ghica
Nobili români
Familia Ghica
Domni și domnitori ai Țării Românești
Decese în Istanbul
Divizia A 2005-2006

Sezonul 2005-2006 al Diviziei A (cunoscută și sub numele de Divizia A Bürger din motive de sponsorizare) a fost cea de-a 88-a ediție a Campionatului de Fotbal al României, și a 68-a de la introducerea sistemului divizionar. A început pe 5 august 2005 și s-a terminat pe 24 mai 2006. Echipa Steaua București a devenit campioană pentru a 23-a oară în istoria sa, extinzându-și astfel recordul deținut pentru cele mai multe titluri acumulate în România.

În preliminariile Ligii Campionilor s-a calificat Steaua București, iar în preliminariile Cupei UEFA s-au calificat Rapid București (din postura de câștigătoare a cupei) și Dinamo București. Au retrogradat FCM Bacău (locul 16) și Sportul Studențesc (din motive financiare). Pandurii Târgu-Jiu, locul 15, a rămas în Diviziei A.

Echipe
Graficul arată poziția României în clasamentul coeficienților UEFA în ultimii 10 ani

Stadioane

Personal și statistici 
Note: Steagurile indică echipa națională așa cum a fost definit în regulile de eligibilitate FIFA. Jucătorii și antrenorii pot deține mai mult de o naționalitate non-FIFA.

Legendă culori

Clasament

Pozițiile pe etapă

Lider

Rezultate

Marcatori

Legături externe 
 Divizia A 2005-2006
 

Sezoane Campionatul de Fotbal al României
2005 în România
2006 în România
ASPRO

ASPRO se poate referi la 

 ca acronim, la Asociația Scriitorilor Profesioniști din România 
 la membrii acestei organizații profesionale, a se vedea categoria Membri ai Asociației Scriitorilor Profesioniști din România
 la premiile conferite de aceasta

Referințe 

Acronime de cinci litere
Statul ca formă a vieții

Statul ca formă a vieții (în germană: Der Staat als Lebensform) este una din principalele lucrări ale geopoliticianului suedez Rudolf Kjellen scrisă în 1916 și publicată în 1917 la Editura Teubner din orașul german Leipzig. În această carte Kjellen dezvoltă conceptul de spațiu vital lansat de Friedrich Ratzel și face o sistematizare a științei geopolitice.

Geopolitică
Cantitate de substanță

În fizică și chimie, cantitatea de substanță este o măsură a numărului de particule de substanță (molecule, atomi, ioni, electroni). Unitatea de măsură în SI este molul, cu simbolul mol. Pentru evitarea confuziilor, trebuie precizat despre ce fel de particule este vorba; în chimie de cele mai multe ori molul se referă la numărul de molecule.

Concept 

Cantitatea de substanță nu trebuie confundată cu masa. Aceeași masă poate reprezenta diferite cantități de substanță în funcție de masa individuală a particulelor constituente. De exemplu, un mol de heliu conține același număr de atomi ca și un mol de carbon, dar masele lor sunt diferite, pentru că un atom de heliu este mai ușor decît unul de carbon.

Definire 

Cantitatea de substanță se poate exprima ca raport între masă și masa molară a respectivei substanțe sau între numărul de particule și numărul lui Avogadro.

Note, referințe

Vezi și 

 Mol
 Sistemul internațional de unități
 Masă
 Numărul lui Avogadro
Spațiu vital

„Spațiul vital” (în germană: Lebensraum) este unul din conceptele fundamentale ale geopoliticii clasice germane. A fost lansat de Friedrich Ratzel, preluat de Rudolf Kjellen și dezvoltat de geopolitcienii germani din perioda interbelică, printre care și de Karl Haushofer. Teza principală a teoriei Lebensraum-ului e că popoarele, pentru a se dezvolta, au nevoie de un spațiu vital și că întreaga istorie a omenirii este o luptă a statelor și națiunilor pentru a cuceri sau menține spațiul de care au nevoie.

În perioada 1933-1945 statul german a interpretat termenul drept necesitatea germanilor de a se extinde spre răsărit de granițele lor și de a se stabili acolo. Cât au fost la putere, naziștii au dat acestui termen o semnificație rasistă, devenind chiar baza ideologică a statului german care prevedea stabilirea arienilor în acele regiuni și supunerea, exploatarea și chiar alungarea popoarelor negermane de acolo - prin cel de-al Doilea Război Mondial.

Germania nazistă
Geopolitică
Slavofobie
Apollo 7

Misiunea americană spațială Apollo 7, avându-i la bord pe Donn Eisele și Walt Cunningham și la comandă pe Wally Schirra, a fost lansată din Cape Kennedy, Florida, pe 11 octombrie 1968.

Nava a fost plasată pe o orbită de 227,8 x 283,4 kilometri (123 x 153 mile nautice). Obiectivul principal al misiuni Apollo 7 era „demonstrarea fiabilității Modulului de Comandă/de Serviciu și a echipajului; demonstrarea capabilității de cuplare a Modulului de Comandă/de Serviciu cu alte vehicule aflate pe orbită”. Timp de aproape 11 zile, Modulul de Comandă a fost supus unei serii de teste. Aproape fără excepție, toate sistemele navei erau pregătite.

Sistemul de propulsie din Modulul de Serviciu, care are rolul să plaseze/ să iasă de pe orbita lunară, a funcționat perfect în timpul celor 8 teste, fiecare durând de la jumătate de secundă până la 67,7 secunde.

Misiunea s-a desfășurat pe parcursul a 163 de revoluții orbitale, cu un echipaj ce a fost primul care a transmis semnal TV live de pe orbită, oferind astfel prima viziune a spațiului, oamenilor de pe Pământ.

Vehiculul Spațial a avut pe 22 octombrie o intrare normală în atmosferă și o amerizare conform planului, cu o eroare de 2 kilometri, coborând în Oceanul Atlantic la sud-est de Bermuda.

Note

Misiuni NASA
Pluta Meduzei (film)

Pluta Meduzei (Le Radeau de la Méduse) este un film din 1998 în regia lui Iradj Azimi.

Distribuție
În rolurile principale:
 Jean Yanne (Duroy de Chaumareys)
 Daniel Mesguich (Jean-Daniel Coudein)
 Alain Macé (Henri Savigny)
 Claude Jade (Reine Schmaltz)
 Philippe Laudenbach (Julien Schmaltz)
 Michel Baumann (Alexandre Corréard)
 Laurent Terzieff (Théodore Géricault)

Prezentare

Filmul evocă evenimentele petrecute pe fundalul istoric. Din incompetența comandantului său, fregata Meduza, aflată în drum spre Senegal, eșuează pe un banc de nisip. În vreme ce căpitanul, oamenii săi și notabilitățile de pe vas sunt transportați în siguranță la țărm, marinarii recalcitranți sunt abandonați pe o plută, împreună cu un locotenent cu convingeri republicane. Dintre cei 140 de oameni de pe plută, vor supraviețui doar 14.

Referințe și note

Legături externe

Filme franțuzești
Filme din 1998
Listă de regizori de film

Această listă de redirecționare, perpetuu incompletă, conține nume de diferiți regizori de film, dar și de televiziune, aranjați alfabetic după numele lor de familie. 

 Alan Smithee este numele fictiv al unui regizor inexistent, care este folosit doar atunci când regizorului adevărat al filmului i s-a refuzat creditarea sa publică.

Vezi și 
 Listă de regizori americani
 Listă de filme 
 Listă de actrițe 
 Listă de actori 
 Listă de regizori de teatru 
 Listă de femei regizori 
 Listă de filme documentare 
 Listă de documentariști 
 Listă de scenariști 
 Listă de studiouri de film 
 Listă a oamenilor conform ocupației

 Film
Regizori
Listă
Listă de regizori de film - A



Note

Vezi și
 Listă de actori - A 
 Listă de actrițe - A

Regizori
! A
Listă de regizori de film - B



Note

Vezi și 
  Listă de actori - B 
  Listă de actrițe - B

Regizori
! B
Listă de regizori de film - C



Note

Vezi și 
  Listă de actori - C 
  Listă de actrițe - C

Regizori
! C
Listă de regizori de film - D



Note

Vezi și 
  Listă de actori - D 
  Listă de actrițe - D

Regizori
! D
Listă de regizori de film - E



Note

Vezi și 
  Listă de actori - E 
  Listă de actrițe - E

Regizori
! E
Listă de regizori de film - F



Note

Vezi și 
  Listă de actori - F 
  Listă de actrițe - F

Regizori
! F
Listă de regizori de film - G



Note

Vezi și 
  Listă de actori - G 
  Listă de actrițe - G

Regizori
! G
Listă de regizori de film - H



Note

Vezi și 
  Listă de actori - H 
  Listă de actrițe - H

Regizori
! H
Listă de regizori de film - I



Note

Vezi și  
  Listă de actori - I 
  Listă de actrițe - I

Regizori
! I
Listă de regizori de film - J



Note

Vezi și 
  Listă de actori - J 
  Listă de actrițe - J

Regizori
! J
Listă de regizori de film - K



Note

Vezi și 
  Listă de actori - K 
  Listă de actrițe - K

Regizori
! K
Listă de regizori de film - L



Note

Vezi și 
  Listă de actori - L 
  Listă de actrițe - L

Regizori
! L
Listă de regizori de film - M



Note

Vezi și 
  Listă de actori - M 
  Listă de actrițe - M

Regizori
! M
Listă de regizori de film - N

Amir Naderi
 Gheorghe Naghi (* 1932)
 Mira Nair (* 1957)
 Hideo Nakata
 Mikio Naruse (1905 - 1969)
 Gregory Nava
 Doru Năstase (1933 - 1982)
 Werner Nekes (* 1944) 
 Roy William Neill
 Ralph Nelson (1916 - 1987) 
 Laura Neri 
 Jean Negulesco (1900 - 1993)
 Cristian Nemescu (1979 - 2006)
 Mike Newell 
 Lionel Ngakane
 Fred Niblo

 Andrew Niccol
 Cristiana Nicolae (* 1943)
 Mike Nichols (* 1931)
 Jack Nicholson
 Rob Nilsson
 Leonard Nimoy
 Marcus Nispel
 Gaspard Noé 
 Hans Noever (* 1928) 
 Christopher Nolan (* 1970) 
 Steve Norrington 
 Aaron Norris 
 Jehane Noujaim 
 Phillip Noyce
 Bruno Nuytten
 Rüdiger Nüchtern (* 1945)

Note

Vedeți și 

  Listă de actori - N 
  Listă de actrițe - N

Regizori
! N
Listă de regizori de film - O



Note

Vedeți și 

  Listă de actori - O 
  Listă de actrițe - O

Regizori
! O
Listă de regizori de film - P



Note

Vedeți și 

  Listă de actori - P 
  Listă de actrițe - P

Regizori
! P
Listă de regizori de film - Q



Note

Vedeți și 

  Listă de actori - Q 
  Listă de actrițe - Q

Regizori
! Q
Listă de regizori de film - R



Note

Vedeți și 

  Listă de actori - R 
  Listă de actrițe - R

Regizori
! R
Listă de regizori de film - S

Alan Smithee este numele fictiv al unui regizor inexistent, care este folosit doar atunci când regizorului adevărat al filmului i s-a refuzat creditarea sa publică.

Note

Vedeți și 

  Listă de actori - S 
  Listă de actrițe - S

Regizori
! S
Listă de regizori de film - T



Note

Vedeți și 

  Listă de actori - T 
  Listă de actrițe - T

Regizori
! T
Listă de regizori de film - U



Note

Vedeți și 

  Listă de actori - U 
  Listă de actrițe - U

Regizori
! U
Listă de regizori de film - V



Note

Vedeți și 

  Listă de actori - V 
  Listă de actrițe - V

Regizori
! V
Listă de regizori de film - W



Note

Vedeți și 

  Listă de actori - W 
  Listă de actrițe - W

Regizori
! W
Listă de regizori de film - X



Note

Vedeți și 

  Listă de actori - X 
  Listă de actrițe - X

Regizori
! X
Listă de regizori de film - Y



Note

Vedeți și 

  Listă de actori - Y 
  Listă de actrițe - Y

Regizori
! Y
Listă de regizori de film - Z



Note

Vedeți și 

  Listă de actori - Z 
  Listă de actrițe - Z

Regizori
! Z
Conciergerie

Conciergerie sau Palatul Orașului (în ) este primul palat regal din Paris, apoi transformat într-o închisoare. Se află în arondismentul 1, pe Île de la Cité (Insula Orașului), în apropierea Palatului de Justiție și a Sainte-Chapelle.

Istoric 
Istoria palatului nu este foarte bine cunoscută înainte de secolul al XI-lea. Capul Insulei Orașului a adăpostit niște clădiri romane, probabil militare. Ar fi fost locul unde Iulian Apostatul a fost proclamat împărat roman de trupele sale. În secolul al VI-lea s-a construit în acest loc palatul lui Clovis I, primul rege al francilor. Cinci secole mai târziu, Hugo Capet a stabilit acolo consiliul său și administrația sa. Robert al II-lea, Ludovic al VI-lea, Ludovic al VII-lea și Filip al II-lea August au efectuat transformări mari la rândul lor.

Acum nu mai există nimic anterior lui Ludovic al IX-lea, care a construit Sainte-Chapelle și a extins clădirile palatului spre sud. Filip al IV-lea cel Frumos a continuat lucrările și a instalat Parlamentul din Paris în aceste loc. În anul 1360, în urma răscoalelor provocate de starostele neguțătorilor, Étienne Marcel, Filip al V-lea Lunganul a părăsit Palatul Orașului pentru Palatul Saint-Pol (acum demolat total). Primul i-a fost încredințat unui „concierge” (intendent). Astfel a fost cunoscut Palatul Orașului sub numele „Conciergerie”. Totuși, palatul a rămas sediul administrației judiciare. Ca atare, includea o închisoare, care a adăpostit prizonieri importanți, ca de exemplu François Ravaillac, asasinul lui Henric al IV-lea. După un incendiu, clădirea a fost modernizată de Ludovic al XVI-lea în 1776.

În anul 1790, în timpul Revoluției franceze, portalul palatului a fost sigilat de primarul Parisului ca simbol al Vechiului Regim. Trei ani mai târziu, Tribunalul revoluționar si-a început activitatea în marea cameră a palatului. „Persoanele suspectate”, și anume prizonierii politici, erau deținuți la închisoarea Conciergerie fără distincție cu deținuții obișnuiți. Din martie 1793 până la mai 1795, tribunalul condus de acuzatorul public Fouquier-Tinville a judecat mai mult de 2.800 de persoane, pronunțând mai multe de 2.700 de condamnări la moarte, inclusiv regina Maria Antoaneta și oamenii de stat Danton și Robespierre. În timpul Restaurației o capelă a fost construită ca ispășire la locația unde Maria Antoaneta era deținută.

Descriere 
Conciergerie a fost clasificată ca monument istoric în 1914. În prezent este deschisă publicului. Se poate vizita sale medievale în părțile inferioare ale palatului și sale revoluționare.

Referințe

Legături externe

 Site-ul oficial

Clădiri și structuri din Paris
Muzee din Franța
Arondismentul 1 din Paris
Grigore al II-lea Ghica

Grigore al II-lea Ghica (n. 1695, Constantinopole – d. 3 septembrie 1752, București) a fost domn al Moldovei și al Țării Românești în epoca fanariotă.

Domnii  
A fost nepotul lui Grigore I Ghica. Între 1717-1726 (sau 1727) a fost mare dragoman al Înaltei Porți. A fost adus pe tronul Moldovei de Nicolae Mavrocordat, după destituirea lui Mihai Racoviță. A debutat printr-o domnie omenoasă, a scăzut birurile puse de predecesorul său, însă dregătoriile mari le-a acordat tot grecilor.
 
Partida boierilor nemulțumiți, în frunte cu Dimitrie Racoviță, a vrut să-l detroneze cu ajutorul tătarilor. Dar Ghica, ajutat de turci și munteni, îi respinge. Odată cu războiul ruso-turc, Moldova a fost ocupată de ruși, iar el a fost nevoit să părăsească tronul pentru scurt timp, septembrie - octombrie 1739. Cu toate intrigile împotriva lui Constantin Mavrocordat, și cu sumele vărsate la Constantinopol, a fost înlocuit cu acesta în 1741. Recâștigă tronul Moldovei după 6 ani de surghiun și intrigi, dar numai pentru un an: 1747 - 1748, după care răscumpără tronul Țării Românești. Cheltuielile mari cu recâștigarea și menținerea domniei, l-au făcut să mărească tot timpul sarcinile țării. A reparat mai multe mănăstiri și a zidit mănăstirile Frumoasa și Pantelimon (București) și a înființat tot acolo și un spital. A murit ca domnitor la 3 septembrie 1752 și este înmormântat la mănăstirea Pantelimon (București).

Domnie 

 5 octombrie 1726 - 16 aprilie 1733 Moldova;

 16 aprilie 1733 - 27 noiembrie 1735 Țara Românească;

 27 noiembrie 1735 - 13 septembrie 1739 Moldova;

 24 octombrie 1739 - 10 septembrie 1741 Moldova;

 mai 1747 - aprilie 1748 Moldova;

 aprilie 1748 - 3 septembrie 1752 Țara Românească;

Familia lui Grigore al II-lea Ghica 
Grigore al II-lea Ghica a fost fiul lui Matei Ghica (cca.1664-1708) și a Roxandrei Ghica-Mavrocordat (1673-?). A fost fratele lui Alexandru Ghica (1698-1741). A fost căsătorit cu Zoe Ghica Vodă (?-1759) și au avut împreună opt copii, printre care Scarlat Ghica (1715-1766) și Matei Ghica (1728-1756).

Note

Decese în 1752
Domni și domnitori ai Țării Românești
Domni și domnitori ai Moldovei
Dinastia Ghica
Nobili români
Familia Ghica
Domni și domnitori ai Moldovei și ai Țării Românești
Dragomani
Oameni din Istanbul
Matei Ghica

Matei Grigorie Ghica ()  a fost domn al Țării Românești: 11 septembrie (firmanul de numire) 1752 - 22 iunie 1753 și al Moldovei: 22 iunie 1753 - 8 februarie 1756.

Domnii 
A fost fiul lui Grigore al II-lea Ghica (1695-1752) și a Zoei Ghica (n. Manos, ?-1759). A fost Mare Dragoman în perioada iunie 1751 - august 1752.

A fost cerut în scaunul Țării Românești de boierii țării, după moartea tatălui său în 1752. În numai trei luni după venirea sa la domnia Țării Românești, Matei Ghica a numit 30 de stolnici, 20 de paharnici și 50 de serdari. Aceste numiri sunt o altă dovadă a marii corupții a domniilor fanariote, deoarece caftanul era un mijloc foarte bun de a aduna bani de la doritorii de dregătorii. Asuprindu-i ca domn, tot boierii i-au obținut și înlocuirea.

Trecut pe tronul Moldovei, pentru a-i câștiga pe boieri, îi copleșește cu favoruri, dar stoarce fără scrupule țărănimea pentru a-i plăti pe turci și duce o viață dezmățată. În timpul domniei lui în Moldova s-a redactat „Cronica Ghiculeștilor”. Este o cronică anonimă, redactată pe la sfârșitul secolului al XVIII-lea de un autor atașat familiei Ghica. Cuprinde bogate informații referitoare la istoria Moldovei între 1695 și 1754.

În politica externă s-a orientat spre curțile din Viena și Petersburg. Deși și-a reînnoit domnia cu sume mari de bani, Matei Ghica a devenit totuși suspect Porții otomane pentru înclinarea sa către Viena și Petersburg. Astfel sultanul Osman al III-lea l-a mazilit și l-a trimis în surghiun în februarie 1756.

Note 

Ghica, Matei
Ghica, Matei
MateiGhica
Ghica
Domni și domnitori ai Moldovei și ai Țării Românești