alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
ISO 3166

ISO 3166 е стандарт на ISO, чрез който се дефинират кодове на държави.

Целта на този стандарт е да предостави за общо ползване набор от кратки абревиатури за географско място, използвани за нанасяне върху етикети, контейнери и т.н. В някои случаи кодът може да се използва и за по-точно определяне на местоположение, особено когато пълното име на географското място е трудно за произнасяне.

 Стандартът ISO 3166-1 дефинира кодове за държави и подвластни територии.
 Стандартът ISO 3166-2 дефинира кодове за административно-териториални единици на държави и подвластни територии.
 Стандартът ISO 3166-3 дефинира кодове за използвани в миналото наименования на страните.

Стандарти на ISO
География
Алеко Кюркчиев

Алеко Константинов Кюркчиев е български политик, лекар.

Роден е на 15 февруари 1960 г. в София. Висше медицинско образование, специалност съдова хирургия. Сърдечен хирург – ендоваскуларна хирургия в Институтска болница Света Екатерина. Специализирал в САЩ. Собственик на ЕТ Алкон – Алеко Кюркчиев 1992. Първи заместник-председател на партия Българска евродесница 2000 – 2002. Избран за народен представител в 39-ото Народно събрание 2001; член на парламентарната група на НДСВ 2001; член на парламентарните Комисия по външна политика, отбрана и сигурност и Комисия по здравеопазване 2001. Член на Управителния съвет на Съсловно сдружение на съдовите хирурзи в България 2002.

Източници 
 www.parliament.bg 
 Информационна система Делфи
 Апис Регистър +

Български политици след 1989
Софиянци
ISO 3166-1

ISO 3166-1 е част от стандарта ISO 3166, която определя кодове за имената на всички държави и зависими територии. Публикуван е от Международната организация по стандартизация под наименованието Codes for the representation of names of countries and their subdivisions – Part 1: Country codes. За първи път стандартът се е появил през 1974 г., а последното му издание е от 1997 г. Въведен е също като европейски, респ. и като български стандарт БДС EN ISO 3166-1 Кодове за представяне на наименованията на държавите и техните подразделения: Част 1: Кодове на държавите. Стандартът определя три вида кодове:

 ISO 3166-1 alpha-2 е система, състояща се от две букви. Използва се повсеместно, като може би най-популярно е използването в интернет за домейните от първо ниво с код за страната (ccTLD) (с някои изключения). Също така за представяне на страните Европейската комисия обикновено използва кодовете ISO 3166-1 alpha-2 с две изключения: за представяне на Гърция се използва EL (а не GR), а за представяне на Обединеното кралство се използва UK (а не GB). Независимо от това, Официалният вестник на Европейския съюз уточнява, че за статистически цели при външната търговия за представяне на Гърция и Обединеното кралство може да се използват съответно GR и GB.
 ISO 3166-1 alpha -3 е трибуквена система. Използва се по-рядко. Позволява по-добра визуална асоциация с името на страната.
 ISO 3166-1 numeric е цифрова система, състояща се от три цифри. Има предимството, че не зависи от конкретна графична система, поради което е полезна за хора или системи, които не използват латиница. Идентична е с кодовете, определени от Статистическото управление на ООН.
249 страни и територии имат свои кодове. В съответствие с агенцията, поддържаща стандартите ISO 3166, всяка страна или територия трябва да е включена в бюлетина на ООН Наименования на страните или в Кодове на страните и регионите за целите на статистиката на статистическия отдел на ООН.

Страната или регионът получават нов код при смяна на наименованието, а числовият код се изменя при изменение на границите. Някои кодове са резервирани за различни цели, например резервират се всички остарели кодове.

ISO 3166-1 не е единственият стандарт за кодове на страни. Много международни организации (напр. ФИФА, НАТО, МОК) използват собствени кодови системи, често тясно свързани с ISO 3166-1.

Източници

Вижте също 
 Списък на страните

ISO 3166
Списъци на страни
Култура на Швейцария

Културата на Швейцария е повлияна от нейните съседи, но през годините се е развила характерна швейцарска култура със силни регионални различия. По традиция Швейцария не се счита за един от центровете на европейската култура, но тази концепция може да се окаже лъжлива.

Голям брой културни дейци от Швейцария са избрали да напуснат страната си, вероятно ограничени от възможностите ѝ. Същевременно неутралитетът на Швейцария е привлякал много креативни личности от цял свят. През войната тя е била политическо убежище за много артисти. Днес Швейцария също привлича много хора на изкуството, но основната причина са ниските данъци.

Поради силната регионалност на Швейцария е трудно да се говори за хомогенна швейцарска култура. Влиянието на немската, френска и италианска култура върху областите от Швейцария съседни с тези страни, както и влиянието на англо-американската култура не могат да бъдат отречени. Силно е и влиянието на ретороманската култура в източните планини на Швейцария.

Швейцария е известна с швейцарските банки, швейцарския шоколад, швейцарското сирене, джобните ножчета, швейцарските часовници и частните училища-пасниони.
Най-високата сграда в Швейцария е Basler Messeturm.

Външни препратки 
 Статии по темата от Венцеслав Константинов:
 Стълкновенията на „освободеното съзнание“. Поглед върху съвременната швейцарска немскоезична литература , „АБВ“, 1984
 Скептичният пейзаж. Швейцарска немскоезична лирика след 1900 г. , сп. „Книгосвят“, София, кн. 2, 1990
 „Литературният живот на Вилхелм Тел“
Население на Швейцария

Населението на Швейцария е 7 459 000 души (2005), а средната му гъстота – около 181 д./km2.

Коефициент на плодовитост 
 1,46 – общо
 1,33 – швейцарци
 1,86 – чужденици

Възрастов състав 
 0 – 20 години – 1 400 000 (18%)
 20 – 64 години – 4 400 000 (55%)
 над 65 години – 2 200 000 (27%)

Прираст на населението

Естествен прираст

Етнически състав 
 4 700 000 – германци
 1 485 000 – французи
 750 000 – италианци
 100 000 – турци
 96 000 – сърби
 94 900 – албанци
 90 848 – хървати (2006)
 61 304 – македонци (2005)
 60 000 – кюрди
 46 773 – бошняци (2005)
 11 000 – гърци

Език 
Швейцария се намира на кръстопътя на няколко основни европейски култури, които оказват силно влияние върху езиците и културата на страната. Швейцария има 4 официални езика – немски (64 %) в северните и централни части, френски (19 %) на запад, италиански (8 %) на юг и реторомански. Ретороманският език се говори от малцинство (<1 %) в югоизточния кантон Граубюнден. Немският език, който се говори в Швейцария, е преобладаващо швейцарски диалект, известен като швейцарски немски, но вестниците и радиопредаванията използват стандартен немски език. Повечето швейцарци говорят 2 или повече езика. Чужденците (временно пребиваващи и местни) съставят около 20 % от населението.

Религия 
Най-разпространената религия в Швейцария е католицизмът, чиито последователи са 43 % от населението, 35% са протестантите. Има и имигранти, изповядващи исляма (около 4%), също и православни (2 %). Останалата част от населението принадлежи на различни малцинствени религиозни групи или не принадлежат към никоя религия.

Стабилността и просперитета на Швейцария, комбинирани с разнообразното население в лингвистичен и религиозен аспект, са причина Швейцария да бъде описвана като единна или обединена страна.

Вижте също 
 Списък на страните по население
 Население на Европа

Източници
Икономика на Кипър

Стопанство на Кипър: БВП 9,7 млрд. USD (2000); селско стопанство 6,3%, промишленост 22,4%, услуги 71,3%.

Пшеница, ечемик, картофи, бобови култури, тютюн, маслини, грозде, зеленчуци. Едър и дребен рогат добитък, свине. Бубарство, риболов.

Добив на мед, желязо, хром, азбест, сол, гипс. Хранително-вкусова, текстилна, обувна, шивашка промишленост, занаяти. Туризъм.

Няма жп линии, 13 013 км шосета, 22,9 млн. бр.р.т. търговски флот (кораби на 33 държави плават под флага на Кипър), 15 летища (2000).

Главни пристанища: Кирения, Ларнака, Лимасол, Фамагуста, Василикос, Пафос.
Фея

Феите са приказно красиви и добри свръхестествени същества от женски пол. Те са духове откривани в легендите, фолклора, и митологиите на много народи. Имат човешки облик, но са с по-възвишен духовен мир и притежават свръхестествени сили и способности. Обикновено са с крилца и издават меко сияние. Описват ги като малки и красиви същества. Приписват им се качества, като ефимерност, непостоянство, палавост и своенравност.

Етимология 

Думите fay и faerie навлизат в английски от френски език и са с латински корен (продължителното използване на думата fey за fay се дължи на объркването с fey – дума, идваща от староанглийски и означаваща „обречен на смърт“, и нейните производни. Няма никаква историческа връзка със старофренската fée или английската fay, и също така не е множествено число за буквата). Латинският корен fata, означаващ съдба, е показателен, че fays имат способности, свързани с познанието (предсказване на бъдещето) и манипулирането на съдбата (късмет, благословии, проклятия).

Латинското fata се открива и в италианския език като fata и в испанския – hada, като и двете думи имат значение на „магьосник“. С прибавянето на -rie се получава féerie – „омагьосване“. Това също се използва за съществата, които използват магия, за да станат привлекателни, невидими, или за да повлияят на околните по някакъв начин.

Fay и fairy заедно с останалите производни са навлезли в английски език и се използват постоянно. Но тъй като смисълът им е някак неземен и неосезаем, те често се използват и като синоним или определение. Fay е съществително име, отнасящо се до определен вид неземни същества, притежаващи митични способности (елфите или подобни на тях същества или техните крилати предшественици в келтските легенди и митове), докато faerie е прилагателно име, означаващо „като, прилични, сходни или свързани с fays, техният неземен свят, способностите им“.

Външни препратки 

Митични същества
Габриел Ануар

Габриел Ануар (Gabrielle Anwar, р. 1970) е английска актриса от ирански произход. Един от най-известните филми с нейно участие е „Тримата мускетари“ (1993).

Биография 
Габриел Ануар е родена на 4 февруари 1970 в Лейлам, Англия. Баща ѝ е иранец и филмов режисьор. Майка ѝ е английска актриса.

Изключена е от училище в Англия заради сбиване. Запознава се с американския актьор Крейг Шефър, докато работи в киното и телевизията в Лондон. Тогава тя е на 19 години. С него отива в Холивуд. Участват заедно във филма Daddy Who? по-известен под името Kimberly (1999). Първият ѝ американски филм е If Looks Could Kill. Следват Wild Hearts Can't Be Broken, Усещане за жена с Ал Пачино, For Love or Money и Body Snatchers.

Списание Пийпъл я определя като една от 50-те най-красиви хора в света през 1993 г.

Ануар има дъщеря Уилоу от актьора Крейг Шефър, родена през 1993 г. По-късно Ануар се омъжва за актьора Джон Верея, от когото има син Хюго и дъщеря Пейсли, преди да се разведат. Крейг Шефър е кръстник на децата на Ануар от връзката ѝ с Джон Верея.

От април 2010 г., Ануар има връзка с бизнесмена-ресторантьор Шариф Малник. През август 2015 г., Ануар и Малник се женят в Монтана.

Ануар става американски гражданин през 2008.

Частична филмография

Актриса 
 1992 – „Усещане за жена“
 1993 – „Тримата мускетари“
 1997 – „Подводен двубой“
 1999 – „Кой е бащата“
 2000 – „Виновен“
 2006 – „Библиотекарят 2“
 2007 – 2013 – „Извън играта“ (сериал)
 2017 – 2018 – „Имало едно време“

Източници

Външни препратки 
 

Английски актриси
Съри
Долф Лундгрен

Ханс „Долф“ Лундгрен (), е шведски актьор, филмов производител и майстор по бойни изкуства. Той е от поколението филмови герои, които въплъщават типичния филмов екшън герой, също като Силвестър Сталоун, Арнолд Шварценегер, Брус Уилис, Чък Норис, Стивън Сегал, Уесли Снайпс, Жан-Клод Ван Дам и Чарлс Бронсън. Добре познат е със своята висока и мускулеста фигура. В най-добрата си форма Лундгрен е висок 196 см и тежи 111 кг, а днес продължава да бъде фактор в света на фитнеса и културизма.

Биография 
Долф Лундгрен е роден на 3 ноември 1957 г. в Стокхолм с името Ханс Лундгрен. Баща му Карл е инженер и член на Шведския парламент, а майка му Бригита е учителка. Долф учи в Кралския институт по технологии. По-късно завършва магистратура в Университета в Сидни като инженер-химик. След това получава стипендия от МИТ, но се ориентира към драматичното изкуство.

От 1994 до 2011 г. е женен за Анет Квиберг Лундгрен, дизайнер на скъпоценности и моден стилист. Те живеят в Ню Йорк и Стокхолм. Имат дъщеря на име Ида, родена през април 1996. След развода им Долф се живее в Лос Анджелис с новата си приятелка, шведката Джени Сандерсон.

Шампион по карате в тежка категория в Европа за 1980 – 1981 и шампион по карате в същата категория в Австралия през 1982.

Кариера 
През 1985 Лундгрен дебютира в киното с филма „Изглед към долината на смъртта“ от поредицата филми с Джеймс Бонд. След това се преборва с 5000 актьора и получава ролята на Иван Драго в „Роки IV“ (1985). Участва и в оригиналния филм „Наказателят“ (1989), на който е направен римейк през 2004 г.

След „Роки IV“ играе в повече от 60 филма, почти всички от които екшъни. През 2010 г. се завръща по кината с участието си във филма „Непобедимите“, в който играе със Силвестър Сталоун и цяла плеяда от екшън звезди, сред които Джейсън Стейтъм, Джет Ли, Ледения Стив Остин и Мики Рурк.

Филми

Телевизия

Театър

Музикални клипове

Саундтрак изяви

Видеоигра

Награди и номинации

Специални награди

Източници

Външни препратки 
 
 

Шведски актьори и актриси
Родени в Стокхолм
Джак Холдеман

Джак Керъл Холдеман () е американски писател на научна фантастика. Брат на Джо Холдеман.

Биография и творчество 
Роден е в Хопкинсвил, щата Ню Йорк и завършва университета в щат Оклахома, както и университета „Джон Хопкинс“. След 1963 г. се занимава професионално с наука. Първото му произведение – разказът Garden of Eden, е публикувано през 1971 г.

Американски писатели фантасти
Хора от Кентъки
Починали във Флорида
Джо Холдеман

Джо Уилям Холдеман () е американски писател на научна фантастика. Той е брат на Джак Холдеман.

Биография и творчество 
Роден е в Оклахома Сити, но като пътува заедно с родителите си и е живял в Пуерто Рико, Ню Орлеанс, Вашингтон, Бетезда, Мериленд и Анкъридж, Аляска. Джо Холдеман се дипломира като бакалавър по физика и астрономия от университета в щат Мериленд през 1967. След това е мобилизиран в армията и служи като боен инженер във Виетнам, където е ранен. През 1975 г. завършва изящни изкуства в университета в щат Айова и през 1972 г. излиза романът му „War Years“, който отчасти е автобиографичен. Голяма популярност получава след публикацията на романа „Вечната война“, който е носител на награди Небюла и Хюго.

Джо Холдеман, заедно с Грегъри Бенфорд и Лари Нивън оформя „твърдата линия“ в научната фантастика в САЩ.

Холдеман живее в Кеймбридж Масачузетс и преподава в Масачузетския технологичен институт.

Библиография

Вечната война 
 The Forever War (1974) – носител на награда Небюла за 1975 г. и Хюго, и Локус за 1976 г. Вечната война, изд. „Офир“ (1994), прев. Тинко Трифонов
 Forever peace (1997) – носител на награда Хюго, Небюла и Джон Кемпбъл за 1998 г.Вечният мир, изд. „Офир“ (1999), прев.
 Forever Free (1999)

Attar the Merman 
 Attar's Revenge (1975) – под псевдонима Robert Graham
 War of Nerves (1975) – под псевдонима Robert Graham

Worlds series 
 Worlds (1981)
 Worlds Apart (1983)
 Worlds Enough and Time (1992)

Mars series 
 Marsbound (2008)
 Starbound (2010)
 Earthbound (2011)

Други 
 War Year (1972)
 Mindbridge (1976) – номинирана за награда Хюго
 Study War No More (1977) – сборник разкази, редактиран от Холдеман, включващ и два негови разказа
 Planet of Judgment (1977) – Star Trek роман
 All My Sins Remembered (1977)
 Infinite Dreams (1978) – сборник разкази
 World Without End (1979) – Star Trek роман
 There is No Darkness (1983) – в съавторство с Джак Холдеман
 Dealing in Futures]] (1985) – сборник разкази
 Seasons
 Tool of the Trade (1987)
 Buying Time (1989) – публикувана във Великобритания под името The Long Habit of Living
 The Hemingway Hoax (1990)
 Vietnam and Other Alien Worlds (1993) – сборник
 1968 (1995)
 None So Blind (1996) – сборник разкази
 Saul's Death and Other Poems (1997) – поезия
 The Coming (2000)
 Guardian (2002)
 Camouflage (2004) – носител на награда Небюла за 2005 г.Камуфлаж, ИК „Бард“, София (2008), прев. Юлиян Стойнов
 Old Twentieth (2005)
 War Stories (2006) – сборник разкази
 A Separate War and Other Stories (2006) – сборник разкази
 The Accidental Time Machine (2007)

Източници 

  Биография и библиография във „Fantasticfiction“

Външни препратки 
 

Американски писатели фантасти
Носители на награда „Хюго“
Носители на награда „Небюла“
Хора от Оклахома Сити
Педро Агире Серда

Педро Агире Серда (1879 – 1941) е чилийски политик и президент на Чили (1938 – 1941). По отношение на политическите си възгледи е умерен радикал и по време на своя мандат като президент провежда реформи в образованието.

Биография 
Педро Серда е роден на 6 февруари 1879 година в град Покуро близо до Лос Андес. Той е седмият син в семейството и има 10 братя. Баща му Хуан Баптист се занимава със земеделие. Майка му Клариса овдовява, когато Педро е на 8 години.

Следва в Института по педагогика в Сантяго де Чиле. През 1914 става професор на този институт. От 1904 е адвокат. После учи в Сорбоната. Завръща се в Чили през 1914 и става председател на Националния професорски съюз.

През 1918 е назначен за министър на правосъдието и народното просвещение. Между 1920 – 1924 е министър на вътрешните работи. От 1938 до 1941 е президент на Чили. Умира по време на мандата си в Сантяго де Чили на 25 ноември 1941.

Президент 
По време на кандидат-президентската си кампания призивът му е „Да управляваш значи да образоваш.“ Избран е за президент с мнозинство през 1938, но по това време в Чили има ниска избирателна активност и всъщност по-малко от 5% от чилийския народ гласува за Серда. На жените не е позволено да участват на президентските избори до 1952 г.

Като президент Агире Серда защитава интересите на средната класа. Получава президентското място благодарение на подкрепата на народен фронт, който включва радикали, социалисти и комунисти, както и лявата Конфедерация на чилийските работници.

Програмата на Серда включва мерки за увеличаването на индустриалното производство. Корпорацията за развитие, известна като Корфо, е създадена през 1939, за да ограничи вноса и по този начин да съкрати търговския дефицит като развие индустрията, главно за да произвежда потребителски и други стоки.

Вижте също 
 История на Чили

Външни препратки 
 Кратки данни (на руски)

Президенти на Чили
Министри
Чилийски учени
Починали от туберкулоза
Серда

Серда може да се отнася за:
 Илдефонс Серда (1815-1876), каталонски инженер
 Педро Агире Серда (1879-1941), чилийски политик
Голяма награда на Унгария

Голямата награда на Унгария е кръг от Световния шампионат на ФИА - Формула 1. От 1986 г. се провежда ежегодно на пистата Хунгароринг, разположена в близост до унгарската столица Будапеща.

Победители

Победи-статистика

Пилоти

Конструктори

Двигатели

Националност на пилотите
Стенли Милър

Стенли Л. Милър (Stanley L. Miller, р. 1930) е американски химик, ученик на Харолд Юри, заедно с който провежда известен експеримент през 1953 г. Милър синтезира алдехиди и кетони като пуска електрически искри в смес от водни пари, амоняк, метан и циановодород, а вследствие на опита получава и аминокиселини. С експеримента си Милър оказва влияние върху съвременните схващания за произхода на живота.

Американски химици
Родени в Оукланд (Калифорния)
Теймур бин Фейсал

Султан Теймур бин Фейсал бин Турки (1886 – 1965) управлява Маскат и Оман от 1913 до 1932. Наследява султаната на баща си Фейсал бин Турки. През 1932 абдикира в полза на най-големия си син Саид бин Теймур. Управлението на Теймур се свързва с неспособността му да се справи с вътрешнополитическите и икономическите проблеми на страната.

Произход 
Теймур бин Фейсал е най-възрастният син на Фейсал бин Турки. Роден е през 1886 в Маскат, днешната столица на Оман.

Управление 
На 15 октомври 1913 става султан на Маскат и Оман поради смъртта на своя баща, султан Фейсал бин Турки. Проблемите, пред които е изправен, са външните дългове и размириците в страната, причинени от различните племена.

Главатарят на племето ал Харт шейх Иса ибн Сали напада сърцето на държавата на Теймур през 1915, но Теймур успява да го изтласка с британска помощ. Шейх Иса продължава да контролира вътрешността на страната, а Теймур – столицата и крайморските територии.

Подписва Сибския договор през 1920 с британска помощ, което гарантира трайната власт на племенните главатари. Теймур контролира жизненоважната област около Маскат и представлява Оман в чужбина. Договорът осигурява свободата на движение и намалени мита. Като компенсация за отстъпките Британска Индия дава заем на Теймур, за да изплати своите дългове. Този заем трябва да се върне до 10 години. През 20-те години Теймур губи контрола върху икономиката, прахосвайки хазната за своята лична облага.

Управлява страната до 10 февруари 1932, когато абдикира под британско влияние. Той е едва на 47 години. Наследен е от своя 22-годишен син Саид бин Теймур. Живее в чужбина, главно в Индия. Има четирима сина и една дъщеря, като е сключвал брак шест пъти.

Умира на 79 години в Бомбай, където е погребан.

Султани на Оман
Родени в Маскат
Овинник

Овинникът е митологична фигура от славянската митология, предимно руската. Той е дух, който живее в плевнята, обора, хамбара, кокошарника или други селскостопански сгради. Има вид на огромна черна котка с големина на куче и горящи като въглен очи. Овинникът има много сложен характер и е враждебен към човека, но се грижи за складираните зърно и слама. Селяните се стремят да не го разсърдят, защото тогава животните ще престанат да дават яйца и мляко.

Източници

Литература 
 Левкиевская Е.Е. Мифы русского народа, Издательство „АСТ“ 12.04.2003
 С.В. Максимов Нечистая, неведомая и крестная сила, Издательство: тов. Р. Голике и А. Вильборг 1903 г.

Славянска митология
Полевик

Полевик в славянската митология е дух на полето, който понякога пречи на земеделската работа, а друг път помага на жетварите. В руския език този дух се нарича също полевой.

Славянска митология
Трол

Тролът е чудовище в скандинавските народни поверия.

Троловете са свръхестествени същества подобни на великани и обикновено враждебно настроени към хората. Също така се смята, че троловете били от камък, с очи от диаманти, похапващи хора, но основното им меню било също камъни. Троловете са нощни същества, тъй като се раждат от камъка и на слънчева светлина се превръщат отново в камък. Някои тролове са толкова големи, че са изобразявани като планини, а косата на главата им е изобразявана като гора. Огромните и кръвожадни тролове са противоположност на малките гноми, които живеят под земята и пазят несметни богатства. За разлика от троловете, които често ядат малки деца и дори възрастни, гномите могат да дарят човек с богатство и щастие, но също така и да му създадат главоболия, особено ако се е загубил в гъстите и мрачни гори на Скандинавия.

Вижте също 
 Тролови бърда
 Троли – Властелинът на пръстена

Скандинавска митология
Митични същества
Реално число

В математиката реалните числа могат интуитивно да бъдат дефинирани като елементи на множество, съответстващи на всички точки на една права. Множеството на всички реални числа обикновено се отбелязва със символа R или . Множеството на реалните числа обединява множеството на рационалните числа  и множеството на ирационалните числа . Формално то трябва да удовлетворява следните аксиоми:

 R е поле, тоест дефинирани са операциите събиране и умножение със стандартните им свойства.
 В R е въведена релация на пълна наредба "≤" за която е изпълнено:
 ако x ≤ y, то x+z ≤ y+z
 ако 0 ≤ x и 0 ≤ y, то 0 ≤ xy
 Изпълнена е аксиомата за непрекъснатост, тоест всяко непразно подмножество на R, което има горна граница, има най-малка горна граница, която още се нарича супремум.

Множество изпълняващо горните аксиоми може да бъде построено по няколко начина, един от които е чрез попълване на множеството на рационалните числа.

Всички аксиоми освен последната са изпълнени и за рационалните числа. Контрапример за последната аксиома е множеството:
.

Точната горна граница на това множество е неперовото число , защото , което не е рационално.

Реалните числа могат да бъдат представени като десетични дроби. При това, ако едно число е рационално, представянето му винаги е като крайна или безкрайна периодична десетична дроб, докато ирационалните числа се представят като безкрайни непериодични десетични дроби. Това на практика означава, че при конкретни пресмятания се използват приближения на реалните числа. Така например дробите 1; 1,4; 1,41; 1,414 са приближения на ирационалното число .

Вижте също 
 Делимост
 Прости числа
 Естествени числа
 Цели числа
 Рационални числа
 Ирационални числа
 Комплексни числа
Льовен

Льовен (; ) е град в Централна Белгия, център на провинция Фламандски Брабант. Разположен е на река Дейле и населението му е около 90 хил. души (2004).

Първото споменаване на Льовен е от 891, когато викингите понасят тежко поражение близо до селището. През 11 век градът се превръща във важен център на търговията и производството на текстил. През 15 век в него е основан Льовенския университет, най-големият в Белгия и най-старият в Нидерландия.

Двете световни войни през 20 век нанасят големи поражения върху Льовен, като университетската библиотека е срината два пъти. Възстановена е след края на Първата световна война с помощта на американски благотворителни фондации и германски обезщетения. След Втората световна война се налага библиотеката да бъде възстановена повторно.

Значението на града нараства още повече през 18 век с прокопаването на канал до Мехелен. По това време започва разрастването на пивоварната на „Stella Artois“, която се превръща в ядрото, около което израства InBev, най-големият производител на бира в света.

Днес Льовен е малък университетски град в състояние на икономически подем. В града са съсредоточени няколко изследователски центрове както и много индустрия. Развит е ИТ браншът.

Българската общност в Льовен е една от най-големите в Белгия. Състои се предимно от научни работници, студенти и икономически имигранти, дошли в началото на 90-те години на 20. век.

Известни личности 
 Родени в Льовен
 Артур Вирендел (1852 – 1940), инженер
 Шепърд Долман (р. 1967), американски астрофизик
 Марк Ейскенс (р. 1933), политик
 Елеонора Хабсбург (1498 – 1558), ерцхерцогиня на Австрия и кралица на Франция
 Робер Енрико (1931-2001), филмов режисьор, сценарист, монтажист, продуцент
 Петер Пиот (р. 1949), лекар и дипломат

 Починали в Льовен
 Мишел дьо Бей (1513 – 1589), теолог
 Гастон Ейскенс (1905 – 1988), политик
 Жозеф Кардейн (1882 – 1967), духовник
 Жорж Льометр (1894 – 1966), физик
 Жорж Пир (1910 – 1969), духовник

 Други
 Андреас Везалий (1514 – 1564), лекар, завършва университета през 1536 година
 Корнелий Янсен (1585 – 1638), теолог, завършва университета в началото на 17 век и преподава в него през 1630 – 1635 година

Външни препратки 
 Официален сайт (на нидерландски, френски и английски)
 Льовенски университет (на нидерландски и английски)
 Фейсбук група на българската общност в града
Anheuser-Busch

Anheuser-Busch е американска компания, производител на бира, със седалище в град Сейнт Луис.

От 2008 г. тя е част от базираната в Белгия обединена група „Анхойзер-Буш ИнБев“ – най-големия в света производител на бира. Anheuser-Busch произвежда над 30 вида бира и малцови ликьори. Най-известната сред тях е марката бира Budweiser, която е на 1-во място по продажби в САЩ.

Пивоварни компании
Компании в Мисури
Икономика на Сейнт Луис
Организации в Сейнт Луис
Основани в САЩ през 1879 година
Сирийска азбука

Сирийската азбука е писменост, използвана от сирийския език. Тя е свързана с други азбуки, използвани в семитските езици. Пише се от дясно наляво.

Кратка таблица

Уникод 
Областта на сирийската азбука в Уникод е между U+0700 и U+074F.

Абджади
Арамейска азбука

Арамейската азбука е писменост, произлязла от финикийската азбука и използвана от арамейските езици. Заедно със самия език, с времето тя се разделя на няколко варианта - сирийска азбука, еврейска азбука, палмирска азбука, набатейска азбука. Смята се, че от арамейската писменост произлизат орхонската и арабската писменост.

Азбуки
Монголска писменост

Монголската писменост е общо название за няколкото писмени системи с различен произход, с които през вековете се е записвал и предавал монголския език.

От началото на 13 век монголските племена използвали около 10 писмени системи за записване на монголския език. Някои от тях впоследствие са приспособени и за други езици. Най-старата от тях е старомонголското писмо (класическо монголско писмо), която се оказва най-успешна и след няколко модификации продължава активно да се използва и в наше време, предимно на територията на КНР.

В края на 19 век има няколко проекта за монголска писменост, базирана на латиницата или кирилицата. През 1940 г., в резултат на силното съветско влияние Монголия преминава за официално писмо в страната кирилицата, която и до днес е основната писмена система в държавата. През март 2020 г. правителството на Монголия обявява намеренията си да започне да използва както кирилица, така и традиционната монголска писменост в официалните си документи до 2025 г.

Старомонголска писменост 

Старомонголската писменост е азбучна писменост, създадена през 13 век на базата на уйгурската писменост. С малки модификации тя се използва и днес за писане на монголски език във Вътрешна Монголия, докато в независима Монголия е заменена от монголската кирилица. Монголската писменост се използва и за писане на евенкски език.

Според традицията, при победата на Чингис хан срещу найманите през 1208 той пленява уйгурския писар Татар Тонга, който адаптира уйгурската писменост за писане на монголски. Подобно на уйгурската и согдийската азбука, от която произлизат и двете, монголската също е вертикална писменост, писана от ляво надясно.

Писмеността не предава еднозначно някои монголски звуци, които не се срещат в уйгурския. Затова са разработени две системи, използващи диакритични символи, които се използват в Джунгария и Бурятия.

Монголска кирилица 

Монголската кирилска азбука представлява модификация на кирилицата (на руската азбука, като към нея са добавени буквите Өө /ö/ и Үү /ü/). Монголската кирилица е фонетична азбука, при която всяка буква отговаря на специфичен звук от монголския език. Въведена е през 1940 година и е резултат на силното съветско влияние в тогавашната Монголска народна република. През 1924 под силното влияние на СССР, Монголия става втората комунистическа страна в света.

Монголската кирилица съдържа следните букви:

Буквите Үү и Өө в интернет комуникацията понякога се представят с буквите Vv и Єє, в случаите когато се използва руски софтуер.

Източници 

Писмени системи
Писменост
Березина (приток на Днепър)

Березина (; ) е река в Беларус (Витебска, Минска, Могильовска и Гомелска област), десен приток на Днепър. Дължина 613 km. Площ на водосборния басейн 24 500 km².

Река Березина води началото си от северната част на Минското възвишение (част от Беларуското възвишение), на 3 km западно от град Докшици (Витебска област), на 206 m н.в. В началото тече на изток, като преминава през град Докшици, а след село Березино завива на юг и запазва това генерално направление до устието си. В този участък бреговете ѝ са ниски, често заблатени. След устието на левия си приток Сергуч навлиза в Минска област. След изтичането ѝ от езерото Палик бреговете ѝ стават асиметрични, като десният (западен) бряг става висок, а левия – нисък. Преминава последователно през градовете Борисов и Березино (град) и в района на село Стари Остров навлиза в Могильовска област. На територията на областта преминава през сгт Елизово и град Бобруйск и в района на село Стасевка преминава в Гомелска област. Тук течението ѝ става с югоизточно направление, преминава през сгт Паричи и град Светлогорск и на около 4 km югоизточно от село Горвал се влива отдясно в река Днепър, на 118 m н.в.

Основни притоци: леви – Сергуч, Сха, Нача, Бобър, Клева, Олса, Ола; десни – Поня, Гайна, Плибай, Уша, Уса, Свислоч. Среден годишен отток в устието 145 km³/s. Река Березина е плавателна за плиткогазещи съдове на 505 km от устието си, до река Сергуч, чрез която и изкуствено прокопан канал се свързва с река Западна Двина

Източници 

Реки в Беларус
Витебска област
Минска област
Могильовска област
Гомелска област
Буг

Буг е името на две реки в Европа:

 Западен Буг, приток на Висла
 Южен Буг, вливаща се в Черно море
Меркурий

Меркурий (, Меркуриус) може да се отнася за:
 Меркурий, римският бог на търговията, на сръчността и красноречието и вестител на боговете
 Меркурий, най-близката до Слънцето планета от Слънчевата система
 Живак, химичен елемент
Ахмед Курей

Ахмед Али Мохамед Курей или Курея(, известен още като Абу Алаа, е бивш председател на Палестинския законодателен съвет и бивш министър-председател на Палестина.

Министър-председатели на Палестина
Палестински политици
Членове на Фатах
Фарук Кадуми

Фарук Кадуми, известен още като Абу Лутеф, е генералният секретар на Централния комитет на Фатах — крилото на политическия отдел на Организация за освобождение на Палестина (ООП) в Тунис. Често е наричан „външен министър“ на ООП.

Палестински политици
Членове на Фатах
Потапници

Потапниците (Aythya) са род птици от семейство Патицови (Anatidae), разред Гъскоподобни (Anseriformes), със средни размери и плътно набито телосложение. Тежи между 300 и 1500 гр. Често пъти имат изразен полов диморфизъм. Плуват и се гмуркат добре, като се задържа под водата до около минута. Повечето видове не са добри летци

Разпространение 
Сравнително широко разпространени в Европа, Азия, Африка, Северна Америка, Южна Америка. В България се срещат следните 4 вида: Кафявоглавата, Качулатата, Планинската и Белооката потапница.

Обитават най-често сладководни езера, блата или бавно течащи реки, гъсто обрасли с водна растителност. Често срещани са в делтите на големи реки.

Начин на живот и хранене 
Храни се предимно с животинска храна: дребни мекотели, личинки на насекоми, ракообразни, дребна риба. Търсят храната си обикновено на дълбочина няколко метра, но някои видове се гмуркат и до 20 m.

Размножаване 
Повечето видове са моногамни. Гнездото си построява най-често в непосредствена близост до водата. Снася от 3 до 20 сравнително едри яйца. Най-често мъти само женската. Малките се излюпват достатъчно развити за да могат да се придвижват и хранят самостоятелно.

Допълнителни сведения 
Качулатата потапница е ловен обект на територията на България.

Списък на видовете 
В рода има 12 описани вида потапници:

Източници
Монд

„Монд“ (, в превод „Свят“) е френски вестник, всекидневник с тираж 364 240 екземпляра през 2014 г. Първият му брой излиза на 19 декември 1944 г. и е един от най-четените и уважавани вестници във Франция. От 19 декември 1995 г. вестникът е достъпен и онлайн.

„Монд“ се чете от около 2 милиона читатели на ден в повече от 120 страни. В редакцията му работят около 165 журналисти и кореспонденти. Вестникът излиза с различни притурки, една от които представя избрани статии от „Ню Йорк Таймс“.

„Монд“ е основан през 1944 г. от Юбер Бьов-Мери́ (Hubert Beuve-Méry, 1902 – 1989) по разпореждане на Шарл де Гол. Наследник е на вестник Le Temps (1861 – 1942) и приема изцяло неговия формат. Първоначално вестникът се представя като левоцентристки, но постепенно загубва тази ориентация и днес се смята за умерен. От 1985 г. заглавната страница е илюстрирана с карикатура на актуално събитие, което се превръща в негов отличителен белег. От 19 декември 1995 г. вестникът е достъпен и в електронен вариант в Интернет.

Собственици 
До 2010 г. най-голям акционер на изданието е щатът от журналистите на вестника – 53% са принадлежали на сътрудници и служители във вестника, останалите 47% са били поделени между Danone, BNP Paribas и френския магнат Франсоа Пино. В края на 2010 г. инвеститорите Ксавие Ниел, Матийо Пигас и Пиер Берже купуват за $150 млн. 64% от акциите на вестника, който към този момент е пред банкрут. Новите собственици преструктурират компанията, вследствие на което „Монд“ за пръв път за последните 10 години става печеливш.

През октомври 2018 г. редакционният колектив научава, че Матийо Пигас е продал 49% от своя дял в компанията на чешкия бизнесмен, милиардерът Даниел Кржетински (Daniel Křetínský). Това предизвиква безпокойство сред журналистите, които се опасяват, че редакционната им независимост ще се наруши.

Източници

Външни препратки 
 www.lemonde.fr – официален сайт

Вестници в Париж
Основани във Франция през 1944 година
Владимир Василев (писател)

Владимир Николаевич Василев () е руски писател на научна фантастика, автор на песни, както и изпълнител на такива.

Биография и творчество 
Роден е в град Николаев, днес в Украйна. От 1985 г. до 1988 г. служи на южната граница на СССР.

Първият му разказ е публикуван през март 1987 г. в руския вестник „Ленинское племя“. Неговата първа книга – „Вояджер раз“ излиза през 1991 г.

Украински писатели фантасти
Руски писатели фантасти
Родени в Николаев
Юлий Буркин

Юлий Сергеевич Буркин () е руски поет, музикант и писател на научна фантастика.

Става популярен след излизането на фантастично-психологична повест „Бабочка и Василиск“. Трилогията „Остров Русь“ пише в съавторство със Сергей Лукяненко, а романа „Осколки неба, или Подлинная история „Битлз“ в съавторство с Константин Фадеев.

Живее в родния си град Томск.

Руски поети
Руски писатели фантасти
Руски музиканти
Родени в Томск
Хюго

Хюго може да се отнася за:
 Градове в САЩ
 Хюго (Колорадо)
 Хюго (Минесота)
 Хюго (Оклахома)

 Други
 Награда Хюго, литературна награда
 „Изобретението на Хюго“ (The Invention of Hugo Cabret), книга на Брайън Селзник
 „Изобретението на Хюго“ (Hugo), филм на Мартин Скорсезе, базиран на книгата
Фридрих Клуге

Фридрих Клуге (, 1856 – 1926) е езиковед с принос към немската филология. Известен е най-вече като автор на етимологичния речник на немския език (Etymologisches Wörterbuch der deutschen Sprache), публикуван през 1883.

Биография 

Клуге е роден в Кьолн. Учи сравнително езикознание и класическа и съвременна филология в университетите в Лайпциг и Страсбург.

Умира във Фрайбург на 69 години.

Библиография 
 Etymologisches Wörterbuch der deutschen Sprache (1881; 10th edition, 1924; 25th edition, 2011).
 Stammbildungslehre der altgermanischen Dialekte (2d edition, 1899).
 Von Luther bis Lessing, sprachgeschichtliche Aufsätze (4th edition, 1904).
 Angelsächsisches Lesebuch (3d edition, 1902).
 Deutsche Studentensprache (1895).
 English Etymology, in collaboration with Frederick Lutz (1898).
 Rothwelsch, Quellen und Wortschatz der Gaunersprache (1901).
 Mittelenglisches Lesebuch, glossary by Arthur Kölbing (1904; 2d edition, 1912).

Германски езиковеди
Лексикографи
Етимолози
Възпитаници на Лайпцигския университет
Йенски университет
Родени в Кьолн
Починали във Фрайбург
Джанет Азимов

Джанет Оупал Джепсън () е рожденото име на Джанет Азимов, съпругата на Айзък Азимов, американски писател на научна фантастика, психиатър и психоаналитик. Тя е съавтор в някои от книгите на съпруга си. 

Дебютът ѝ в литературата е романа „The Second Experiment“, който излиза през 1974 г. В периода от 1983 г. до 1991 г. написва десет романа от научно-фантастичната поредица „Норби“ в съавторство с Айзък Азимов.

Тя умира през февруари 2019 г. на 92-годишна възраст.

Произведения

Цикъл „Norby Chronicles“ (& Айзък Азимов) 
 Norby, the Mixed-Up Robot
 Norby's Other Secret
 Norby and the Invaders
 Norby and the Lost Princess
 Norby and the Queen's Necklace
 Norby Finds a Villain
 Norby Down to Earth
 Norby and Yobo's Great Adventure
 Norby and the Oldest Dragon
 Norby and the Court Jester

Цикъл „Norby Stories“ (с Айзък Азимов) 
 Norby Finds a Villian
 Norby and the Queen's Necklace

Самостоятелни романи 
 Mind Transfer
 Murder at the Galactic Writers' Society
 The Last Immortal
 The Package in Hyperspace
 The Second Experiment

Повести и разкази 
 A Million Shades of Green
 A Pestilence of Psychoanalysts
 Consternation and Empire
 Low Hurdle
 Positively the Last Pact With – The Devil?
 Relics
 Seasonal Special
 The Amulet of The Firegod
 The Beanstalk Analysis
 The Cleanest Block in Town
 The Curious Consultation
 The Horn of Elfland
 The Hotter Flash
 The Mysterious Cure
 The Time-Warp Trauma
 The Ultimate Biofeedback Device

Източници 

Американски писатели фантасти
Айзък Азимов
Марица (пояснение)

Марица може да се отнася за:

 Марица – река в Южна България;
 „Марица“ – автомагистрала в Южна България;
 Марица – село в Софийска област;
 община Марица – община в област Пловдив;
 Марица – старо име на Симеоновград;
 Марица – връх на остров Ливингстън, Антарктика;
 „Марица изток“ – промишлен комплекс в Южна България;
 „Марица“ – съвременен български вестник;
 „Марица“ – български вестник, излизал 1878 – 1885 г.;
 „Марица“ – стадион в Пловдив;
 ФК „Марица“ – футболен отбор в Пловдив;
 ВК „Марица“ – волейболен отбор в Пловдив;
 Марица, река в Егейска Македония, Гърция.
Белоока потапница

Белооката потапница (Aythya nyroca) е сравнително дребен представител на семейство Патицови (Anatidae), разред Гъскоподобни (Anseriformes). Тежи между 400 и 700 гр, дължина на тялото 40-46 cm, размах на крилете около 65 cm. Плува и се гмурка добре. Известна е още и като белоочка и биволе.

Разпространение 
Разпространена в Европа и Азия, среща се и в България. Прелетна птица, зимува в северна Африка и южните части на Азия. Обитава сладководни езера, блата или бавно течащи реки, гъсто обрасли с водна растителност.

Начин на живот и хранене 
Храни се с растителна и животинска храна: дребни мекотели, личинки на насекоми, ракообразни.

Размножаване 
Гнездото си построява винаги в непосредствена близост до водата, често на малки островчета или купчини стара тръстика. Снася от 6 до 14 жълто-зеленикави яйца. Мъти 25-28 дни женската. Малките се излюпват достатъчно развити, за да могат да се придвижват и хранят самостоятелно. Отглежда едно люпило годишно.

Допълнителни сведения 
На територията на България е защитен вид, включен в Червената книга.

Външни препратки 
 Ferruginous Duck International Working Group
 BirdLife International Species Fact Sheet
 Critical Site Network Tool – species information

Източници 

Потапници
Фауна на Палеарктика
Червеноклюна потапница

Червеноклюната потапница (Netta rufina) е представител на семейство Патицови (Anatidae), разред Гъскоподобни (Anseriformes), със сравнително едри размери и плътно набито телосложение. Тежи между 0,8 и 1,5 кг. Дължина на тялото 45-55 cm, размах на крилете около 90 cm. Има изразен полов диморфизъм. Плува и се гмурка добре.

Разпространение 
Разпространена в Европа и Азия, среща се и в България. Обитава сладководни езера, блата или бавно течащи реки, гъсто обрасли с водна растителност и с открити участъци от чиста и дълбока вода.

Начин на живот и хранене 

Храни се с водна растителност и животинска храна: дребни мекотели, личинки на насекоми, ракообразни.

Размножаване 
Гнездото си построява винаги в непосредствена близост до водата, често пъти на малки островчета или купчини стара тръстика. Снася от 6 до 14 кремаво жълти яйца. Мъти 26-28 дни само женската. Малките се излюпват достатъчно развити за да могат да се придвижват и хранят самостоятелно.

Допълнителни сведения 
На територията на България е защитен вид включен в Червената книга.

Източници 

Червеноклюни потапници
Фауна на Палеарктика
Фауна на Индо-Малайската област
Червеноклюни потапници

Червеноклюните потапници (Netta) са род птици, принадлежащи към семейство Патицови (Anatidae), разред Гъскоподобни (Anseriformes). В рода се включват три актуално съществуващи вида. Имат изразен полов диморфизъм. Плуват и се гмуркат добре.

Разпространение 
Разпространени са в Европа и Азия. В България се среща един вид - Червеноклюна потапница.
Обитават сладководни езера, блата или бавно течащи реки, гъсто обрасли с водна растителност.

Начин на живот и хранене 

Хранят се с водна растителност и животинска храна: дребни мекотели, личинки на насекоми, ракообразни.

Размножаване 
Гнездото си построяват винаги в непосредствена близост до водата. Снася от 5 до 16 яйца. Мъти само женската. Малките се излюпват достатъчно развити за да могат да се придвижват и хранят самостоятелно.

Допълнителни сведения 
На територията на България Червеноклюната потапница е защитен вид включен в Червената книга.

Списък на видовете 
 род Netta -- Червеноклюни потапници
 Netta erythrophthalma (Wied-Neuwied, 1833)
 Netta peposaca (Vieillot, 1816)
 Netta rufina (Pallas, 1773) -- Червеноклюна потапница
Трухильо

Трухильо () може да се отнася за:

География 
 Трухильо – град в Хондурас;
 Трухильо – град в Перу;
 Трухильо – град в Испания;
 Трухильо – град в Колумбия;
 Трухильо – град във Венецуела;
 Суидад Трухильо – старо име на град Санто Доминго в Доминиканска република;
 Трухильо – щат във Венецуела.

Хора 
 Рафаел Леонидас Трухильо – президент на Доминиканската република;
 Сезар Гавирия Трухильо – президент на Колумбия;
 Чадуик Трухильо – астроном;
 Робърт Трухильо – американски музикант.
Майски закони

Майските закони са група закони, отнасящи се до руските евреи в пределите на Руската империя и въведени от цар Александър III на 15 май 1882, и останали в сила до 1914. Те засилват политиката на системна дискриминация на евреите, започната със създаването на Линията на уседналост. На евреите е забранено да живеят в села и в градове с по-малко от 10 000 жители. Наложена е еврейска квота за достъпа на евреи до висше образование и за упражняване на определени професии.

Майските закони са реакция от цареубийството на Цар Освободител. Тази царска политика под формата на „магическа формула“ е приписана постфактум в масовото съзнание и култура на руския юрист и държавник Константин Победоносцев с цел „една трета от евреите да емигрират, една трета да се покръстят, а една трета да умрат от глад“.

В периода от 1881 до 1920 около два милиона евреи напускат Русия, повечето от тях за Съединените щати.

Вижте също 
 История на евреите в Русия
 Нюрнбергски закони

Антисемитизъм в Русия
История на евреите в Русия
Евреи в Руската империя
Руски закони
Трухильо (Перу)

Трухѝльо () е крайбрежен град в северозападно Перу, столица на региона Ла Либертад. Разположен е на брега на река Моче, близо до устието на реката при вливането ѝ в Тихи океан. Трухѝльо е столица на втория по население регион в на Перу и най-гъсто населеният град в северния макрорегион на страната. Мястото, на което се намира градът, са земи, обитавани от великите култури Моче и Чиму, преди идването на Инките.

Трухѝльо е родното място на съдебната власт в Перу и два пъти е определен за столица на страната. Счита се за „люлка на свободата и люлката на съдебната власт в Перу“. Известен е също и като „столица на вечната пролет“ и „столица на Маринера“, традиционен танц в Перу, както и за „столица на културата на Перу“.

Градът се намира в близост до два големи археологически паметника от времето преди Колумб: Чан Чан, най-големият кирпичен град в древния свят, обявен за световно културно наследство от ЮНЕСКО през 1986 г., както и храмовете на Слънцето и Луната – най-голямата пирамида в Перу.

История 

Трухѝльо е един от първите градове в Северна и Южна Америка, основан от испанските конкистадори.

Конкистадорът Диего де Алмагро основава първото селище през ноември 1534, като му дава името Трухѝльо на Нова Кастилия.

На 23 ноември 1537, крал Карл V обявява Трухѝльо за град и му дава герб, това е първият град в Перу, който получава герб от краля.

Между 1821 и 1825 региона на Трухѝльо е единствената стабилна и продуктивна земя в зараждащата се република. През 1823 градът поема ролята на първата столица на Република Перу. През 1824 година в града влиза освободителната армия на Симон Боливар и отново е избран за седалище на правителството. Това е единственият град, който два пъти е бил определян за столицата на страната.

Население 
Според данни от 2017 г. населението на градската агломерация е 857 063 жители, което го прави третия по големина в страната след Лима и Арекипа.

Източници 

Градове в Перу
Снежанка (пояснение)

Снежанка може да се отнася за:
 Снежанка, литературна героиня
 Снежанка (връх), връх в Родопите
 Снежанка (кула), телевизионна кула в Родопите
 Снежанка (пещера), пещера в Родопите
 Снежанка (гъба) – синоним на Седефената гъба (Hygrophorus eburneus)
 Снежанка (салата) – българска салата
 Снежанка (опера) – опера от Римски-Корсаков
 Снежанка (филм)