alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Josef Trousílek

Josef Trousílek (16. března 1918 Praha – 5. října 1990 tamtéž) byl československý hokejový obránce. S reprezentací získal dva tituly na mistrovstvích světa, stříbrnou olympijskou medaili a tři tituly mistra Evropy.

Trousílek se jako student sice věnoval volejbalu, basketbalu a především atletice, ale ještě na gymnáziu u něj převážil lední hokej. Již v roce 1933 se stal hráčem LTC Žižkov. Po třech letech přestoupil do Slavie Praha a po dalších dvou do konkurenční Sparty. Tam ovšem vydržel pouze jednu sezónu, po níž se stal hráčem LTC Praha. V tehdy nejlepším československém klubu hrál v období 1939–1952 a získal s ním 4 tituly mistra protektorátní českomoravské ligy a další 4 mistrovské tituly poválečné československé ligy.

Vstup do elitního klubu mu rychle otevřel cestu do reprezentace, ale na mistrovství světa ve Švýcarsku v roce 1939 zůstal Trousílek pro nemoc pouze na soupisce. Díky nesmlouvavému stylu hry si v roce 1940 po zápase proti Němcům vysloužil nepříjemnou pozornost gestapa. Po 2. světové válce se stal důležitým členem reprezentace. Na mistrovství světa v Praze v roce 1947, pro Československo historicky prvním zlatém, nastoupil ovšem jenom ke dvěma zápasům, mezi nimiž bylo i prohrané utkání s největším konkurentem — Švédskem. V roce 1948 získal na Zimních olympijských hrách ve Sv. Mořici (turnaj byl brán i jako mistrovství světa) celkově stříbrnou medaili. Kromě toho zde Čechoslováci získali titul mistrů Evropy.

Mohutný Trousílek se mohl osobně svým uměním nejvíce projevit v roce 1949 na mistrovství světa a Evropy ve Stockholmu. Po letecké katastrofě z listopadu předchozího roku zbyl z olympijského výběru v obraně jako dalece nejzkušenější hráč. Jako takový se zde výrazně podílel na zisku dalších dvou titulů a také první porážce Kanady od Československa. Přestože šampionát dohrával Trousílek se dvěma nalomenými žebry, neustoupil ze svého nebojácného stylu hry. I zde se prezentoval celou řadou vytříbených bodyčeků, kterými vnášel odjakživa do hry československého mužstva kanadské prvky. Celkově za reprezentaci odehrál 42 zápasů a vstřelil a 5 gólů.

Josef Trousílek několik let působil jako trenér ve Starém Smokovci, Praze a Hradci Králové, kde se hodně zasloužil o výstavbu stadiónu.

Externí odkazy 
 

Českoslovenští lední hokejisté
Českoslovenští stříbrní olympijští medailisté
Stříbrní olympijští medailisté v ledním hokeji
Čeští lední hokejisté
Čeští hokejoví obránci
Hokejisté československé hokejové ligy
Narození v roce 1918
Úmrtí v roce 1990
Muži
Členové Síně slávy českého hokeje
Hráči HC Slavia Praha
Hráči HC Sparta Praha
Hráči LTC Praha
Narození v Praze
Mistři světa v ledním hokeji
Úmrtí v Praze
Kutaisi

Kutaisi (gruzínsky: ქუთაისი) je druhé největší gruzínské město s přibližně 147 635 obyvateli (2014), ležící v západní provincii Imeretii asi 221 km západně od Tbilisi na řece Rioni.

Historie 
Kutaisi byly kdysi metropolí Kolchidského království. Archeologické výzkumy dokazují, že město fungovalo jako hlavní město Kolchidy aspoň od 2. tisíciletí př. n. l. Mnoho historiků se domnívá, že když psal Apollónios z Rhodu o Jásonovi a argonautech a jejich legendární cestě do Kolchidy, bylo Kutaisi cílem argonautů a sídlem krále Aetea. V letech 975–1122 bylo Kutaisi metropolí sjednoceného Království Gruzie a od 15. století do roku 1810 pak hlavním městem království Imeretie, které v 17. a 18. století trpělo pod nájezdy Osmanské říše. V 60. letech 17. století město obsadili Turci, roku 1770 ho pak osvobodila ruská armáda. Roku 1810 však Rusko donutilo posledního krále uprchnout do Turecka a království anektovalo. Během Říjnové revoluce zde byli němečtí a britští vojáci, roku 1921 zde byla násilím ustanovena sovětská vláda.

Od září 2012 do listopadu 2018 bylo Kutaisi sídlem gruzínského parlamentu.

Ekonomika 
Před vyhlášením nezávislosti Gruzie v roce 1991 bylo Kutaisi jedním z nejvýznamnějších průmyslových center republiky. Dnes jsou již podniky dávno zkrachovalé a lidé musí hledat práci v zahraničí. Nedaleko města se také nachází vodní nádrž.

Doprava 
Kutaisi je napojeno na gruzínskou železniční síť. Zhruba čtrnáct kilometrů jihozápadně od města je mezinárodní letiště Davida Budovatele, jedno ze tří největších gruzínských letišť.

Trolejbusová doprava v Kutaisi fungovala od roku 1949 do roku 2009.

Osobnosti města 
 Dimitrij Nikolajevič Uznadze (1886–1950), sovětský psycholog a filozof
 Joseph Orbeli (1887–1961), orientalista a ředitel Ermitáže
 Vasilij Pavlovič Mžavanadze (1902–1988), gruzínský politik, první tajemník ÚV Komunistické strany Gruzie
 Tengiz Abuladze, (1924–1994), filmový režisér
 Nino Burdžanadze (* 1964), opoziční politička
 Katie Melua (* 1984), zpěvačka

Partnerská města

Související články 
 Katedrála Bagrati
 Klášter Gelati
 Státní historické muzeum v Kutaisi

Externí odkazy 
 
 Oficiální stránky města

 
Města v Gruzii
Imeretie
Bývalá hlavní města
ASCC

ASCC (zkratka z angl. Air Standardization Coordinating Committee, Výbor pro koordinaci leteckých standardů) je společná organizace vytvořená zástupci vojenských složek anglicky hovořících států USA, Velké Británie, Kanady, Austrálie a Nového Zélandu za účelem sjednocování letecké terminologie. V roce 1954 ASCC stanovil pravidla systému pro označování zbraňových systémů SSSR (a později i ČLR). Pro jednotlivé zbraně jsou vytvářena kódová jména, jejichž počáteční písmeno určuje typ zbraňového systému, a to:

 letadla
 B – bombardovací letadla
 C – nákladní letadla
 F – stíhací letadla
 H – vrtulníky
 M – různé jiné kategorie letadel

 rakety
 A – rakety vzduch-vzduch 
 G – rakety země-vzduch
 K – rakety vzduch-země
 S – rakety země-země

Tato kódová jména jsou používána i v rámci vojenské složky organizace NATO.

Historická poznámka 

Vytváření v angličtině vyslovitelných názvů nepřátelských zbraní bylo v americké armádě zavedeno v době 2. světové války pro označování typů japonských letadel (Mitsubishi A6M "Zero").

Odkazy

Reference

Externí odkazy 

 Designation Systems

Vojenské letectví
NATO
ISO 3166-2:MT

Kódy ISO 3166-2 pro Maltu identifikují 68 lokálních výborů (stav v roce 2015). První část kódu (MT) je mezinárodní kód pro Maltu, druhá část sestává z dvou číslic identifikujících jednotlivá území.

Seznam kódů

Související články 
 ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
 ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na internetu.

MT
Malta
Modernismus (teologie)

Modernismus je v teologii myšlenkový proud přelomu 19. a 20. století, který se pokusil spojit historické křesťanství s moderní vědou a filosofií.

Pojem modernismus byl nejprve použit v protestantství, avšak jeho zásady byly přijímány též teology jiných církví. Reakcí byl uvnitř protestantských církví křesťanský fundamentalismus a evangelikalismus. Modernismus však zasáhl také reformní židovství, především v USA. Nejdůležitějšího rozšíření se však modernismus dočkal v katolické církvi, kde též došlo k tzv. modernistické krizi.

Modernismus přišel s aplikací historicko-kritické metody v biblické exegezi a dějinách dogmatu. Dogmatické pravdy nejsou podle modernistů věčné, nýbrž dobově podmíněné.

Někteří modernisté 

 Alfred Loisy
 George Tyrrell
 Édouard Le Roy
 Friedrich von Hügel
 Ernesto Buonaiuti
 Giovanni Semeria
 Antonio Fogazzaro
 Tomáš Garrigue Masaryk

Modernistická krize 
Papež Pius X. (1903–1914) reagoval na modernismus tím, že jej odsoudil jako herezi v encyklice Pascendi Dominici gregis (1907) a dekretu Lamentabili sane exitu. Kněz Umberto Benigni navíc zorganisoval skupinu katolických intelektuálů Sodalitium Pianum (Piánské bratrstvo) – integristů – která bojovala proti modernistům.
Část současných teologů definuje modernismus vlastně pozitivně jako seznam herezí uvedených v encyklice Pascendi Dominici gregis a dekretu Lamentabili sane exitu. Tento seznam zahrnuje názorové proudy od protestantských herezí, ateismu, agnosticismu až po zastánce historické metody exegeze.

Odkazy

Literatura 
 Encyklika J. S. Papeže Pia X Pascendi Dominici gregis o učení modernistův. Přeložil a vysvětlil Václav Smolík. Praha: Dědictví sv. Prokopa, 1911. 423 s. Dědictví sv. Prokopa; Sv. 52.
 GIBELLINI, Rosino. Teologické směry 20. století. 1. české vyd. Kostelní Vydří: Karmelitánské nakladatelství, 2011. 644 s. Studium; sv. 6. .
 PETRÁČEK, Tomáš. Bible a moderní kritika: česká a světová progresivní exegeze ve víru (anti-)modernistické krize. Vyd. 1. Praha: Vyšehrad, 2011, 347 s. .
 PIUS X. Sv. Otec Pius PP. X. Motu proprio "Sacrorum antistitum", jímž dány jsou zákony proti modernismu. Překlad Antonín Ludvík Stříž. Stará Říše na Moravě: A.L. Stříž, 1911. 44 s. [Studium; sv. 40].
 SCHOOF, T. M. Aggiornamento na prahu 3. tisíciletí?: vývoj moderní katolické teologie. Překlad Václav Konzal a Karel Floss. Vyd. v tomto uspořádání 1. Praha: Vyšehrad, 2004. 404 s. Studium; sv. 9. .

Související články 
 Protimodernistická přísaha
 Pascendi Dominici gregis
 Lamentabili sane exitu
 Pius X.

Externí odkazy 
 

 
Hereze odsouzené katolickou církví
Difluorid kyslíku

Difluorid kyslíku OF2 je vysoce toxická plynná látka světle žluté barvy, která obsahuje kyslík v oxidačním čísle +2.
Název oxid fluorný není správný, protože fluor má větší elektronegativitu než kyslík.

Čistý je stálý, ve skleněných nádobách ho lze uchovávat až do 200 °C. S vodou reaguje pomalu za vzniku kyseliny fluorovodíkové, reakce s vodní parou však probíhá explozivně. Při inicializaci jiskrou však výbušně reaguje s vodíkem nebo plynnými uhlovodíky, v přítomnosti dalších halogenů exploduje i bez inicializace.

Příprava 
Poprvé byl připraven v roce 1929 elektrolýzou taveniny fluoridu draselného a kyseliny fluorovodíkové v přítomnosti malého množství vody.
V současnosti se připravuje zaváděním plynného fluoru do 2% roztoku hydroxidu sodného nebo elektrolýzou vodného roztoku kyselého fluoridu draselného KHF2.

 2 F2 + 2 NaOH → OF2 + 2 NaF + H2O

Reaktivita 
Difluorid kyslíku je silné oxidační činidlo díky kyslíku v oxidačním stavu +2. Při teplotách nad 200 °C se radikálově rozkládá na prvky.

Reaguje s mnoha kovy za vzniku oxidů a fluoridů. Při reakci s fosforem poskytuje směs PF5 a POF3. Také reaguje s xenonem za vzniku XeF4 a oxid-fluoridů xenonu.

S vodou reaguje pomalu za vzniku kyseliny fluorovodíkové:

 OF2(aq) + H2O(aq) → 2 HF(aq) + O2(g)

Využití 
Jeho potenciální praktické uplatnění spočívá v raketové technice jako okysličovadlo.

Bezpečnost 
OF2 je kvůli svým silným oxidačním vlastnostem velmi nebezpečná látka.

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 

Kyslíku
Sloučeniny kyslíku
Oxidační činidla
Jedy
Somewhere in Time

Somewhere in Time je šesté studiové album legendární britské heavy metalové kapely Iron Maiden. Vyšlo v září 1986 a umístilo se na třetím místě britského žebříčku.

Z alba vzešly dva singly. Singl Wasted Years vyšel 6. září 1986 a umístil se na 18. místě žebříčku. Singl Stranger in a Strange Land vyšel 22. listopadu 1986 a umístil se na 22. místě žebříčku.

Seznam skladeb 
Pokud není uvedeno jinak, autorem všech skladeb je Steve Harris.

Bonusové skladby na znovuvydání z r. 1995 
 „Reach Out“
 „Juanita“
 „Sheriff of Huddersfield“
 „That Girl“

Sestava 
 Bruce Dickinson - zpěv
 Dave Murray - kytara, syntezátor
 Adrian Smith - kytara, doprovodný zpěv
 Steve Harris - baskytara, doprovodný zpěv, basový syntezátor
 Nicko McBrain - bicí

 Martin Birch - produkce, režie, mix,
 Albert Boekholt - režie, pomocná režie
 Ronald Prent - režie, pomocná režie

Alba Iron Maiden
Alba z roku 1986
Alba, která produkoval Martin Birch
Alba v angličtině
Alba EMI Records
Alba Capitol Records
Milada Součková

Milada Součková, též Milada Rykrová (24. ledna 1899, Praha – 1. února 1983, Boston, USA) byla česká spisovatelka, lingvistka a literární teoretička.

Život 
Narodila se v rodině stavebního podnikatele (disponenta) a majitele domu Antonína Součka (*1860) a manželky Marie, rozené Horové (*1874).
Po maturitě na dívčím gymnáziu Minerva, kde v té době studovala také Milena Jesenská, studovala přírodní vědy na Karlově univerzitě a promovala roku 1923 na téma "O duševním životě rostlin". V letech 1923–1924 studovala na univerzitě v Lausanne. Seznámila se se svým budoucím manželem, malířem Zdeňkem Rykrem; dne 17. června 1930 se vzali.

Účastnila se uměleckého a literárního života, spolupracovala s Pražským lingvistickým kroužkem, seznámila se s Romanem Jakobsonem a za války spolupracovala s Vladislavem Vančurou na "Obrazech z dějin". Roku 1940 spáchal její muž sebevraždu.

Po roce 1945 pracovala Milada Součková jako kulturní atašé československého konzulátu v New Yorku a po únoru 1948 zůstala v USA, takže doma její díla nemohla vycházet. V letech 1950–1962 přednášela českou literaturu a další slovanské obory na Harvardově univerzitě, v letech 1962–1969 na univerzitě v Chicagu a v letech 1970–1973 v Berkeley. Od roku 1963 byla knihovnicí Harvardovy univerzity a shromáždila zde patrně největší soubor české literatury mimo ČR; tomuto fondu odkázala i své úspory.

Její popel byl rozptýlen na Olšanských hřbitovech v Praze.

Dílo 
 První písmena, 1934 experimentální próza
 Amor a psyché, 1937 experimentální próza
 Odkaz, 1940 román
 Zakladatelé, 1940 román
 Bel canto, 1944
 Hlava umělce, 1944
Další knihy vyšly v exilu:
 Gradus ad parnassum, 1957, básnická sbírka
 Pastorální suita, 1962, básnická sbírka
 Sešity Josephiny Rykrové, 1981 básnická sbírka
 Neznámý člověk, 1962 próza
Literární historie a teorie:
 A literature in crisis: Czech literature 1938 – 1950, 1954
 The Czech Romantics, 1959
 The Parnassian Jaroslav Vrchlický, 1964
 Baroque in Bohemia, 1980

Sebrané spisy Milady Součkové, které vyšly v nakladatelství Prostor, získaly cenu Magnesia Litera 2010 za nakladatelský čin.

Odkazy

Reference

Související články 
 Zdenek Rykr

Externí odkazy 
 
 Heslo ve Slovníku české literatury
 divadelní hra Historický monolog 
 Spisovatelka, po které zůstalo „jen“ její dílo Pořad Českého rozhlasu Plus, podrobné informace o životě Milady Součkové, citace z literatury.

České spisovatelky
Čeští literární teoretici
Čeští básníci
Čeští romanopisci
Čeští emigranti a exulanti
Čeští exiloví spisovatelé
Absolventky gymnázia Minerva (1890)
Narození v roce 1899
Úmrtí v roce 1983
Ženy
Pohřbení na Olšanech
Oxid vanadičný

Oxid vanadičný (V2O5) je nejdůležitější oxid vanadu. Připravuje se tepelným rozkladem metavanadičnanu amonného:

 2 NH4VO3 → V2O5 + 2 NH3 + H2O

Oxid vanadičný má žlutočernou barvu. Taje při teplotě 660 °C. Ve vodě je rozpustný velmi nepatrně, roztok reaguje slabě kysele.

Reakcí oxidu vanadičného s kyselinou chlorovodíkovou vzniká oxidochlorid vanadičný:

 V2O5 + 6 HCl → 2 VOCl3 + 3 H2O

Tento oxid je amfoterní, ve vodě se rozpouští pouze omezeně a vzniklý roztok reaguje kysele. Rozpouštění můžeme podpořit okyselením roztoku. Tím získáme světle žlutý roztok kationtu dioxovanadičného (VO2)+. V roztocích alkalických hydroxidů jsou při vysokém pH přítomny orthovanadičnanové anionty VO43−.

Využití 
Oxid vanadičný má schopnost vratně uvolňovat kyslík, proto se velmi často používá v průmyslu jako katalyzátor. Katalyzuje např. redukce olefinů a aromatických uhlovodíků vodíkem. Nejdůležitější využití nachází při výrobě kyseliny sírové tzv. kontaktním způsobem, kde oxiduje oxid siřičitý na oxid sírový. Reakce probíhá takto:

 V2O5 + SO2 → 2 VO2 + SO3

 4 VO2 + O2 → 2 V2O5

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 

Vanadičný
Vanadičné sloučeniny
Karcinogeny IARC skupiny 2B
Plechovka

Plechovka lidově nazývaná též piksla, je nádoba vyrobená z plechu. Výhodou některých plechovek je možnost jejich dalšího využití jako zásobníku na naprosto odlišný materiál.

Plechovka slouží v potravinářství jako obal na konzervované potraviny. Na potraviny a nápoje se používá obvykle pocínovaný ocelový plech nebo nověji plech z hliníkových slitin.

Historie 
Proces ukládání potravin do plechovek vynalezl údajně francouzský inženýr a vynálezce Philippe de Girard. Svůj nápad předal britskému obchodníkovi Peteru Durandovi, aby ho nechal patentovat. Stalo se tak v roce 1810. Proces byl založen na pokusném konzervování do skleněných obalů, jež předchozího roku provedl francouzský vynálezce Nicolas Appert. V roce 1812 prodal Durand svůj patent dvěma Angličanům, Bryanu Donkinovi a Johnu Hallovi, kteří jeho postup i plechovku vylepšili a založili na Southwark Park Road v Londýně první továrnu na konzervování potravin na světě. V roce 1813 již dodávali první zboží v plechovkách Britskému královskému námořnictvu.

Původně se plechovky uzavíraly letováním slitinou cínu a olova, což mohlo způsobovat otravu olovem. Neblaze proslulá je v tomto smyslu ztracená expedice sira Johna Franklina. Její členové trpěli těžkou otravou olovem, údajně z konzervovaných potravin. Mnohem pravděpodobnější je však podle posledního bádání domněnka, že otravu způsobily olověné vodovodní trubky instalované na obou lodích.

V roce 1901 byla ve Spojených státech založena American Can Company, která posléze vyráběla 90 % amerických plechovek.

Plechovkové zásobníky 

 nápojový (z hliníku)
 nápojové (čajové a kávové plechovky)
 na nátěrové hmoty
 na paliva (kanystr)
 na tenisové míče
 na tabák
 na krémy a kluzné materiály (pomády, vazelíny)
 na pochutiny
 atd.

Nápojový 
Plechovky jsou vyráběny mechanickým procesem, a protože jsou vyrobeny z hliníku, jsou velmi vhodné k recyklaci. Nápojové plechovky jsou opatřeny jednoduchým způsobem otevírání (jedná se o jakési očko, do kterého lze vložit prst a tahem plechovku otevřít).
Nejčastější objemy plechovek na českém trhu jsou: 0,25 l, 0,33 l a 0,5 l.

Reference

Související články 
 Nápojová plechovka
 Konzerva
 Otvírák na plechovky
 Sběratelství plechovek

Externí odkazy 
 
 

Nádoby
Přepravníky
Pangram

Pangram (z řeckého pan gramma, „každé písmeno“) je věta či úsek textu obsahující všechna písmena abecedy. Jedná se zpravidla o slovní hříčku, cílem je zpravidla vytvořit co nejkratší, popř. vtipný či jinak zajímavý text s touto vlastností.

Prakticky se pangram využívá např. jako způsob náhledu na písmo, resp. na test počítačových tiskáren, psacích strojů apod.

Příkladem takové věty v angličtině je říkanka:
 The quick brown fox jumps over the lazy dog. („Rychlá hnědá liška skáče přes líného psa.“)
 Jackdaws love my big sphinx of quartz. („Kavky milují mou velkou křemennou sfingu.“)
Francouzský pangram:
 Portez ce vieux whisky au juge blond qui fume! (Doneste tu starou whisky blonďatému soudci, jenž kouří!)
Slovenský pangram:
 Vypätá dcéra grófa Maxwella s IQ nižším ako kôň núti čeľaď hrýzť hŕbu jabĺk. („Vypjatá dcera hraběte Maxwella s IQ nižším než kůň nutí čeleď kousat spousty jablek.“)
 Kŕdeľ šťastných ďatľov učí pri ústí Váhu mĺkveho koňa obhrýzať kôru a žrať čerstvé mäso. („Hejno šťastných datlů učí u ústí Váhu zamlklého koně okusovat kůru a žrát čerstvé maso.“)
Polský pangram:
 Stróż pchnął kość w quiz gędźb vel fax myjń. („Školník tlačil kost v hudebním kvízu nebo faxové mytí aut.“)

Pokud se v pangramu vyskytuje každé písmeno abecedy právě jednou, jde o dokonalý pangram. Příklad anglického dokonalého pangramu:
 J.Q. Vandz struck my big fox whelp.

Pangramy pro speciální česká písmena 
Pangram pro úplnou sadu znaků české abecedy:
 Nechť již hříšné saxofony ďáblů rozezvučí síň úděsnými tóny waltzu, tanga a quickstepu.

Variantou je pangram, ve kterém se bere ohled pouze na to, aby byla zastoupena všechna písmena s diakritikou. V češtině se nejčastěji k takovému účelu (např. pro testování podpory znaků národních abeced u počítačů) používá věta:
 Příliš žluťoučký kůň úpěl ďábelské ódy.

nebo její nepatrně kratší verze:

Příliš žluťoučký kůň úpěl ďábelské ó.

K podobným účelům mohou sloužit též například věty:

 Zvlášť zákeřný učeň s ďolíčky běží podél zóny úlů.
 Vyciď křišťálový nůž, ó učiň úděsné líbivým!
 Loď čeří kýlem tůň obzvlášť v Grónské úžině.
 Ó, náhlý déšť již zvířil prach a čilá laň teď běží s houfcem gazel k úkrytům. (chybí znaky Q, W, X)
 Ó, náhlý déšť již zvířil prach a čilá laň teď běží s houfcem gazel Ualdewara k exkluzívním úkrytům. (chybí znak Q)
Z nich ovšem pouze předposlední sdílí s výše uvedenou větou příliš žluťoučký kůň úpěl ďábelské ódy vlastnost, že každé písmeno s diakritikou se vyskytuje právě jednou. Nahradíme-li například příliš za příšerně, písmeno Ě se vyskytne dvakrát (již je obsaženo v úpěl), což může být pro některé účely nevhodné.

Související články 
 Iroha

Externí odkazy 
 

Lingvistické hry
Typografie
Iron Maiden (album)

Iron Maiden je debutovým studiovým albem stejnojmenné britské heavymetalové kapely. Vyšlo 14. dubna 1980 a umístilo se na čtvrtém místě britského žebříčku.

Z alba vzešly dva singly. Singl „Running Free“ vyšel 8. února 1980 a umístil se na 34. místě žebříčku. Singl „Sanctuary“ vyšel 23. května 1980 a umístil se na 29. místě. Skladby jako „Phantom of the Opera“, „Running Free“, „Sanctuary“ a „Iron Maiden“ se staly součástí mnoha koncertů skupiny.

Seznam skladeb 
Pokud není uvedeno jinak, všechny skladby napsal Steve Harris.

Sestava 
 Paul Di'Anno – zpěv
 Dave Murray – kytara
 Dennis Stratton – kytara, doprovodný zpěv
 Steve Harris – baskytara, doprovodný zpěv
 Clive Burr – bicí

Alba Iron Maiden
Alba z roku 1980
Eponymní alba
Debutová alba
Alba v angličtině
Alba Capitol Records
Alba EMI Records
Povstání Bar Kochby

Povstání Bar Kochby (též druhá židovská válka) bylo druhé celožidovské povstání proti římské nadvládě, které se odehrálo v letech 132–135 pod vedením Šimona bar Kochby. Stejně jako první židovské povstání bylo i toto povstání Římany po nemalém úsilí potlačeno.

Prameny 

Na rozdíl od první židovské války, o které máme díky svědectví Iosepha Flavia dostatek informací, existuje k druhému židovskému povstání podstatně méně pramenů, takže mnohé okolnosti povstání nejsou známy. Důležitým pramenem jsou zejména zápisy Cassia Diona o římských dějinách (kniha 69) a archeologické nálezy v jeskyních v okolí Mrtvého moře, obzvláště ve Vádí Murabba'at, kde se židovští povstalci v poslední zoufalé fázi ukryli a zanechali po sobě kromě běžných nástrojů také své mince a množství hebrejských, aramejských a řeckých rukopisů (vzácné jsou zejména Bar Kochbovy vlastnoruční dopisy).

Vývoj povstání 

Příčiny povstání nejsou zcela jasné, jednou z nich byl zřejmě plán císaře Hadriána na znovuvybudování zničeného Jeruzaléma v pohanské město Aelia Capitolina, ve kterém měl na místě zničeného chrámu stát Jovův chrám. Hadrián navíc zakázal Židům obřízku.

Do čela povstání se postavil Šimon bar Kozeba, který díky podpoře rabiho Akivy získal podporu židovských předáků. Se Šimonem byly spojovány mesiášské představy a bylo mu dáno nové přízvisko bar Kochba, což znamená „Syn hvězdy“. Když však byla rebelie Římany potlačena a mesiášské naděje zklamány, byl přejmenován na bar Koziba, tj. „Syn lži“. Mesiášské představy na jednu stranu přinesly velké sepětí povstalců a jejich houževnatý odpor, na druhou stranu však zapříčinily, že křesťané se od tohoto povstání distancovali.

Zprvu byli Židé velmi úspěšní – podařilo se jim dobýt Jeruzalém a velkou část území Judska. O závažnosti povstání hovoří i to, že k jeho potlačení vyslal Hadrián svého nejlepšího vojevůdce Sexta Julia Severa, který v bojích ztratil celou jednu legii. Římanům se však nakonec podařilo oblast zpacifikovat, vytlačili povstalce do Judské pouště, kde je nakonec pobili.

Výsledky války byly pro Židy hrozivé. Hadrián zakázal Židům jejich náboženství, popravoval jejich učence a zakázal vlastnit a užívat Tóru. Mnozí Židé byli odvedeni do otroctví. Na místě Jeruzaléma nechal postavit římské město Aelia Capitolina, do kterého byl Židům vstup zakázán a ve kterém byl vybudován chrám se dvěma sochami, jednou Jovovou, druhou vlastní, Hadriánovou. Judeu přejmenoval podle dávných Pelištejců na Palestinu, aby zahladil i sebemenší památku na židovské osídlení. Veškeré naděje, že Židé obnoví svůj stát, tak na dlouhá staletí vzaly za své.

Odkazy

Reference

Související články 
 První židovská válka

Externí odkazy 
 

 
Bar Kochba
Války starověkého Říma
Starověké dějiny Židů
Náboženství ve 2. století
Události 2. století
Edvard Outrata

Edvard Outrata (* 9. srpna 1936 Brno) je český politik. V letech 1993–1999 byl předsedou ČSÚ.

Jeho otec Eduard byl československý politik, účastník protinacistického odboje a ministr Československé exilové vlády v Londýně. Matka Emma, roz. Čepková, byla před svatbou v roce 1935 reprezentantkou ČSR v tenisu.

Biografie 
Edvard Outrata vystudoval VŠE (1954–1959) a po vojenské službě pracoval ve Výzkumném ústavu matematických strojů v Praze na vývoji software. Po okupaci ČSSR v srpnu 1968 odešel se svou ženou do Vídně a pak do Kanady, kde od roku 1969 pracoval ve statistickém úřadu Statistics Canada / Statistique Canada. Od roku 1984 byl šéfem odboru informatiky (a tím i členem vedení úřadu).

V roce 1993 odešel do důchodu a s manželkou Janou se vrátili do Prahy. Byl jmenován předsedou Českého statistického úřadu (ČSÚ), který se právě začal přizpůsobovat rozdělení Československa a vývoji tržní ekonomiky. Outrata zde zavedl postupy běžné v západních zemích (např. pravidelné zveřejňování statistických údajů v předem určené termíny, což omezuje možnost jejich využívání v politickém boji). Jako předseda ČSÚ se pravidelně účastnil zasedání vlády. O prázdninách 1999 rezignoval.

Na podzim 2000 byl zvolen ve volebním obvodě 17 (Praha 12) senátorem jako bezpartijní za tehdejší Čtyřkoalici (navrhla US). Spoluzaložil senátorský Klub otevřené demokracie, jehož byl i předsedou. Po senátních volbách v roce 2004 byl 15. prosince zvolen jedním ze čtyř místopředsedů Senátu. Edvard Outrata byl řadu let rovněž předsedou Evropského hnutí v ČR a do roku 2010 byl rovněž místopředsedou Mezinárodního Evropského hnutí se sídlem v Bruselu. Je jedním z prvních politiků, kteří začali zveřejňovat všechny své příjmy (vedle platů kanadská penze a výnosy z restitucí), jak vyžaduje zákon.

StB
V databázi Archivu bezpečnostních složek abscr.cz je Outrata, Eduard, datum narození 9.8.1936 uveden jako zaznamenán v Archivním protokolu agenturně operativních svazků, zaveden dne 8.4.1968 registrujícím útvarem I. správa MV (15. odbor), pod registračním číslem 10380 (archivní číslo 12469), s krycím jménem "Elliott".

Odkazy

Reference

Literatura 
 Marie Haisová: Celoživotní láska, Revue 50 plus 01/2011

Externí odkazy 
 
 Profil na stránkách Senátu ČR
 Výsledky hlasování ve volbách do Senátu

Senátoři Parlamentu České republiky
Místopředsedové Senátu Parlamentu České republiky
Předsedové Českého statistického úřadu
Absolventi Vysoké školy ekonomické v Praze
Narození v roce 1936
Žijící lidé
Muži
Čeští emigranti a exulanti
Narození v Brně
Agenti Státní bezpečnosti
Narození 9. srpna
Machačkala

Machačkala () je město v Rusku na břehu Kaspického moře, hlavní město Dagestánské republiky. Žije zde  obyvatel. Ve městě je jediný nezamrzající hlubokovodní přístav Ruska v Kaspickém moři.

Historie 

Machačkala byla založena v roce 1844 jako pevnost, roku 1857 získala status města. Původně se město jmenovalo Petrovskoje (rusky Петро́вское) po caru Petru Velikém, který ho navštívil v roce 1722. Roku 1857 byla přejmenována na Petrovsk-Port (rusky Петро́вск-Порт); o čtyři roky později – roku 1861 zde byla zahájena stavba přístavu, roku 1896 pak zavedena železnice. S rozvojem moderního průmyslu se začaly stavět rafinérie a další závody zpracovávající ropu. Po Říjnové revoluci se zde snažili bolševici získat moc, ale neúspěšně; bělogvardějci tak město drželi až do března roku 1920. Název Machačkala nese město až od roku 1921, podle revolucionáře Machomeda ali Dachadajeva, vulgo Machač. Roku 1970 byla postižena silným zemětřesením.

Doprava

Námořní přístav Machačkala 
Ve městě je námořní přístav, vlastněný státní akciovou společností Makchachkala Comercial Sea Port. Přístav má velký potenciál nejen pro Dagestán, ale pro celé Rusko. V roce 2019 prošlo přístavem přibližně 60 % veškerého nákladu přepravovaného v ruských přístavech v Kaspickém moři. V roce 2021 zahrnoval přístav Machačkala komplexy pro překládku suchého nákladu s kapacitou 3 miliony tun ročně, výrobky z ropy s kapacitou 7,9 milionu tun a kotviště pro všeobecný náklad a kontejnery s kapacitou 1,2 milionu tun, železniční a trajektový terminál s kapacitou 1,3 milionu tun a terminál pro přepravu obilí s kapacitou 0,5 milionu tun. 

V březnu 2021 prezident Dagestánu Sergej Melikov rozhodl, že ve spolupráci s ruskou vládou bude přístav zahrnut do privatizačního plánu, aby přilákal investora k rozvoji přístavu.

V období leden až září 2021 vzrostl počet zastávek lodí v námořním přístavu Machačkala o 24 % ve srovnání se stejným obdobím minulého roku. Nárůst souvisí s rybolovem šprotů v Kaspickém moři, kdy došlo k zečtyřnásobení počtu ulovených šprotů v celém Kaspickém moři.

V roce 2022 byl přístav Machačkala jediným ruským námořním přístavem v Kaspickém moři, který i přes sankce uvalené na Rusko po ruské invazi na Ukrajinu výrazně navýšil objem exportu nákladu. V období od ledna do května 2022 bylo vyexpedováno více než 95 tisíc tun obilí - zejména do Íránu. V srpnu 2022 se v přístavu začalo s překládkou mouky do Íránu.

Partnerská města 
  Aktau, Kazachstán
  Baku, Ázerbájdžán
  Balıkesir, Turecko
  La Roche-sur-Yon, Francie
  Ndola, Zambie
  Oldenburg, Německo
  Sfax, Tunisko
  Smoljan, Bulharsko
  Spokane, Washington, Spojené státy americké
  S’-pching, Čína
  Yalova, Turecko

Sport 
 FK Anži Machačkala

Galerie

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 
 https://web.archive.org/web/20050830072640/http://www.makhachkala.org/

 
Přístavní města Kaspického moře
Přístavní města v Rusku
Města v Dagestánu
Přejmenovaná sídla v Rusku
Hlavní města v Ruské federaci
Rýč

Rýč je zahradnický nástroj určený k obracení či k vyrývání zeminy. Práce prováděná rýčem se nazývá rytí, nebo rozrývání, přerývání, zarývání. Rýč s dlouhou úzkou čepelí se nazývá sakovák (na obr. vpravo) a používá se k výkopu základů, drenáží a podobně, kde nelze použít pro tento účel speciální druh bagru zvaný podkopovka. Nejčastěji má rýč kompaktní kovovou čepel z jednoho kusu kovu (obvykle bývá z ocelového plechu, užívána je i borová ocel) a dřevěnou nebo kompozitní násadu. Používají se také i speciální rýče velmi podobné klasickým vidlím. Jsou to rýče s několika plochými bodci, tzv. rycí vidle – hodí se zejména pro rytí těžších, vlhčích a tužších půd nebo jílovitých zemin.

Konec rukojeti ve tvaru písmene T nebo D umožňuje lepší úchop a účinnější obouručné působení na rýč. Čepel je na svém spodním konci naostřena, aby snadněji pronikala do zeminy. Vrchní část čepele bývá opatřena nášlapem a je tak možno o něj opřít chodidlo a zvýšit tlak na rýč, který se snáze zaryje do zeminy.

Obdobnými strojními zařízeními ručního rýče jsou bagry, oračky a různé kypřicí stroje. Strojním ekvivalentem drenážního rýče (sakováku) je rýhovač.

Externí odkazy 
 
 

Zahradnické nářadí
Morkovice-Slížany

Morkovice-Slížany () jsou město v okrese Kroměříž ve Zlínském kraji, 15 km jihozápadně od Kroměříže. Žije zde  obyvatel. Morkovice-Slížany vznikly v roce 1960 spojením obcí Morkovice a Slížany.

Historie 
Místo, kde se dnes město nachází, vykazuje známky osídlení již v mladší době kamenné. Morkovice se poprvé připomínají v roce 1222 (Morckwycz). Tehdy to bylo středověké městečko s tvrzí, vodním příkopem, soudem, pivovarem i trhy. Město mělo hrdelní právo, což připomíná pranýř nedaleko kostela. První zmínky o dnes barokním kostele jsou již ze 14. století.

Nejstarší zmínka o Slížanech se vztahuje k roku 1353 (de Slezan).

Od roku 1480 se Morkovice staly majetkem slavného a mocného šlechtického rodu ze Zástřizel.

V roce 1909 byla do Morkovic přivedena lokální železnice, roku 2005 byla zrušena.

Ke spojení obou vesnic došlo v roce 1960, od roku 2000 je obec Morkovice-Slížany povýšena na město. Dominantou obce je barokní kostel s prvky gotické architektury zasvěcený sv. Janu Křtiteli.

Obyvatelstvo

Struktura 
Vývoj počtu obyvatel za celou obec i za jeho jednotlivé části uvádí tabulka níže, ve které se zobrazuje i příslušnost jednotlivých částí k obci či následné odtržení.

Pamětihodnosti 

 Kostel Narození svatého Jana Křtitele v Morkovicích z roku 1389, později barokně přestavěn.
 Zámek Morkovice

Rodáci 
 Jan Opsimates (1568 – po 1620), českobratrský myslitel, cestovatel, vychovatel, exulant
 Theodor Martinec (1909–1989), profesor mikrobiologie, rektor Masarykovy univerzity (1959–1969), předseda Společnosti pro Moravu a Slezsko (1968–1969)

Partnerská města 
  Žitavany, Slovensko

Galerie

Odkazy

Reference

Literatura

Související články 
 Partyzánský oddíl Olga
 Morkovští ochotníci
 FC Morkovice
 Římskokatolická farnost Morkovice

Externí odkazy 
 
 
 Oficiální stránky
 Římskokatolická farnost Morkovice
 SDH Morkovice
 Košíkářské muzeum 
 František Kubíček: Paměti městečka Morkovic

 
Města na Moravě
Obce s pověřeným obecním úřadem
Obce v Česku se složeným názvem
Obce v okrese Kroměříž
Mikroregion Morkovsko
Města v okrese Kroměříž
Kemerovo

Kemerovo () je průmyslové město v sibiřské části Ruska. Nachází se severovýchodně od Novosibirsku na řece Tom. Je hlavním městem Kemerovské oblasti. Žije zde  obyvatel.

Historie 
Kemerovo vzniklo sloučením několika starších ruských osad. V 17. století bývala v místech pozdějšího města jen zastávka Verchotomskij Ostrog na cestě k pevnosti v Tomsku. Roku 1701 tu vznikla první osada Sčeglovo na levém břehu řeky. V roce 1859 zde už stálo několik vesnic: Jevsejevo, Krasnij Jar, Davidovo a další)

V roce 1721 tu bylo objeveno černé uhlí, ale první doly byly otevřeny až na počátku 20. století v roce 1907. O několik let později tu vznikla i chemická továrna. Díky výstavbě železnice došlo k rychlému růstu, a Kemerovo (tehdy ještě Šceglevo) získalo roku 1918 status města. Tehdy mělo okolo 20 000 obyvatel, do roku 1956 však jejich počet stoupl na 240 000 a v osmdesátých letech 20. století překonal půlmilionovou hranici. Název Kemerovo se používá od roku 1932. V roce 1943 se Kemerovo stalo oblastním městem.

V neděli 25. března 2018 došlo k požáru v obchodním centru Zimňaja Višňa v centru města, při kterém přišlo o život 64 osob.

Průmysl 
Díky ložiskům uhlí se průmysl ve městě i jeho okolí rychle rozvíjel. Byly vybudovány chemické a strojírenské závody; díky odbočce Transsibiřské magistrály jsou napojené na evropské Rusko i na Dálný východ. Po rozpadu Sovětského svazu některé z těchto podniků zkrachovaly a v Kemerovu vzrostla nezaměstnanost.

Partnerská města 
  Salgótarján, Maďarsko

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Webkamera umístěná na Divadelním náměstí v Kemerovu

 
Města v Kemerovské oblasti
Ásové

Ásové, staroseversky Æsir, jsou skupinou bohů v severské mytologii sídlící ve světě Ásgardu. Jedná se o válečnická a magická božstva známá pro svou znalost run a kouzelných zpěvů jako galdra-smidir („kouzlotepci“). Druhou skupinou božstev, spojenou především s plodností a bohatstvím, jsou Vanové, kteří kdysi s Ásy vedli válku, ale posléze se smířili a tři z Vanů: Njörd, Frey a Freya se usídlili v Ásgardu a jsou počítáni mezi Ásy.

Praotcem Ásů je Búri, kterého na počátku času svým jazykem vysvobodila z ledu kráva Audhumla, zplodil syna Bora a ten pak měl s thursyní Bestlou tři syny: Ódina, Viliho a Véa. Ódin se svými bratry zabil prvotního obra Ymiho, stvořil lidstvo a stal se vládcem bohů. Přestože jsou Ásové svým původem s „obry“ – jotuny a thursy – úzce spjati, jsou jejich hlavním nepřáteli, v poslední bitvě zvané Ragnarök se s nimi střetnou a většina jich zahyne.

Ásové jsou často zmiňováni společně s álfy, což může být částečně způsobeno potřebou aliterace, ale nejspíše také principiální podobností mezi těmito bytostmi. Společně a bez nějakého jasného odlišení se tak objevují ve Vědmině písni, Hávamálu, Grímnismálu, Lokasenně a dalších textech z Poetické Eddy.

Po Ásech je pojmenována runa ansuz ve starším futharku (jednom ze způsobů zápisu runových znaků) a také Ásatrú („víra v Ásy“), jedna z forem germánského novopohanství.

Seznam Ású 
Ve výčtu Ású, bohů v Gylfiho oblouznění (jedna z částí Prozaické Eddy) je uvedeno čtrnáct bohů a čtrnáct bohyň:

A zvlášť ještě dvě bohyně:
 Sól
 Bil

V Jazyce básnickém (další z částí Prozaické Eddy) je uveden odlišný seznam, který některá božstva vynechává, navíc uvádí boha Hönira a bohyně Idunn, Gerd, Sygin a Nannu. Kromě toho je k Ásům řazen také moudrý Mími a zjevně k nim také náleží Ódinovi bratři: Vili, Vé a Lóður.

Příslušnost některých těchto božstev mezi Ásy je však problematická. Njörd, Frey a Freya náleží původem mezi Vany, Freyova manželka Gerd mezi jotuny a Loki je po otci jotunem.

Etymologie 
Staroseverské označení těchto božstev zní Æsir („Ásové, bohové“), zatímco singulár zní áss („Ás, bůh“), femininum je ásynja („bohyně“), plurál ásynjur („bohyně“). John Lindow považuje za možnou etymologii z výrazu pro „dech“ a navrhuje možné spojení těchto božstev s životem a životní silou. Jiné etymologie spojují jejich jméno se suverenitou a vázáním. Ve staroseverštině existuje též homonymum ass („nosník, trám, pilíř“) a někteří badatelé z toho důvodu shledávají souvislost jména Ású s dřevěnými idoly bohů. Termín lze nalézt již v raných runových nápisech, ze staroangličtiny je doloženo příbuzné os („bůh, božstvo“), z gótšiny latinizované anses („polobozi“). Snorri Sturluson, autor Mladší Eddy, spojil jméno Ásové lidovou etymologií s Asií a severská božstva chápal jako zbožštěný lid původem z Asie.

Reference

Externí odkazy 
 

Severští bohové
Forseti

Forseti (v překladu „Předsedající“ či „Ten, kdo stojí v čele“) je v severské mytologii jeden z Ásů. Jedná se o boha spravedlnosti, míru a pravdy, tvůrce a ochránce zákonů. Dokáže utišit každý svár či hádku a je patronem všech diplomatů a vyjednávačů. Je synem Baldra a Nanny. Jeho sídlem je Glitnir, zářící síň se stříbrnou střechou a zlatými sloupy, kde soudí spory mezi ostatními bohy i lidmi.

Když se přiblíží ragnarök, zruší Ódin jeho právo soudit lidi a nabádat je k míru. Jako jeden z mála bude moci po ragnaröku opustit germánské podsvětí Helheim. Forseti společně s Ódinovými syny Hödem a Baldrem vytvoří radu bohů a zaslouží se o vznik nového světa. V kůře stromu najde ženu a muže, kteří jako jediní z lidí přežili ragnarök a založí nové lidské pokolení.

Střediskem Forsetiho kultu byla svatyně na ostrově Heligoland v Severním moři, vyvrácená fríským misionářem Liutgerem kolem roku 791.

Externí odkazy 
 

Severští bohové
Beverly Hills 90210

Beverly Hills 90210 je americký televizní seriál natáčený v letech 1990–2000. Byl stvořen dvojicí producentů – Aaronem Spellingem a Darrenem Starem. Příběh vypráví o životě party mladých, většinou bohatých lidí ze známého města Beverly Hills u Los Angeles.

Dne 27. února 2019 bylo oznámeno, že stanice FOX objednala šest nových dílů. Seriál se bude jmenovat 90210. Je potvrzeno, že si v hodinových dílech zahrají Jason Priestley, Jennie Garth, Ian Ziering, Gabrielle Carteris, Brian Austin Green a Tori Spelling. Taky se v něm objeví herečka Shannen Doherty.

Děj 
Rodina Walshových se přestěhuje z Minneapolis na americkém středozápadě do kalifornského Beverly Hills. Rodiče – Jim a Cindy Walshovi – jsou ztělesním staromódních představ a ideálů: on živí rodinu, ona se pilně stará o domácnost. Jejich děti, dvojčata Brenda a Brandon, to ale mají těžší. Jsou vytrženi ze svého domácího, trochu provinčního prostředí a snaží se zapadnout mezi bohaté a světaznalé spolužáky na West Beverly Hills High. Brenda se nejvíce spřátelí s krásnou, ale namyšlenou Kelly a s nejistou Donnou. Postupně se seznamují i s dalšími spolužáky: Steve je Kellyin arogantní bývalý přítel a adoptivní syn televizní hvězdy, Dylan náladový surfař, do kterého se zamiluje Brenda, Andrea patrně nejchytřejší dívka ve škole a nováček David, který prostě jen chce, aby ho každý měl rád. Společně prožívají v nelehkém období dospívání přátelství, lásky, rozchody, zklamání a další životní situace…

Postavy

Vysílání

Reference

Externí odkazy 
 

Americké teenagerské televizní seriály
Americké dramatické televizní seriály
Americké mýdlové opery
Televizní seriály vysílané od roku 1990
Televizní seriály vysílané do roku 2000
Televizní seriály televize Fox
Televizní seriály Darrena Stara
Beverly Hills 90210 (franšíza)
Lunární kalendář

Lunární kalendář je kalendář, tedy způsob cyklického počítání času, který se zakládá na pozorování měsíčních cyklů. Byl převážně používán společnostmi před zemědělstvím. Používá ho dodnes například islámský kalendář.

Jelikož pro pozorovatele ze Země trvá jeden měsíční cyklus, tj. nejčastěji od novu do novu, přibližně 29,5 dne (přesně 29,530588 dne, viz Synodický měsíc), trvá tolik i jeden kalendářní měsíc. Začátek nového měsíce se dá přesně vypočítat, nicméně staré kalendáře byly založeny na pozorování a měsíc začínal obvykle tehdy, když byl při západu slunce spatřen první srpek nového měsíce. Tato praxe zůstala v některých lunárních kalendářích, např. v islámském, dodnes.

Lunární rok odpovídá hodně přibližně roku solárnímu a má 12 měsíců.

12 měsíců (měsíčních cyklů) má celkem 354 dní, rok jich má však 365,25 dní. Lunární rok je tedy kratší než solární. Tento rozdíl více než 11 dní způsobuje posun začátku roku vždy o přibližně 11 dní dopředu. Proto v lunárním kalendáři neexistují „zimní měsíce“ nebo „letní měsíce“; každý měsíc se v průběhu doby může ocitnout v libovolném ročním období.

Protože je islámský kalendář kratší o 11,2425 dní než civilní (gregoriánský), každých cca 32,5 roku ho předběhne o jeden rok.

Odkazy 


Reference

Související články 
 Kalendář
 Solární kalendář
 Lunisolární kalendář

Externí odkazy 
 

Kalendářní systémy
Chronologie
Subjekt

Subjekt (lat. subiectum, doslova podklad; překlad řec. hypokeimenon, podstata) může znamenat:

 subjekt (filosofie) – poznávající a myslící osobu jako protějšek k objektu
 podmět – v gramatice
 právní subjekt – nositel práv a povinností (viz právní osobnost)
 subjekt mezinárodního práva – stát nebo mezinárodní organizace
 osoba – v psychologii nebo sociologii
 hospodářský subjekt – korporace, obchodní společnost 
 daňový subjekt – dle českého práva fyzická, nebo právnická osoba povinná platit daň

Externí odkazy
ISO 3166-2:MQ

Kódy ISO 3166-2 pro Martinik neidentifikují žádné regiony.

Související články 
 .mq, doména nejvyššího řádu Martiniku
 ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
 ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na internetu.

MQ
Francie
Martinik
ISO 3166-2:YT

Kódy ISO 3166-2 pro Mayotte neidentifikují žádné regiony.

Související články 
 ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
 ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na internetu.

YM
Francie
Mayotte
ISO 3166-2:MC

Kódy ISO 3166-2 pro Monako identifikují 17 městských čtvrtí (stav v roce 2015).

Seznam kódů 
 MC-CO La Condamine  
 MC-FO Fontvieille  
 MC-JE Jardin Exotique  
 MC-CL La Colle  
 MC-GA La Gare  
 MC-SO La Source  
 MC-LA Larvotto  
 MC-MA Malbousquet  
 MC-MO Monaco-Ville  
 MC-MG Moneghetti  
 MC-MC Monte-Carlo  
 MC-MU Moulins  
 MC-PH Port-Hercule  
 MC-SR Saint-Roman  
 MC-SD Sainte-Dévote  
 MC-SP Spélugues  
 MC-VR Vallon de la Rousse

Odkazy

Související články 
 .mc, doména nejvyššího řádu Monaka.
 ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
 ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na internetu.

Externí odkazy 

MC
Monako
Solární kalendář

Solární (sluneční) kalendář je druh kalendáře založený na vzájemném pohybu Slunce a Země. Mezi solární kalendáře se řadí např. kalendář gregoriánský (i juliánský).

Solární kalendář je založen na výpočtech a snaží se ideálně přiblížit době oběhu slunce po ekliptice mezi dvěma jarními body. Pro běžného pozorovatele je to téměř totéž, jako oběh Země okolo Slunce, resp. návrat Slunce na stejné místo na obloze (tj. tropický rok), pokud ignorujeme odchylky způsobené precesí. Tím, že se solární kalenář řídí délkou tropického roku, nejlépe souhlasí s pravidelným cyklem ročních období. Jeho nevýhodou je, že není slučitelný s přirozenou délkou měsíčního cyklu, takže délky jeho 12 měsíců jsou dány dohodou.

Jelikož tropický rok má celkem přibližně 365,2422 dní, je potřeba upravit délku roku tak, aby odpovídala celým dnům. Tento problém řeší juliánský i gregoriánský kalendář systémem tzv. přestupných let, při nichž se k počtu 365 dnů připojuje jeden den navíc, čímž se vyrovnává celkový počet dnů.

Odkazy

Související články 
 Lunární kalendář
 Lunisolární kalendář

Externí odkazy 
 

Kalendářní systémy
Chronologie
ISO 3166-2:MS

Kódy ISO 3166-2 pro Montserrat neidentifikují žádné regiony (stav v roce 2015).

Související články 
 ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
 ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na internetu.

MS
Geografie Spojeného království
ISO 3166-2:NR

Kódy ISO 3166-2 pro Nauru identifikují 14 regionů (stav v roce 2015).

Seznam kódů 
 NR-01 Aiwo
 NR-02 Anabar
 NR-03 Anetan
 NR-04 Anibare
 NR-05 Baiti
 NR-06 Boe
 NR-07 Buada
 NR-08 Denigomodu
 NR-09 Ewa
 NR-10 Ijuw
 NR-11 Meneng
 NR-12 Nibok
 NR-13 Uaboe
 NR-14 Yaren

Související články 
 .nr, doména nejvyššího řádu Nauru
 ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
 ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na internetu.

NR
Nauru
ISO 3166-2:NE

Kódy ISO 3166-2 pro Niger identifikují 7 regionů a hlavní město (stav v roce 2015). První část (NE) je mezinárodní kód pro Niger, druhá část sestává z jednoho písmene identifikujícího region.

Seznam kódů
 NE-1 Agadez
 NE-2 Daffa
 NE-3 Dosso
 NE-4 Maradi
 NE-5 Tahoua
 NE-6 Tillabéry
 NE-7 Zinder
 NE-8 město Niamey

Související články
ISO 3166-2, seznam kódů územně správních celků všech zemí.
ISO 3166-1, seznam kódů všech zemí, používaných současně jako jejich doménová jména na  internetu.

NE
Niger
Trojany (Kralovice)

Trojany (původně Trojerovice) je vesnice v severní části okresu Plzeň-sever, část města Kralovice, 5 km západně od Kralovic. Katastrální území Trojany u Mladotic zaujímá rozlohu 863,83 ha. V roce 2011 zde trvale žilo 47 obyvatel.

Historie 
Ves založil v roce 1696 plaský opat Ondřej Trojer na zpustlých pozemcích vesnic Doubravice, Šebíkov a částečně i Újezdu, podle zakladatele byla nazvána Trojerovicemi, později dnešními Trojany. Ves získala i některé z pozemků zaniklé vsi Újezd. Opat nechal vystavět 6 statků (přidělené byly Pavlu Urbanovi, Matěji Benešovi, Janu Kováři, Janu Fránovi, Janu Sebránkovi a Adamu Melicharovi), každý ze sedláků musel 3 dny týdně robotovat s potahem v hospodářském dvoře Olšany. Trojerovi nástupci založené statky dělili, aby získali více pracovníků, a tak se k roku 1780 připomíná 17 chalupníků.

Opat Fortunát Hartmann nechal v místní oboře (jihovýchodně od vsi) roku 1758 postavit Olšanskou myslivnu, jeho opatský znak se dochoval na studnici.

Po zrušení plaského kláštera Josefem II. v roce 1785 přešla ves do správy náboženského fondu, od kterého ji v dražbě roku 1826 získal kníže Metternich. Roku 1899 byla nedaleko Olšanské myslivny vybudována zastávka Trojany na železniční trati Rakovník–Mladotice, aby šlo vytěžené dřevo z okolních lesů lépe převážet.

Památky 
Malá pravidelná svažující se náves je obklopena několika usedlostmi, nejzajímavější je č.p. 11 s roubeným patrovým špýcharem s malou pavlačí. Na návsi stoji zděná čtyřboká kaple z 19. století se sanktusníkem na vrcholu, ve spodní části návsi je pamětní kříž.

Okolí 
Trojany sousedí s Bukovinou na severovýchodě, Mariánským Týncem na východě, s hospodářským dvorem Sechutice a dále vesnicemi Hadačka a Výrov na jihovýchodě, s Mladoticemi na západě a s Řemešínem na severozápadě. Pod vsí pramení Trojanský potok, nedaleko Olšanské myslivny je rybník Oborák.

Odkazy

Reference

Literatura 
 Irena Bukačová, Jiří Fák, Karel Foud: Severní Plzeňsko I; Nakladatelství Českého lesa, Domažlice 2001, 
 Karel Rom: Představujeme obce regionu: Trojany; In: Kronika regionu – Kralovicko, Manětínsko, Plasko, roč. 2. (2003/2004), č. 8, s. 2.

Externí odkazy 
 
 Sbor dobrovolných hasičů Trojany

Vesnice v okrese Plzeň-sever
Kralovice
Sídla v Rakovnické pahorkatině