alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Galaxie Slunečnice

Galaxie Slunečnice (také Messier 63, M63 nebo NGC 5055) je spirální galaxie v souhvězdí Honicích psů. Má hvězdnou velikost +8,6m a od Země je vzdálena přibližně 29 milionů světelných let. Objevil ji Pierre Méchain 14. června 1779. Spolu s Vírovou galaxií a několika menšími galaxiemi tvoří skupinu galaxií M 51.

Pozorování 

M63 se dá na obloze celkem snadno vyhledat, protože leží 1,5° severně od řetízku hvězd 19, 20 a 23 CVn, které leží asi 4° severovýchodně od hvězdy Cor Caroli (α Cvn). Za zvláště průzračných nocí se dá pozorovat i triedrem, ve kterém vypadá jako rozptýlená skvrna bez středového zhuštění. Malý dalekohled o průměru 60 až 80 mm ji ukáže jako velmi pohlednou skvrnu velkou několik úhlových minut a dalekohledem o průměru 150 mm jsou viditelné i její okrajové oblasti. Při průměru dalekohledu 300 mm začíná jádro galaxie vypadat zrnitě a mohou být vidět i dvě ramena ve formě dvou výstupků, které z jádra vychází východním a západním směrem.

M63 má velkou severní deklinaci, proto je v mnoha oblastech severní polokoule cirkumpolární, a to v místech severně od střední Evropy a v části severní Ameriky. Naopak na jižní polokouli je viditelná pouze do středních zeměpisných šířek mírného pásu, téměř až do střední Argentiny. Nejvhodnější období pro její pozorování na večerní obloze je od ledna do srpna.

Historie pozorování 
M63 je prvním objektem hlubokého vesmíru, který objevil Pierre Méchain. Tuto galaxii objevil 14. června 1779 a ještě téhož dne to oznámil svému kolegovi Charlesi Messierovi, který ji zapsal do svého katalogu. Messier ji popsal jako slabou mlhovinu bez hvězd, která při sebemenším rušivém osvětlení přestává být vidět. Naopak William Herschel zaznamenal, že je velmi jasná, protažená od severozápadu na jihovýchod, má délku 9 až 10 úhlových minut a má výrazné jádro. Její spirální vzhled rozeznal až William Parsons.

Vlastnosti 
M63 je spirální galaxie typu Sbc, která má neobvyklý spirální vzhled. Název Slunečnice získala díky velkému počtu úseků, na které jsou její ramena rozdělena. Navíc jsou tato ramena těsně navinuta kolem jádra a obsahují velký počet oblaků mezihvězdného prachu. Vzdálenost této galaxie od Země se odhaduje na přibližně 29 milionů světelných let, ale předchozí odhady uváděly až 37 milionů světelných let. Od Země se vzdaluje rychlostí kolem 500 km/s.
Celková hmotnost galaxie je zhruba 80 až 140 miliard hmotností Slunce a její průměr přibližně 90 000 světelných let je srovnatelný s průměrem Mléčné dráhy.

Spolu s Vírovou galaxií a několika dalšími galaxiemi tvoří skupinu galaxií M 51, která je pravděpodobně podskupinou patřící k sousední skupině galaxií M 101, které vévodí galaxie Větrník.

Na konci května 1971 byla v jejích ramenech objevena supernova typu Ia s označením SN 1971I, která dosáhla hvězdné velikosti 11,5.

Reference

Literatura

Knihy

Mapy hvězdné oblohy 
  - Atlas hvězdné oblohy volně stažitelný ve formátu PDF.

Externí odkazy 
 
 
 
 
 
 
 

M063
5055
Messier 063
Slunečnice
Skupina galaxií M 51
Blahoslavení

Blahoslavení (v originále La santa piccola) je italský hraný film z roku 2021, který režírovala Silvie Brunelli podle vlastního scénáře. Snímek měl světovou premiéru na filmovém festivalu v Benátkách dne 8. září 2021.

Děj 
V neapolské čtvrti Sanità se během církevního svátku malá Annaluce stane hrdinkou, když v jejích dlaních obživne omráčená holubice, což se v očích všech jeví jako zázrak.

Holčička žije v malém bytě se svou matkou a starším bratrem Linem, který jako poslíček živí rodinu. Lino tráví svůj volný čas s kamarádem Mariem.

Farář daruje rodině posvěcenou sochu Madony z Lurd a lidé z okolí začnou projevovat úctu „malé světici“, takže se jejich byt zakrátko promění v poutní místo.

Lino to všechno považuje za vykořisťování své malé sestry, která však skutečně projevuje hlubokou víru a vřele vítá věřící, kteří se s ní modlí.

Lino s Mariem si jako přivýdělek prostituuje se staršími ženami a homosexuály. V těchto dobrodružstvích se projeví Mariova sexuální přitažlivost k Linovi, který ale není gay.

Annaluce upadne do jakési mystické extáze. Lino, otřesený zjištěním, že je Mario do něj zamilovaný, je odhodlaný vrátit svou malou sestru zpět do normálního života. Zničí sochu Panny Marie a hodí z okna všechny votivní dary. Dívka se opravdu probere z polovědomého stavu, zatímco množství darovaných peněz, které Lino také vyhodil z okna „malé světice“, utvrdí chudé lidi ze sousedství, že opět způsobila další zázrak.

Obsazení

Reference 

Filmy odehrávající se v Neapoli
Italské dramatické filmy
Filmy z roku 2021
Filmy s křesťanskou tematikou
Filmy s LGBT tématem
Middlesbrough FC

Middlesbrough FC (celým názvem: Middlesbrough Football Club) je anglický fotbalový klub, který sídlí ve městě Middlesbrough v nemetropolitním hrabství North Yorkshire. Založen byl v roce 1876. Od sezóny 2017/18 působí v EFL Championship (2. nejvyšší soutěž). Klubové barvy jsou červená a bílá.

Největšího úspěchu dosáhl v sezoně 2005/06, kdy se sice tak tak prokousal přes čtvrtfinále i semifinále Poháru UEFA, ale zvládl to a mohl nastoupit do finále proti španělskému klubu Sevilla FC. Tam už tolik štěstí neměl a když prohrával 0:2, tak vrhl všechny síly do útoku a protivník to ztrestal dalšími dvěma brankami.

Své domácí zápasy odehrává na stadionu Riverside Stadium s kapacitou 34 742 diváků.

Získané trofeje 

 EFL Cup ( 1× )
 2003/04
 FA Amateur Cup ( 2× )
 1894/95, 1897/98

Významní hráči 
 George Elliott (1909–1925)
 George Camsell (1925–1939)
 Wilf Mannion (1936–1954)

Umístění v jednotlivých sezonách 

Stručný přehled

Zdroj: 

 1889–1897: Northern Football League
 1897–1899: Northern Football League (Division One)
 1899–1902: Football League Second Division
 1902–1924: Football League First Division
 1924–1927: Football League Second Division
 1927–1928: Football League First Division
 1928–1929: Football League Second Division
 1929–1954: Football League First Division
 1954–1966: Football League Second Division
 1966–1967: Football League Third Division
 1967–1974: Football League Second Division
 1974–1982: Football League First Division
 1982–1986: Football League Second Division
 1986–1987: Football League Third Division
 1987–1988: Football League Second Division
 1988–1989: Football League First Division
 1989–1992: Football League Second Division
 1992–1993: Premier League
 1993–1995: Football League First Division
 1995–1997: Premier League
 1997–1998: Football League First Division
 1998–2009: Premier League
 2009–2016: Football League Championship
 2016–2017: Premier League
 2017– : English Football League Championship

Jednotlivé ročníky

Zdroj: 

Legenda: Z – zápasy, V – výhry, R – remízy, P – porážky, VG – vstřelené góly, OG – obdržené góly, +/- – rozdíl skóre, B – body, červené podbarvení – sestup, zelené podbarvení – postup, fialové podbarvení – reorganizace, změna skupiny či soutěže

Účast v evropských pohárech

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
  

 
Anglické fotbalové kluby
Fotbalové kluby založené v roce 1876
Sport v Middlesbroughu
Saharon Šelach

Saharon Šelach (hebrejsky: שהרן שלח, narozený 3. července 1945 v Jeruzalémě) je izraelský matematik.

Je profesorem matematiky na Hebrejské univerzitě v Jeruzalémě a na Rutgersově univerzitě v New Jersey, USA. Jeho oborem je matematická logika, především teorie modelů a teorie množin.

Doposud (2012) publikoval asi 1000 matematických děl, z toho přibližně 500 spolu s asi 220 kolegy.

Je ženatý a se ženou Jael má tři děti. Jeho otec Uriel byl politický aktivista a básník (pseudonym Jonatan Ratoš), odtud neobvyklé jméno Saharon (Srpek luny).

Externí odkazy 
 
 Archív děl Saharona Šelacha

Izraelští matematici
Židovští matematici
Teoretici množin
Matematici 20. století
Matematici 21. století
Izraelští logici
Matematičtí logici
Sabrové
Izraelští Židé
Židé v Britském mandátu Palestina
Absolventi Hebrejské univerzity v Jeruzalémě
Pedagogové na Hebrejské univerzitě v Jeruzalémě
Nositelé Wolfovy ceny za matematiku
Nositelé Izraelské ceny
Členové Izraelské akademie věd a klasického vzdělávání
Narození v roce 1945
Narození 3. července
Narození v Jeruzalémě
Muži
Žijící lidé
Pakt o stabilitě a růstu

Pakt o stabilitě a růstu je dohoda mezi členy eurozóny ohledně koordinace jejich rozpočtových politik tak, aby případnými vysokými schodky státních rozpočtů nebo vysokými veřejnými dluhy neohrožovaly stabilitu eura a nezvyšovaly inflaci v eurozóně. Tato dohoda se částečně vztahuje i na země Evropské unie, které nepřijaly euro jako svou měnu.

Současné zásady:
 schodek veřejných financí nesmí překročit 3 % HDP
 veřejný dluh musí být menší než 60 % HDP nebo se musí snižovat

Pokud hrozí, že nějaká země nedodrží tyto podmínky, může být Evropskou komisí napomenuta. Pokud tyto podmínky ani poté nedodrží, musí vypracovat plán, jakým způsobem je chce v budoucnu zase dosáhnout. Jestliže ani poté nepostupuje podle tohoto plánu, mohou z toho vyplývat následující sankce:

 peněžní sankce ve výši 0,2–0,5 % HDP země v závislosti na závažnosti porušení dohody
 Rada může požadovat složení určité peněžní částky, která se zemi vrátí, až bude zase splňovat kritéria Paktu o stabilitě a růstu
 země může být vyzvána, aby před vydáním dluhopisů zveřejnila veškeré údaje o této emisi
 Evropská investiční banka může být vyzvána, aby změnila svoji výpůjční politiku vůči této zemi

Tyto sankce se neuplatňují v případě mimořádné události (např. přírodní katastrofa) nebo dlouhotrvající hospodářské krize. O sankcích rozhoduje dvoutřetinovou většinou hlasů Rady, dotyčná země nemá při tomto rozhodování žádný hlas.

Pakt o stabilitě a růstu byl některými evropskými politiky kritizován, že nerespektuje přirozené hospodářské cykly – například Romano Prodi, bývalý předseda Evropské komise, ho nazval jako „stupidní“. Podle některých ekonomických teorií jsou v recesích potřeba vyšší veřejné výdaje jako impuls pro ekonomiku, mají však za následek zvyšování rozpočtového schodku. Později se ukázalo, že Pakt je v podstatě nepoužitelný proti schodkům velkých zemí jako Francie a Německo, ačkoliv právě ony jej v minulosti vehementně prosazovaly.

Především na popud Francie a Německa, které dlouhodobě porušovaly tříprocentní pravidlo, se Rada Evropské unie v březnu 2005 dohodla na nových pravidlech Paktu o stabilitě a růstu: zvětšil se počet možností, kdy lze překročit tříprocentní deficit veřejných financí a období než EU přistoupí k sankcím se prodloužilo. Toto bylo velice kritizováno menšími státy, které se snažily udržet schodky svých rozpočtů ve stanovených mezích za cenu velkých obětí.

Euro
Ondrej Nepela

Ondrej Nepela (22. ledna 1951 Bratislava – 2. února 1989 Mannheim, Německo) byl československý krasobruslař.

Biografie 
Ondrej Nepela začal bruslit v 7 letech, jeho trenérkou byla Hilda Múdra. Trénovala ho 15 let a pod jejím vedením se stal osminásobným mistrem ČSSR, pětinásobným mistrem Evropy, trojnásobným mistrem světa, akademickým mistrem světa, i olympijským vítězem. Třikrát se zúčastnil zimních olympijských her. Debutoval jako třináctiletý v Innsbrucku 1964 (22. místo), v Grenoblu 1968 skončil osmý. Vrcholem jeho kariéry byl zisk zlaté olympijské medaile v Sapporu 1972.

Krasobruslení naplňovalo jeho život, obětoval mu takřka všechno, bylo mu podřízeno téměř celé jeho dětství. Dlouhá léta trénoval už od šesti hodin ráno na ledě, následovala škola a pak zase trénink. Až do maturity se ale účastnil řádně školní docházky a nepožíval žádné mimořádné úlevy. S výjimkou jízdy na koni se o žádný jiný sport nezajímal.

Nepelovou krasobruslařskou předností byly povinné cviky, ovšem i ve volných jízdách se prezentoval velmi dobře. Jako slabinu lze nejspíše označit jeho menší schopnost improvizace. Za sportovní úspěchy mu bylo uděleno ocenění Nejlepší československý sportovec roku 1971. Po skončení amatérské kariéry v roce 1973 účinkoval 13 let jako profesionální krasobruslař v lední revue Holiday on Ice. Po jejím ukončení získal trenérskou licenci a pracoval v Západním Německu. V Mannheimu trénoval německou krasobruslařku Claudii Leistnerovou, která se roku 1988 stala mistryní Evropy.

Ondrej Nepela zemřel na rakovinu lymfatických uzlin ve věku 38 let v Německu. Stal se prvním známým sportovcem, který podlehl infekci HIV. Soudobá média v Československu však příčinu jeho smrti tabuizovala, stejně jako jeho homosexuální orientaci.

Na jeho památku je od roku 1991 pořádán v Bratislavě mezinárodní krasobruslařský závod Nepela Memorial. Dne 21. prosince 2000 byl Ondrej Nepela v celostátní anketě vyhlášen nejúspěšnějším slovenským sportovcem 20. století, cenu za něj převzala jeho bývalá trenérka Hilda Múdra. Dne 21. ledna 2011 byl na mistrovství Evropy v Bratislavě znovu otevřen zrekonstruovaný zimní stadion nesoucí jeho jméno. Roku 2019 byl Nepela uveden do World Figure Skating Hall of Fame ve World Skating Museum v americkém Colorado Springs.

Úspěchy

Biografické filmy 
 Ondrej Nepela (Juraj Jakubisko, 1973, SFÚ, 22 minut)
 Příběhy slavných: O co tančil Ondrej Nepela (K. Vondrová, 2007, ČT, 52 minut)

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Největší československý krasobruslař na Stream.cz
  
 

Českoslovenští krasobruslaři
Slovenští krasobruslaři
Slovenští trenéři
Českoslovenští olympijští vítězové
Olympijští vítězové v krasobruslení
Gayové
LGBT sportovci
LGBT Slováci
Narození 22. ledna
Narození v roce 1951
Úmrtí 2. února
Úmrtí v roce 1989
Zemřelí na AIDS
Muži
Sportovec roku – jednotlivci
Narození v Bratislavě
Úmrtí v Mannheimu
Osobnosti na slovenských poštovních známkách
Thomas Telford

Thomas Telford (9. srpna 1757 Westerkirk, Skotsko – 9. září 1834) byl skotský stavební inženýr, architekt, kameník, dále stavitel silnic, mostů a kanálů. Poté, co se etabloval jako inženýr silničních a kanálových projektů ve Shropshire, navrhl řadu projektů ve svém rodném Skotsku včetně přístavů a tunelů. Později byl prvním předsedou Institution of Civil Engineers, v jehož čele stál po 14 let až do smrti.

Život 
Thomas Telford se narodil ve skotském Westerkirku. Vyučil se kameníkem a pracoval na různých stavbách v Edinburghu, Londýně a v portsmouthských docích. V roce 1787 se stal stavebním inženýrem veřejných prací v hrabství Shropshire. V roce 1790 byl pověřen první samostatnou velkou prací, kterou byl most přes řeku Severn v Montfordu (Montford Bridge).

Ellesmerský kanál 
Velkým úspěchem se stal Ellsmereský kanál, průplav spojující uhelné doly a železárny ve Wrexhamu s Chesterem a Shrewsbury. Součástí této stavby je jeden z technických divů průmyslové revoluce – Pontcysyllteský akvadukt, překlenující údolí řeky Dee. Je 305 m dlouhý a má 19 litinových oblouků. Koryto kanálu bylo konstruováno z litinových desek spojovaných rybinovou drážkou a zpevněných cementem. Kanál je dodnes v provozu a plavba po něm patří k nezapomenutelným turistickým zážitkům.

Kaledonský kanál 

Po dokončení Ellsmerského kanálu se Telford vrátil do rodného Skotska a řídil stavbu Kaledonského kanálu, který mimo jiné prochází jezerem Loch Ness. Mezi jeho další proslulé stavby patří visutý most Menai Suspension Bridge (1819–1826) spojující ostrov Anglesey s pevninou ve Walesu a londýnské doky (Katherine's Docks 1824–1828). Byl rovněž významným stavitelem britské silniční sítě. Za svůj život postavil více než 1000 mil silnic (např. Londýn – Holyhead).

Externí odkazy 
 
 https://web.archive.org/web/20140427230011/http://www.spartacus.schoolnet.co.uk/
 http://www.bridgemeister.com/

Skotští architekti
Stavební inženýři
Členové Královské společnosti
Narození 9. srpna
Narození v roce 1757
Úmrtí 9. září
Úmrtí v roce 1834
Pohřbení ve Westminsterském opatství
Muži
Narození ve Skotsku
Osobnosti průmyslové revoluce
Členové Royal Society of Edinburgh
Ben Bova

Benjamin William Bova (8. listopadu 1932 Filadelfie, Pensylvánie – 29. listopadu 2020 Naples) byl americký spisovatel science fiction.

Ve svém rodném městě se také v roce 1953 oženil s Rose Cucinottou a v roce 1954 získal bakalářský titul (B.S.) z žurnalistiky na Tempel University. Patnáct let pracoval v leteckém průmyslu. Již v této době začal psát SF: první knihou byla The Star Conquerors v roce 1959, jeho první povídka A Long Way Back se objevila v roce 1960. Od roku 1971 do roku 1978 byl editorem časopisu Analog Science Fiction, během této doby získal šestkrát cenu Hugo pro nejlepšího profesionálního editora. Poté přešel do časopisu Omni, kde zůstal až do roku 1982.

Vyučoval sci-fi na Harvardu a přednášel v newyorském Haydenově planetáriu. Bova psal o technice pro projekt Vanguard (konstrukce první americké umělé družice Vanguard I) a byl marketingovým manažerem Avco Everett Research Laboratory, kde se setkal s mnoha špičkovými vědci v oborech laserů, umělých srdcí a dalších pokročilých technologií. Byl emeritním prezidentem Národní vesmírné společnosti (National Space Society – NSS) a prezidentem SFWA (Science-fiction and Fantasy Writers of America).

Dílo

Grand Tour 
Planety
 Mars, Paseka, 1995,  (Mars, 1992)
 Moonrise, 1996
 Moonwar, 1998
 Return to Mars, 1999
 Venus, 2000
 Jupiter, 2001
 Saturn, 2002
 Mercury, 2005
 Titan, dosud nevyšlo
The Asteroid Wars
 The Precipice, 2001
 The Rock Rats, 2002
 The Silent War, 2004
 Powersat, 2005

Exiles 
 Exiled from Earth, 1971
 Flight of Exiles, 1972
 End of Exile, 1975

Kinsman 
 Millenium, 1976
 Kinsman, 1979

Orion 
 The Star Conquerors, 1959
 Star Watchman, 1964
 The Dueling Machine, 1969
 As on a Darkling Plain, 1972
 Escape Plus, 1984
 Orion, 1984
 Vengeance of Orion, 1988
 Orion in the Dying Time, 1990
 Orion and the Conqueror, 1994

Privateers 
 Empire Builders, 1985
 Privateers, 1985

Voyagers 
 Voyagers, 1981
 The Alien Within, 1986
 Star Brothers, 1990

Další romány 
 THX 1138, 1971 — podle filmu THX 1138
 The Starcrossed, 1975
 The Multiple Man, 1976
 Colony, 1978
 Test of Fire, 1982
 The Winds of Altair, 1983
 The Astral Mirror, 1985
 Test of Fire, 1985
 City of Darkness, 1986
 Prometheans, 1986
 Star Peace: Assured Survival, 1986
 Battle Station, 1987
 Welcome to Moonbase, 1987
 The Peacekeepers, 1988
 Cyberbooks, 1989
 Future Crime, 1990
 The Trikon Deception, 1992 — spoluautor William Pogue
 Sam Gunn, Unlimited, 1992
 Triumf, Paseka, 1994,  (Triumph, 1993) — román z alternativní historie, kde se Winston Churchill rozhodl zabít Stalina o tom, jak to provést, kdo by pak dobyl Berlín a jaké by to mělo následky.
 Death Dream, 1994
 The Watchmen, 1994
 Brothers, 1995

Ocenění 
 Cena Hugo
 1974, 1975, 1975, 1976, 1977, 1978 – profesionální editor

Externí odkazy 
 
 
 
 Bibliografie na ISFDB – anglicky
 Životopis na Locus Online – anglicky
 Životopis na NSS – anglicky

Američtí spisovatelé science fiction
Narození v roce 1932
Narození 8. listopadu
Narození ve Filadelfii
Úmrtí v roce 2020
Úmrtí 29. listopadu
Zemřelí na covid-19 v USA
Muži
Dikyan

Dikyan je jednou z několika kyanových sloučenin. Tyto sloučeniny se vyznačují buď jednomocným zbytkem –CN nebo aniontem CN−. Volný radikál nemůže ovšem existovat, ale je známa sloučenina dikyan, jejíž vzorec je (CN)2. Atomy uhlíku jsou v ní spojeny trojnými vazbami s atomy dusíku.

Vlastnosti 
Dikyan je jedovatý plyn, který voní po hořkých mandlích. Jeho teplota varu je -20,7 °C. Dobře se rozpouští ve vodě a v ethanolu. Jeho spalováním za zvýšeného tlaku s kyslíkem lze dosáhnout namodralého plamene, jehož teplota je asi 4 800 °C (s ozónem pak ještě lehce vyšší). Dikyan je tak uváděn jako plyn s druhou nejvyšší teplotou hoření (po dikyanoacetylenu).

Příprava 
Nejsnadněji se dikyan připravuje reakcí koncentrovaných roztoků síranu měďnatého a kyanidu draselného, přičemž v první fázi přípravy vzniklý kyanid měďnatý se v druhé fázi samovolně rozloží:

1. Cu2+ + 2CN− → Cu(CN)2

2. 2Cu(CN)2 → 2CuCN + (CN)2

Dikyan lze také získat rozkladem kyanidu rtuťnatého:

Hg(CN)2 → Hg + (CN)2

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 

Jedy
Kyanidy
Nitrily
Konya

Konya [konja] (řecky Ικονιον, Ikonion, latinsky Iconium) je město v Turecku, ležící ve středoturecké nížině. Konya měla v roce 2014 1 220 795 obyvatel; město je zároveň správní centrum stejnojmenné provincie, nejrozlehlejší v celém Turecku. Konya byla také významným střediskem súfijů.

Historie 
Lokalita Çatal Hüyük, 40 km jihovýchodně od Konye, je světoznámým archeologickým nalezištěm; byly zde odkryty pozůstatky sídliště ze 7. tisíciletí př. n. l.. Podle Skutků apoštolů, jedné z knih Bible, navštívili Ikonion svatý Pavel a svatý Barnabáš. Mezi lety 1097 a 1243 byla Konya hlavním městem Seldžuků, i když bylo v některých letech obsazeno armádami křižáckých výprav – v roce 1097 Godfreyem z Bouillonu a roku 1190 Fridrichem Barbarossou.

Mezi lety 1205 a 1239 dosáhla Konya největšího středověkého významu a zároveň zbohatla. To bylo v době, když seldžučtí sultáni drželi celou Anatolii, Arménii a na čas dobyli i Krym. Roku 1219 do města přišli uprchlíci z Persie, v té době pokořené mongolskými vojsky. Mongolové však při svém postupu dále na západ neušetřili ani Konyu, a obsadili ji v roce 1243; Seldžukové se stali vazaly mongolské říše. Na přelomu 13. a 14. století ještě nakrátko obnovili svou moc, ale roku 1328, bylo seldžucké panství dobyto Karamanovci, kteří Konyi vládli dalších sto let. Až roku 1420 byla Konya obsazena osmanskou říší, ta z ní v roce 1453 učinila centrum provincie Karaman.

Významné stavby 
 Mevlanovo mauzoleum (mauzoleum perského mystika Džalál ad-Dína Rúmího)
 Katarayská medresa (dnes muzeum)

Partnerská města 
  Bârlad, Rumunsko
  Tetovo, Severní Makedonie
  Verona, Itálie
  Sarajevo, Bosna a Hercegovina
  Paříž, Francie
  Los Angeles, Kalifornie, USA
  Tijuana, Baja California, Mexiko
  Santiago de Chile, Chile
  Tabríz, Írán
  Khoy, Írán
  Qom, Írán
  San'á, Jemen
  Si-an, Čína
  Multán, Pákistán
  Silét, Bangladéš

Související články 
 Tramvajová doprava v Konyi
 Vysokorychlostní trať#Turecko
 Letiště Konya (LTAN)

Externí odkazy 
 
 http://www.konya.gov.tr (turecky)
 středověké architektury 

Konya (provincie)
Města v Turecku
Města na hedvábné stezce
Amharština

Amharština (amharsky አማርኛ) je semitský jazyk používaný na severu Etiopie, kde jde o oficiální jazyk. Mimo Etiopii amharštinu používá 2,7 milionů emigrantů (zejména v Egyptě, Izraeli, Švédsku, Rusku, v Kanadě a na východě Číny).

Příklady

Číslovky

Vzorový text 
Otče náš (modlitba Páně):
 Besemayati yemitinori ābatachini hoyi, simihi yik’edesi.
 Menigišitihi timit’a, fek’adihi besemayi inide honechi
 inidīhu bemidiri tihuni.
 Yeʾileti inijerachinini zarē sitʾeni.
 Inyami degimo yebedelunini yik’iri inideminili
 bedelachinini yiki’ri beleni.
 Kekifumi ādineni inijī wede fetena ātagibani. Āmēni.

Odkazy

Související články 
 Etiopské písmo

Externí odkazy 
 
 Mikeš, Pavel. Amharské těžkosti. 1994 – online 

Jihosemitské jazyky
Živé jazyky
Jazyky Afriky
Leopold II. (rozcestník)

Leopold II. je jméno těchto panovníků a dalších osob:

Císař
 Leopold II. (1747–1792) – císař Svaté říše římské, uherský a český král v letech 1790–1792

Král
 Leopold II. Belgický (1835–1909) – belgický král v letech 1865–1909

Velkovévoda
 Leopold II. Toskánský (1797–1870) – toskánský velkovévoda 1824–1849 a 1849–1859

Vévoda
 Leopold II. Habsburský (1328–1344) – rakouský vévoda

Kníže
 Leopold II. Anhaltsko-Desavský (1700–1751) – kníže Anhaltska-Desavska 1747–1751, pruský vojevůdce
 Leopold II. z Lippe (1796–1851) – kníže z Lippe 1802–1851

Markrabě
 Leopold II. Babenberský, též Luitpold († 1095) – rakouský markrabě 1075–1095

další osoby
 Leopold II. Sedlnický (1787–1871) – slezský šlechtic z rodu Sedlnických z Choltic, vratislavský biskup v letech 1836–1840
 Leopold II. Fridrich z Egkhu a Hungersbachu (1696–1760) – hrabě, olomoucký biskup v letech 1758–1760

Podobné rozcestníky 
 Leopold I. (rozcestník)
 Leopold III.
 Leopold IV.
 Leopold V.

Rozcestníky - panovník
Antalya

Antalya, dříve známá také jako Adalia, je město a přístav nacházející se na tureckém pobřeží Středozemního moře, na Turecké riviéře s přibližně 1,1 milionem obyvatel. Město je centrem a sídlem stejnojmenné provincie a turistickým letoviskem. Je to třetí nejnavštěvovanější město světa podle počtu mezinárodních příletů (k roku 2012).

Historie 
Antalya byla založena jako Attaleia pergamonským králem Attalem II. ve 2. století př. n. l.; v celé provincii je také mnoho měst z dob starověké Lýkie, Pamfýlie a Pisídie.

Město se dostalo pod osmanskou nadvládu nejprve na konci 14. století na krátkou dobu a poté nakonec natrvalo v roce 1426. Nicméně až do poloviny 20. století nikdy nedosáhlo nad úroveň malého města. Důvodem byl fakt, že větší obchodní trasy se městu většinou vyhýbaly. Významný byl nicméně obchod s Kyprem, také se zde nacházela loděnice. V 16. století zde vypuklo povstání.

Na konci první světové války bylo město s jeho okolí přislíbeno Itálii, nicméně toto nakonec nebylo uskutečněno a Antalya se stala součástí Turecké republiky. V 80. letech 20. století došlo k prudkému rozvoji turistického ruchu. V roce 1985 zde byla otevřena zóna volného obchodu. Má rozlohu 607 130 m2 a je jednou z dvaceti jedna tohoto typu v Turecku.

Části města 
Díky unikátní kombinaci historických památek a příjemného středomořského pobřeží je Antalya ideálním turistickým letoviskem, často nazývaným jako „centrum tureckého turismu“. Mezi přístavem a žijícím centrem města se nachází Kaleici, staré město postavené ještě v dobách řeckého osídlení Antalyi. Mezi starými domy jsou úzké dlážděné uličky. Přestože jsou ve městě nyní hlavně hotely a obchody pro turisty, stále jsou zde velmi dobře patrné stopy po Byzantincích, Římanech a Seldžucích. Velká část nalezených archeologických vykopávek je umístěna v Archeologickém muzeu.

Ekonomika 

Významný je místní přístav. Okolo dvou třetin obchodu je realizováno se zeměmi Evropské unie. V okolní krajině se pěstuje řada zemědělských plodin, včetně subtropických a tropických (např. citrusy, banány).

Významné stavby 
 Kaleici – Starý přístav
 Park Karaalioglu
 Yivli Minare – Flétnový minaret
 Kesik Minare – Useknutý minaret
 Üçkapılar – Hadriánova brána (v tureckém překladu „Tři brány“)
 Mešita Tekeli Mehmeta Paši – vybudovaná v 18. století v městské části Kalekapisi

Partnerská města 
  Austin, USA
  Bat Jam, Izrael
  Čeboksary, Rusko
  Famagusta, Severní Kypr
  Chaj-kchou, Čína
  Čondžu, Jižní Korea
  Kazaň, Rusko
  Malmö, Švédsko
  Mostar, Bosna a Hercegovina
  Norimberk, Německo
  Rostov na Donu, Rusko
  Taldykorgan, Kazachstán

Reference

Externí odkazy 
 
 Průvodce městem (anglicky)
 Oficiální stránky města

 
Antalya (provincie)
Přístavní města Středozemního moře
Přístavní města v Turecku
Giuseppe Maria Palatucci

Giuseppe Maria Palatucci OFM Conv. (25. dubna 1892, Montella – 31. března 1961, Campagna) byl františkánský duchovní, biskup města Campagna a zachránce tisíců Židů před holokaustem.

Život 
Mladý Giuseppe Maria Palatucci záhy vstoupil k minoritům a 29. května 1915 se stal řádovým knězem. 20. září 1937 jej papež Pius XI. jmenoval biskupem Campagna. Vysvěcen a slavnostně uveden do úřadu byl 28. listopadu téhož roku, jeho hlavním světitelem byl kardinál Alessio Ascalesi.

Biskup Palatucci se účastnil za druhé světové války velkolepého projektu na záchranu Židů. Jeho synovec Giovanni Palatucci byl policejní důstojník, velitel policie ve městě Fiume. To se plnilo obrovským množstvím uprchlíků, včetně velkého množství Židů, kteří měli být vytříděni a deportováni do německých vyhlazovacích táborů, na což měl mladý Palatucci dohlížet.

Ten však namísto toho využil své pozice k likvidaci evidence o židovských uprchlících, které pak s falešnými doklady posílal do střední Itálie, kde pro ně biskup Palatucci nejprve sám z diecézních prostředků a posléze s vědomím a finanční podporou papeže Pia XII. zřizoval chráněné uprchlické tábory. Celkem se v nich zachránilo přes 5000 Židů. Jeho synovec, který se i jinak účastnil protinacistického odboje, byl nakonec odhalen jako nepřítel Říše a zemřel v koncentračním táboře v Dachau.

Odkazy

Reference

Související články 
 Giovanni Palatucci
 Diecéze Campagna

Externí odkazy 
 G. M. Palatucci na Catholic Hierarchy
 Přetisk článku z Jerusalem Post
 Článek na Catholic Culture
 Padre Giuseppe Maria Palatucci

Zachránci Židů za holokaustu
Italští římskokatoličtí biskupové
Minorité
Narození v roce 1892
Úmrtí v roce 1961
Muži
Finský záliv

Finský záliv (, ,  Finskij zaliv) je záliv ve východní části Baltského moře mezi Estonskem na jihu (kraje Ida-Virumaa, Lääne-Virumaa, Harjumaa, Läänemaa, Hiiumaa) a Finskem na severu (provincie Kymenlaakso, Uusimaa a Vlastní Finsko) a zasahuje na východě k Petrohradu v Leningradské oblasti Ruska.

Číselné údaje 
Je 390 km dlouhý a 70 (u vstupu) až 130 km (u Narvy) široký. Celkově zabírá rozlohu asi 29 500 km², což je asi 7 % rozlohy Baltského moře. Maximálně je hluboký 100 m u vstupu. Na východ hloubka klesá na 20 až 30 m západně od ostrova Kotlin. Východně od něj hloubka nepřekračuje 5 m. V Něvské zátoce dosahuje 3 až 4 m s výjimkou mořského kanálu, který spojuje petrohradský přístav s hlubinami dostatečnými pro námořní lodě.

Pobřeží 
Severní břeh je velmi členitý, skalnatý, s množstvím ostrovů a skalisek. Východní a jižní břeh jsou převážně nížinné, složené z měkkých hornin. K nim pak méně nebo více blízko (místy až k zálivu) postupují základní horniny, které vytvářejí vysoký a srázný svah (Baltsko-ladožská terasa).

Zátoky a přítoky 
Něvská zátoka ve východní části je od roku 2011 oddělena Petrohradskou hrází od zbytku zálivu. Ústí do něj řeka Něva. Na severu leží Vyborský záliv a na jihu se do pevniny zařezávají Koporský záliv, Lužská zátoka (ústí do něj Luga) a Narvský záliv (ústí do něj Narva).

Ostrovy 
V zálivu je mnoho ostrovů (nepočítaje skaliska). Největší jsou Kotlin (s pevností Kronštadt), Moščnyj, Velký Tjuters, Malý Tjuters, Sommers, Gogland, Naissaar, Osmussaar. U břehů je mnoho mělčin oplývajících rybami.

Vlastnosti vody 
Průměrná teplota vody na povrchu je v zimě okolo 0 °C, v srpnu 15 °C u vstupu do zálivu a 17 °C i více v Něvské zátoce. U dna je teplota 2 až 3 °C. Ledová pokrývka se objevuje u břehů na konci listopadu na východě a v polovině prosince na západě a tání začíná na západě na konci dubna a mezi skalisky končí v první polovině května. Slanost vody je na povrchu 3 až 6 ‰, v Něvské zátoce 2 ‰ i méně. Úroveň hladiny vykazuje pod vlivem větru a atmosférického tlaku silné výkyvy. K obzvláště velkým vzestupům hladiny (150 až 410 cm) dochází v Něvské zátoce a způsobují povodně v Petrohradě.

Přístavy 
Hlavní přístavy na břehu jsou Petrohrad, Vyborg (Rusko), Tallinn (Estonsko), Helsinky, Kotka (Finsko).

Chráněné oblasti 
Největšími chráněnými oblastmi jsou Národní park Lahemaa (Lahemaa rahvuspark) na estonském pobřeží východně od Tallinnu a mořský Národní park Východní Finský záliv (Itäisen Suomenlahden kansallispuisto) u finského města Kotka.

Literatura

Externí odkazy 
 
 

 
Zálivy v Baltském moři
Mezinárodní zálivy v Evropě
Zálivy ve Finsku
Vlastní Finsko
Uusimaa
Kymenlaakso
Zálivy v Rusku
Geografie Leningradské oblasti
Zálivy v Estonsku
Ida-Virumaa
Lääne-Virumaa
Harjumaa
Läänemaa
Hiiumaa (kraj)
Vodstvo tvořící estonsko-ruskou státní hranici
Finsko-ruská státní hranice
Oxid xenoničelý

Oxid xenoničelý (XeO4) je žlutá, krystalická, silně nestabilní sloučenina vzácného plynu xenonu s kyslíkem. Molekula má tvar tetraedru. Oxid xenoničelý je jedním z pěti známých oxidů s prvkem v nejvyšším oxidačním čísle (ještě jsou známy oxid osmičelý, rutheničelý, iridičelý a hassičelý).
 
Její explozivní rozklad nastává při teplotě -35,9 °C, který je zároveň její sublimační teplotou a teplotou tání.

 
 Oxid xenoničelý se rozkládá na xenon a kyslík.

Metody přípravy 
Sloučeninu lze připravit například reakcí pevného xenoničelanu barnatého Ba2XeO6 se studenou koncentrovanou kyselinou sírovou za vzniku síranu barnatého, přičemž jako přechodná sloučenina vzniká nejprve kyselina xenoničelá (přesněji tetrahydrogenxenoničelá) H4XeO6, která se okamžitě dále rozpadá podle rovnice:

 

 

Další možnou metodou přípravy je disproporcionace xenonanů na xenoničelan a xenon:

 .

Jinou uváděnou reakcí je oxidace xenonanů ozonem:

 .

Externí odkazy 
 

Xenoničelé sloučeniny
Xenoničelý
Lípa u Zelených

Lípa u Zelených je památný strom u vsi Mokrosuky, severozápadně od Sušice. Přibližně šestisetletá lípa velkolistá (Tilia platyphyllos) roste na západním okraji vsi před bývalým hospodářstvím (dnes rekreační chalupou) u silnice na Hory Matky Boží.

Základní údaje 
 název: Lípa u Zelených
 výška: 23 m (1977), 25 m (1998), 27 m (2004)
 obvod: 837 cm (1977), 850 cm (1998), 835 cm (2004)
 věk: 535 let (~2001)
 zdravotní stav: 2 (1977), 3 (1998)
 sanace:

Stav stromu a údržba 
Mohutné kořenové náběhy připomínají chůdy a přerůstají nízkou zídku terasy. Podepírají mohutný dutý kmen, ve kterém je malá kaplička. Povrch je boulovitý, na boulích pokrytý spícími pupeny. V roce 2004 byly na kořenových nábězích pozorovány plodnice václavky Armillaria mellea

Lípa je chráněna od roku 1978 pro svůj vzrůst, věk a jako krajinná dominanta.

Historie a pověsti 
Lípa je rodovým stromem spjatým s hospodářství u Pavlíčků. Za války bylo dutiny v kmeni využíváno k úschově obilí.

Jeden z místních pánů sídlících na tvrzi se rozzlobil, když zjistil, že se jeho dcera zamilovala do obyčejného nevolníka, a dceru vyhnal. Časem se mu po ní začalo trochu stýskat, později ji začal hledat a když se jednou vracel z hledání po lesích, spatřil dceru u lípy, během chvilky se však rozplynula. Občas ji u lípy zahlédl ještě později, ale vždy jen jako mlhavé zjevení.

Další zajímavosti 
Lípě byl věnován prostor v pořadu České televize Paměť stromů, konkrétně v dílu č. 14: Stromy pohádek a tajemných sil.

Památné a významné stromy v okolí 
 Dub u Mokrosuk
 Lípa nad Lešišovem

Galerie

Odkazy

Reference

Literatura

Související články 
 Seznam památných stromů v okrese Klatovy

Externí odkazy 
 

Památné lípy velkolisté v Česku
Památné lípy v okrese Klatovy
Památné stromy v Šumavském podhůří
Rodové stromy
Paměť stromů
Mokrosuky
Newcastle United FC

Newcastle United FC (celým názvem: Newcastle United Football Club) je anglický fotbalový klub, který sídlí ve městě Newcastle upon Tyne v metropolitním hrabství Tyne and Wear. Založen byl v roce 1892 po fúzi klubů Newcastle East End FC a Newcastle West End FC. Je to jeden z nejtradičnějších fotbalových klubů celé Anglie. Newcastle vyhrál čtyřikrát nejvyšší soutěž a šestkrát FA Cup. Nejúspěšnější byl v letech 1904 až 1910. V roce 2007 jej odkoupil britský miliardář Mike Ashley. Jeho největší rival je Sunderland.

Nejlepší střelec historie klubu je Alan Shearer s 206 góly. V tomto týmu působili také dva fotbalisté z České republiky: brankář Pavel Srniček a obránce David Rozehnal.

Své domácí zápasy odehrává na stadionu St James' Park s kapacitou 52 354 diváků.

Získané trofeje

Vyhrané domácí soutěže 

 First Division / Premier League ( 4× )
 1904/05, 1906/07, 1908/09, 1926/27
 FA Cup ( 6× )
 1909/10, 1923/24, 1931/32, 1950/51, 1951/52, 1954/55
 Community Shield ( 1× )
 1909

Vyhrané mezinárodní soutěže 

 Veletržní pohár ( 1× )
 1968/69
 Pohár Intertoto ( 1× )
 2006

Soupiska 
K 4. září 2023

Na hostování

Významní hráči 
 Hughie Gallacher (1925–1930)
 Jackie Milburn (1943–1957)
 Alan Shearer (1996–2006)

Umístění v jednotlivých sezonách 

Stručný přehled

Zdroj: 

 1892–1893: Northern Football League
 1893–1898: Football League Second Division
 1898–1934: Football League First Division
 1934–1948: Football League Second Division
 1948–1961: Football League First Division
 1961–1965: Football League Second Division
 1965–1978: Football League First Division
 1978–1984: Football League Second Division
 1984–1989: Football League First Division
 1989–1992: Football League Second Division
 1992–1993: Football League First Division
 1993–2009: Premier League
 2009–2010: Football League Championship
 2010–2016: Premier League
 2016–2017: English Football League Championship
 2017– : Premier League

Jednotlivé ročníky

Zdroj: 

Legenda: Z - zápasy, V - výhry, R - remízy, P - porážky, VG - vstřelené góly, OG - obdržené góly, +/- - rozdíl skóre, B - body, červené podbarvení - sestup, zelené podbarvení - postup, fialové podbarvení - reorganizace, změna skupiny či soutěže

Poznámky:
 1892/93: Klub uspěl v hlasování o vstup do Football League (rozšíření Second Division).

Účast v evropských pohárech

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Informace o stadionu: FotbaloveStadiony.cz 
 Oficiální stránky 

 
Sport v Newcastle upon Tyne
Anglické fotbalové kluby
Fotbalové kluby založené v roce 1892
Vítězové Intertoto Cupu
Souostroví

Souostroví (někdy též archipel, archipelag nebo archipelagus) znamená v zeměpise skupinu ostrovů, které k sobě patří.

Výraz archipel se pak v širším slova smyslu používá jako místní označení celé řady souostroví (nejčastěji se pod tímto souhrnným názvem rozumí souostroví v Egejském moři mezi Krétou a Malou Asií, tedy Kyklady, Severní a Jižní Sporady a Dodekaneské ostrovy).

Největším souostrovím je dle rozlohy i dle populace Indonésie s více než sedmnácti tisíci ostrovy.

Typy souostroví 

Souostroví může být několika typů:

 oceanické ostrovy
 fragmenty kontinentů
 kontinentální souostroví
 umělé (uměle vytvořené) souostroví

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 

 
Geologická terminologie
Geomorfologie
Ostrovy
Portsmouth FC

Portsmouth FC (celým názvem: Portsmouth Football Club) je anglický fotbalový klub, který sídlí ve městě Portsmouth v nemetropolitním hrabství Hampshire. Založen byl v roce 1898. Od sezóny 2017/18 působí v EFL League One (3. nejvyšší soutěž).

Z českých hráčů zde dvě sezóny (2003–2005) odehrál Patrik Berger. V zimě 2008 sem na půlroční hostování zamířil český útočník Milan Baroš. V sezóně 2007/08 vyhrál FA Cup. V ročníku 2009/10 bylo Portsmouthu odečteno 9 bodů kvůli přechodu pod nucenou finanční správu a klub sestoupil do druhé nejvyšší soutěže. Po sezóně 2012/13 sestoupil až do třetí nejvyšší soutěže.

Své domácí zápasy odehrává na stadionu Fratton Park s kapacitou 21 178 diváků.

Získané trofeje 

 First Division / Premier League ( 2× )
 1948/49, 1949/50
 FA Cup ( 2× )
 1938/39, 2007/08
 Community Shield ( 1× )
 1949
 EFL Trophy ( 1× )
 2018/19

Úspěchy v domácích pohárech 

Zdroj: 

 FA Cup
 Vítěz: 1938/39, 2007/08
 EFL Cup
 Čtvrtfinále: 1960/61, 1985/86, 1993/94, 2004/05, 2009/10
 EFL Trophy
 Vítěz: 2018/19

Umístění v jednotlivých sezonách 

Stručný přehled

Zdroj: 

 1899–1911: Southern Football League (Division One)
 1911–1912: Southern Football League (Division Two)
 1912–1920: Southern Football League (Division One)
 1920–1924: Football League Third Division South
 1924–1927: Football League Second Division
 1927–1959: Football League First Division
 1959–1961: Football League Second Division
 1961–1962: Football League Third Division
 1962–1976: Football League Second Division
 1976–1978: Football League Third Division
 1978–1980: Football League Fourth Division
 1980–1983: Football League Third Division
 1983–1987: Football League Second Division
 1987–1988: Football League First Division
 1988–1992: Football League Second Division
 1992–2003: Football League First Division
 2003–2010: Premier League
 2010–2012: Football League Championship
 2012–2013: Football League One
 2013–2016: Football League Two
 2016–2017: English Football League Two
 2017– : English Football League One

Jednotlivé ročníky

Zdroj: 

Legenda: Z - zápasy, V - výhry, R - remízy, P - porážky, VG - vstřelené góly, OG - obdržené góly, +/- - rozdíl skóre, B - body, červené podbarvení - sestup, zelené podbarvení - postup, fialové podbarvení - reorganizace, změna skupiny či soutěže

Účast v evropských pohárech

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
  

 
Anglické fotbalové kluby
Fotbalové kluby založené v roce 1898
Puk

Kotouč, hovorově pojmenováván puk (někdy též nazývaný touš), je drobný předmět tvaru velmi plochého válce, který se nejčastěji používá ke hře při ledním hokeji. Slovo puk pochází z anglického puck.

Lední hokej 
Počátky ledního hokeje byly spojeny sice s postupně zakulacujícími se dřevěnými destičkami a jejich jinými náhradami v podobě plechovek i zmrzlého koňského trusu, ale dnešní hokejové puky bývají zhotoveny z vulkanizované pryže. Vznikají při teplotách nad 150 °C a tlaku stovek atmosfér. Puk má zhruba průměr 76,2 milimetrů (3 palce anglické míry), výšku 25,4 mm (1 palec anglické míry) a hmotnost od 156 do 170 gramů, ovšem tyto parametry mohou být mírně pohyblivé a liší se třeba pro žákovské kategorie. Kromě rozměrů musí puk zároveň vyhovovat celé řadě požadavků na jeho vlastnosti (elastičnost, tvrdost, odrazivá schopnost…). Pro každé utkání jich musí být k dispozici dostatek, protože mnohdy několik z nich skončí v hledišti, což může být vzhledem k rychlosti, jakou někdy dosahuje vystřelený puk (160 km/h), i smrtelně nebezpečné. Puky si někdy berou jako suvenýr někteří hráči, když vstřelí nějaký významný gól své kariéry. Vyráběny jsou i suvenýry v podobě puků (skleněné, přívěšky…).

Některé významné akce Mezinárodní hokejové federace (IIHF) poslední doby (zimní olympijské hry, mistrovství světa, mezinárodní turnaje) se odehrály s puky valašského výrobce Gufex v Kateřinicích, protože nezanechávají veskrze žádné stopy na mantinelech a plexisklech.

Podvodní hokej 
V podvodním hokeji se puk podobá tomu z ledního hokeje, ale má olověné jádro, zbytek je z teflonu, plastu nebo gumy. Díky tomu je dostatečně těžký, aby se v bazénu potopil a byl zároveň šetrný k bazénovým dlaždicím během hry.

Výrobci puků (lední hokej) 
Neúplný seznam známých bývalých či současných výrobců puků:
  Gufex - Olympiáda 1998, 2002, 2006 a 2018. Od roku 1999 každé mistrovství světa.
  Rubena - Olympiáda 2014.
  Vegum Dolné Vestenice
  In Glas Co.
  Sher-Wood
  Converse
  HockeyShot
  Spalding
  Xiamen Yin Hua Silicone Rubber Products Co., Ltd.
  Xiamen Deng Hong Silica Gel Product Co., Ltd.
  Xiamen Ijetech Industry & Trade Co. Ltd

Reference

Externí odkazy 
 
 

Hokejová výstroj
West Bromwich Albion FC

West Bromwich Albion FC (celým názvem West Bromwich Albion Football Club, zkráceně též WBA či West Brom) je anglický fotbalový klub, který sídlí ve městě West Bromwich v metropolitním hrabství West Midlands. Založen byl v roce 1878 pod názvem West Bromwich Strollers FC. Svůj současný název nese od roku 1880. V sezóně 2021/22 působí v EFL Championship (druhé nejvyšší soutěži v Anglii).

Své domácí zápasy odehrává na stadionu The Hawthorns s kapacitou 26 850 diváků.

Historické názvy 

Zdroj: 

 1878 – West Bromwich Strollers FC (West Bromwich Strollers Football Club)
 1880 – West Bromwich Albion FC (West Bromwich Albion Football Club)

Získané trofeje 

 First Division / Premier League ( 1× )
 1919/20
 FA Cup ( 5× )
 1887/88, 1891/92, 1930/31, 1953/54, 1967/68
 EFL Cup ( 1× )
 1965/66
 Community Shield ( 2× )
 1920, 1954

Soupisky 
6. března 2021

Hráči na hostování

Významní hráči 
 Ronnie Allen (1950–1961)
 Tony Brown (1963–1980)

Umístění v jednotlivých sezonách 

Stručný přehled

Zdroj: 

 1888–1892: Football League
 1892–1901: Football League First Division
 1901–1902: Football League Second Division
 1902–1904: Football League First Division
 1904–1911: Football League Second Division
 1911–1927: Football League First Division
 1927–1931: Football League Second Division
 1931–1938: Football League First Division
 1938–1949: Football League Second Division
 1949–1973: Football League First Division
 1973–1976: Football League Second Division
 1976–1986: Football League First Division
 1986–1991: Football League Second Division
 1991–1992: Football League Third Division
 1992–1993: Football League Second Division
 1993–2002: Football League First Division
 2002–2003: Premier League
 2003–2004: Football League First Division
 2004–2006: Premier League
 2006–2008: Football League Championship
 2008–2009: Premier League
 2009–2010: Football League Championship
 2010–2018: Premier League
 2018–2020 : English Football League Championship
 2020 -     : Premier League

Jednotlivé ročníky

Zdroj: 

Legenda: Z – zápasy, V – výhry, R – remízy, P – porážky, VG – vstřelené góly, OG – obdržené góly, +/- – rozdíl skóre, B – body, červené podbarvení – sestup, zelené podbarvení – postup, fialové podbarvení – reorganizace, změna skupiny či soutěže

Účast v evropských pohárech

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
  

 
Anglické fotbalové kluby
Fotbalové kluby založené v roce 1878
Sport ve West Midlands (hrabství)
Nasum

Nasum byla švédská grindcore kapela založená v roce 1992. Kapela se rozpadla po smrti Mieszka Talarczyka v zimě 2004.

Sestava 
 Urban Skytt - kytara
 Mieszko Talarczyk - kytara/zpěv
 Jon Lindquist - bass/zpěv
 Anders Jakobson - bubny

Diskografie 
 „Blind World“, split 7" EP with Agatochles (Poserslaughter)
 Really Fast vol 9, comp LP (Really Fast)
 Grindwork, comp MCD (Grindwork Productions)
 „Smile When You're Dead“, split 7" EP with Psycho (Ax/ction)
 „Domedagen“, demo (self released)
 „Industrislaven“, MCD (Poserslaughter)
 „World In Turmoil“, 7" (Blurred)
 „The Black Illusions“, split 7" EP with Abstain (Yellow Dog)
 Regressive Hostility, comp CD (Hostile Regression)
 In Defense of Our Future - A Tribute to Discharge, LP/CD (Distortion)
 „Inhale/Exhale“, CD (Relapse)
 „Inhale/Exhale“, LP (Distorion/Relapse)
 Untitled 7" - bonus with „Inhale/Exhale“ LP (Distorion/Relapse)
 Contaminated, comp CD (Relapse)
 „The Nasum Campaign“, split 7" EP with Warhate (Relapse)
 Relapse Winter 2000 sample, promo comp CD (Relapse)
 „Human 2.0“, CD (Relapse)
 „Human 2.0“, LP (Distortion/Relapse)
 „Human 2.01“, CD (Ritual/Howling Bull) - Japan edition
 „The Bloodbath is Coming“, comp 7" EP (Putrid Filth Conspiracy)
 Untitled split 7" EP with Asterisk* (Black Mask Collective/Busted Heads/Putrid Filth)
 Requiems of Revulsion - A Tribute to Carcass, comp CD (Death Vomit)
 Untitled split 7" EP with Skitsystem (No Tolerance)
 Polar Grinder, comp LP (Putrid Filth/Manufactured cR)
 Collapsed, comp CD (Ritual/Howling Bull)
 „Helvete“, LP/CD (Relapse)
 „Helvete“, CD (Ritual/Howling Bull) - Japan edition
 „Shift“, CD (Burning Heart) - World edition
 „Shift“, CD (Relapse) - US edition
 „Shift“, CD (Ritual/Howling Bull) - Japan edition
 „Shift“, LP (No Tolerance/Burning Heart)
 „Grind Finale“, 2xCD (Relapse)

Švédské grindcoreové hudební skupiny
Hudební skupiny 1990–1999
Hudební skupiny 2000–2009
Hudební skupiny zaniklé v roce 2005
Interdikt

Interdikt (z lat. inter-dicere, zakázat) znamená zákaz účasti na svátostech a je to druhý nejtěžší církevní trest kanonického práva (po exkomunikaci). Potrestaný interdiktem nesmí sloužit mši ani žádné jiné bohoslužby, ani při nich nesmí asistovat. Nesmí udělovat svátosti a svátostiny, svátosti pak nesmí ani přijímat. Interdikt je definován v kodexu kanonického práva, kánonech 1331 a 1332.

Historie 
Kromě současného osobního interdiktu, který postihuje jednotlivé osoby nebo skupiny (ale na rozdíl od exkomunikace nevylučuje z církve), starší kanonické právo rozlišovalo ještě lokální interdikt jako zákaz bohoslužeb v určitém místě, např. městě nebo kostele, a generální interdikt pro celou diecézi nebo zemi. Užíval se jako papežský trest zejména za vraždu kněze, ale také proti vzpurným panovníkům, biskupům nebo jiným významným osobám, postihoval však všechny věřící určité oblasti.

Největšího významu dosáhl interdikt, známý od raného středověku, ve 12.–15. stol. jako nástroj moci papežů a biskupů (např. 1208 interdikt na Anglii, 1302 na Budín, 1324 na Francii, 1412 na Prahu).

Lokální i generální interdikt mohl být vyvolán také tím, že panovník, biskup nebo teolog byl postižen slavnostní klatbou (anathéma). Ve městě, kde odsouzený žil, byly zakázány všechny církevní obřady a udělování jakýchkoli svátostí.

Současnost 
Dnes platné kanonické právo katolické církve z roku 1983 již nezná lokální interdikt. Osobní interdikt nastupuje latae sententiae po některých činech, jako např. fyzický útok na biskupa či sloužení mše někým, kdo není kněz.

Odkazy

Literatura 
 Ottův slovník naučný, heslo Interdikt. Sv. 12, str. 686

Související články 
 Acht
 Anathéma
 Exkomunikace

Externí odkazy 
 
  Catholic encyclopedia, heslo Interdict

Kanonické právo
Tresty