Arquebisbat de Narbona

L'arquebisbat de Narbona va ser una antiga demarcació de l'església catòlica que tenia com a cap la ciutat de Narbona. Va sorgir al , quan Narbona fou erigida en metròpoli de les regions de la Gàl·lia sotmeses als visigots, i va incloure també Tolosa de Llenguadoc fins després de la Batalla de Vouillé (507).

Territori 
A la vigília de la Revolució francesa, l'arxidiòcesi de Narbona limitava al nord amb les diòcesis de Saint-Papoul, de Carcassona, de Lavaur i de Saint-Pons; a l'est, amb la de Besiers; al sud, amb les de Perpinya i d'Alet ; i, a l'oest, amb la de Mirepoix.

Estava estava dividit en sis arxiprestats : Razès, Termenois, Roquefort, Montbrun, Minervois i Narbonnais.

Història 
Segons una antiga tradició, ja testificada a l'època de Gregori de Tours (finals del ), l'església de Narbona es va fundar a mitjans del  per sant Pau de Narbona, evangelitzador de la regió. Només més tard, al voltant del , es va qualificar com a deixeble dels apòstols i es va identificar amb el procònsol Sergi Pau del que es parla al llibre dels Fets dels Apòstols 

El primer bisbe històricament documentat és Hilari, esmentat en algunes cartes papals entre el 417 i el 422. Una gran figura episcopal dels primers segles va ser sant Rústic, que va governar l'església de Narbona durant més de trenta anys; a ell li devem la reconstrucció de la catedral, destruïda per un incendi l'any 441, en la què va ser enterrat.

Al  l'arxidiòcesi va donar porcions de terra a favor de l'erecció de les diòcesis d'Elna i Carcassona.

Narbona va ser la seu metropolitana de la Gàl·lia Narbonesa i una província eclesiàstica testificada des del . No obstant això, a causa dels esdeveniments polítics i militars que van convulsionar el Llenguadoc a la caiguda de l'Imperi Romà, en teoria la província eclesiàstica coincidia amb el Narbonesa I. Quan el francs van arrencar la Septimània als sarraïns (759), van restaurar l'original seu metropolitana, constituïda pels bisbats d'Elna, Carcassona, Besiers, Lodeva, Agde, Maguelona, Nimes, Tolosa i Usès. Després de les conquestes de Carlemany i Lluís el Piadós, algunes diòcesis ibèriques van entrar a la província eclesiàstica de Narbona, que va aconseguir el seu punt màxim així amb l'addició de les diòcesis d'Urgell, Girona, Barcelona i Vic. Aquesta situació va durar fins a la primera meitat del , quan la província eclesiàstica va tornar a la situació anterior, després de la conquesta de Tarragona.

La catedral carolíngia, dedicada a dos sants d'origen hispànic, sants Just i Pastor, va ser reconstruïda pel bisbe sant Teodard a la segona meitat del  i totalment reconstruïda a partir del .

Dos arquebisbes de Narbona van esdevenir papa: Guiu Folc ((Climent IV) i Giulio di Medici,  (Climent VII).

Entre els segles  i  la província eclesiàstica va ssubir importants canvis. El 1295 es va erigir la diòcesi de Pàmies, que va ser sufragània de Narbona fins al 1317. Aquell any s'erigí la diòcesi de Limós, amb territori pres de la de Narbona, però va ser molt efímera i ja va ser abolida al febrer de 1318. També en 1317, per combatre millor l'heretgia càtara, Tolosa va ser elevada al rang d'arxidiòcesi metropolitana i del seu territori es van elaborar tants com 6 diòcesis sufragànies. Per compensar la pèrdua de Tolosa i Pàmies, el 1318 Narbona va donar porcions de territori a favor de l'erecció de les diòcesis d'Alet i Sant Ponç deTomeres, que esdevingueren les seves sufragànies. Finalment, en 1694 també la nova diòcesi d'Alès va entrar a la província eclesiàstica de Narbona, que, en el moment de l'esclat de la Revolució Francesa, comprenia 11 sufragànies: Elna, Carcassona, Besiers, Lodeva, Agde, Montpeller (l'antiga Magalona), Nimes, Alet, Alès, Sant Ponç de Tomeres i Usès.

Seguint el concordat, amb la butlla Qui Christi Domini del Papa Pius VII del 29 de novembre de 1801 es va suprimir l'arxidiòcesi, juntament amb 6 de les seves sufragànies; la major part del seu territori es va incorporar al de la diòcesi de Carcassona, mentre que una part més petita es va convertir en part de la diòcesi de Montpeller.

Al juny de 1817 es va signar un nou concordat entre la Santa Seu i el govern francès, seguit el 27 de juliol per la butlla Commissa divinitus, amb la qual el Papa va restaurar la seu metropolitana de Narbona. No obstant això, atès que l'acord no va entrar en vigor, ja que no va ser ratificat pel Parlament de París, aquesta erecció no va tenir efecte. L'arxidiòcesi mai no va ser restaurada. A partir de 1822, els arquebisbes de Tolosa van tenir el privilegi d'afegir al seu títol als arquebisbes de Narbona.

Cronologia episcopal

Bisbes metropolitans de Narbona 
 Sant Pau de Narbona, vers 251.
 Esteve, .
 Gavidius, † (citat el 359)
 Agi † (914 - final de 924)
 Eimeric de Narbona † (vers 927 - inicis de juny de 977 mort)
 Ermengol 977 - † (juny de 977 - final de 1016) (fill de Matfred, vescomte de Narbona, i de Riquilda de Barcelona)
 Guifré de Cerdanya † (6 d'octubre de 1019 consagrat - 1079 mort) (fill del comte Guifré II de Cerdanya)
 Pere Berenguer 1079-1086 (usurpador, fill del vescomte Berenguer I de Narbona i de Garsinda de Besalú) 
 Dalmau † (setembre de 1081 - 17 de gener de 1097 mort) (candidat del papa des de 1079, imposat el 1086)
 Bertran de Montredon † (gener de 1097 - finals de d'abril de 1106 mort)
 Ricard de Millau 15 de novembre de 1106- 15 de febrer de 1121, mort(cardenal i legat papal)
 Arnau de Leveson (Arnaud de Lévezou) † (16 d'abril de o 17 de maig 1121 - 30 de setembre de 1149 mort)
 Pere d'Andusa 1150 - 1156 (fill del senyor d'Andusa)
 Berengar † (20 de juliol de 1156 consagrat - 7 d'abril de 1162 mort)
 Pons d'Arce (Pons d'Arsac) 1162- 15 de febrer de 1181 (arxidiaca de Narbona)
 Bernard Gaucelin 16 de maig de 1182-8 d'abril de 1191 (de la nissaga de senyors de Lunel, bisbe de Besiers 1167-1182)
 Guillem Berenguer de Barcelona † (22 de juliol de 1191 - 11 d'agost de 1211 mort)
 Arnau Amalric, O.Cist. † (12 de març de 1212 - 29 de setembre de 1225 mort)
 Pere Amiel † (inicis de març de 1226 - 20 de maig de 1245 mort)
 Guillem de la Broue† (28 de maig de 1245 - 25 de juliol de 1257 mort)
 Jaume † (inicis de d'agost de 1258 - octubre de 1259, mort)
 Guiu Folc (Sant Gèli, 23 de novembre de 119? - Viterbo, 29 de novembre de 1268) (1259-1261, cardenal el 1261 i després papa amb el nom de Climent IV (1265-1268)
 Maurin † (24 d'abril de 1263 - 24 de juliol de 1272, mort)
 Pere de Montbrun † (octubre de 1272 - 3 de juny de 1286, mort)
 Gèli Aicelin de Montagut (25 de novembre de 1290 - 5 de maig de 1311, nomenat arquebisbe de Rouen)

Llista d'arquebisbes de Narbona fins a la Revolució Francesa 
 Bernard de Fargis † (5 de maig de 1311 - juliol de 1341 mort)
 Gausbert du Val † (1 d'octubre de 1341 - 1 de gener de 1347 mort) (Cambrer dels papes Joan XXII, Benet XII i Climent VI, abans bisbe de Marsella i bisbe d'Arle.)
 Pierre de la Montre, O.S.B.Clun. † (10 de gener de 1347 - 27 d'agost de 1375 nomenat arquebisbe de Rouen)
 Jean Roger † (27 d'agost de 1375 - setembre de 1391 mort)
 François de Conzié † (19 de setembre de 1391 - 31 de desembre de 1432 mort), oncle del cardenal i arquebisbe d'Arle, Louis Aleman
 Francesco Condulmer † (1433 - 5 de novembre de 1436 renuncià) (administrador apostòlic)
 Jean d'Harcourt † (5 de novembre de 1436 - 10 de desembre de 1451 nomenat patriarca d'Alexandria)
 Louis d'Harcourt † (10 de desembre de 1451 - 18 de gener de 1460 nomenat patriarca de Jerusalem i bisbe de Bayeux)
 Antoine du Bec-Crespin † (18 de gener de 1460 - 15 d'octubre de 1472 mort)
 Renaud de Bourbon † (16 de desembre de 1472 - 7 de juny de 1482 mort)
 Georges d'Amboise † (18 de juny de 1482 - 17 de desembre de 1484 nomenat bisbe de Montauban) (bisbe electe)
 François Hallé † (19 de juliol de 1482 - 23 de febrer de 1492 mort)
 Georges d'Amboise † (2 de desembre de ? 1492 - 21 d'abril de 1494 nomenat arquebisbe de Rouen)
 Pierre d'Abzac † (21 d'abril de 1494 - 23 de maig de 1502 mort)
 François Guillaume de Castelnau-Clermont-Ludève † (22 de juny de 1502 - 4 de juliol de 1507 nomenat arquebisbe d'Aush)
 Guillaume Briçonnet † (15 de juliol de 1507 - 14 de desembre de 1514 mort)
  Juli de Medicis † (14 de febrer de 1515 - 19 de novembre de 1523 elegit papa amb el nom de Climent VII)
 Jean de Lorena † (11 de gener de 1524 - 9 de maig de 1550 mort) (administrador apostòlic)
 Hipòlit II d'Este † (27 de juny de 1550 - 22 d'abril de 1551 renuncià) (administrador apostòlic), conegut com el cardenal de Ferrara 
 François de Tournon † (22 d'abril de 1551 - 11 de maig de 1551 renuncià) (administrador apostòlic) 
 Francesco Pisani † (11 de maig de 1551 - 8 d'octubre de 1563 renuncià) (administrador apostòlic)
 Hipolit II d'Este † (8 d'octubre de 1563 - 2 de desembre de 1572 mort) (administrador apostòlic, Segona vegada)
 Simon Vigor † (10 de desembre de 1572 - 1 de novembre de 1575 mort)
 Sede vacante (1575-1581)
 François de Joyeuse † (20 d'octubre de 1581 - 4 de novembre de 1588 nomenat arquebisbe de Tolosa)
 Raymond Cavalésy, O.P. † (3 d'octubre de 1588 - 22 d'agost de 1594 mort)
 Sede vacante (1594-1600)
 Louis de Vervins, O.P. † (17 de juliol de 1600 - 8 de febrer de 1628 mort)
 Claude de Rebé † (8 de febrer de 1628 - 17 de març de 1659 mort)
 François Fouquet † (17 de març de 1659 - 19 d'octubre de 1673 mort)
 Piero Bonsi † (12 de març de 1674 - 11 de juliol de 1703 mort) 
 Charles Legoux de La Berchère † (12 de novembre de 1703 - 2 de juny de 1719 mort)
 René-François de Beauvau du Rivau † (28 de maig de 1721 - 4 d'agost de 1739 mort)
 Jean-Louis de Berton de Crillon † (14 de desembre de 1739 - 5 de març de 1751 mort)
 Charles-Antoine de la Roche-Aymon † (18 de desembre de 1752 - 24 de gener de 1763 nomenat arquebisbe de Reims) 
 Arthur Richard de Dillon † (21 de març de 1763 - 5 de juliol de 1806 mort)
 Seu suprimida
 Guillaume Beseaucèle, bisbe constitucional de l'Aude, només va residir uns mesos a Narbona, i després es va establir a Carcassona.

Notes i referències

Bibliografia 

 Guillaume Besse, Histoire des Ducs, Marquis et Comtes de Narbonne, autrement appelés Prince des Gots, Ducs de Septimanie et Marquis de Gothie, A. de Sommaville, París, 1660.
 
 Jacques Crémadeills, L'Aude de la Préhistoire à nos jours, Éditions Bordessoules, Saint-Jean-d'Angély 1989, 
 Jacques Michaud I André Cabanis, Histoire de Narbonne, Tolosa 1981, 
 André Mècle, Narbonne, palais des archevêques et cathédrale, Moisenay, 1999, 
 La Grande Encyclopédie, Volum XXIV, p.806-807.
 Annuaire Historique - 1847 (any 1848), pàgines 108-112.
 Trésor de chronologie, pàgines 1453-1454.
 Denis de Sainte-Marthe, Gallia christiana, vol. VI, París 1739, coll. 1-222
 Histoire générale de Languedoc, di Claude Devic e Joseph Vaissète, Tomo IV, Ed. Privat, Toulouse, 1872, prima parte, pp. 242–260
 Louis Duchesne, Fastes épiscopaux de l'ancienne Gaule, vol. I, Paris 1907, pp. 300–306
 Pius Bonifacius Gams, Series episcoporum Ecclesiae Catholicae, Leipzig 1931, pp. 582–584
 Konrad Eubel, Hierarchia Catholica Medii Aevi, vol. 1 , p. 356; vol. 2 , p. 199; vol. 3 , p. 253; vol. 4 , p. 252; vol. 5, p. 280; vol. 6, p. 301
 Butlla Qui Christi Domini, a Bullarii romani continuatio, Tomo XI, Romae 1845, pp. 245–249
 Butlla Paternae charitatis, a Bullarii romani continuatio, Tomo XV, Romae 1853, pp. 577–585

Vegeu també 
 Bisbat de Limoux
 Bisbat de Carcassona
 catedral de Sant Just i Sant Pastor
 Abadia de Sant Policarp
 Abadia de Sant Jaume
 Monestir de Sant Martí de Cauquena

Arquebisbat de Narbona
Narbona
Narbona
Bisbats suprimits
Bisbats erigits al segle IV