Faura

Faura és una vila i municipi del País Valencià que es troba a la comarca del Camp de Morvedre, dins la comarca de les Valls. Segons el cens de 2014, la localitat compta amb 3.556 habitants (INE). És la seu administrativa de la Mancomunitat de les Valls.

Geografia 
Faura està situada en la comarca de la Vall de Segó (popularment "Les Valls"). La superfície del terme és plana, amb excepció d'un petit sector al sud-oest pel qual penetra en les muntanyes de la Rodana, i poblada d'horts de tarongers.

La localitat està situada al límit nord del terme, i es troba conurbada amb Benifairó de les Valls.

Accessos 
Es pot accedir al municipi a través de la carretera CV-320, la qual enllaça amb la carretera N-340 i l'autovia A-7 en direcció València-Castelló i amb la A-23 en direcció Terol.

Municipis limítrofs

Símbols 
L'escut de Faura es va adoptar el 1979 per tal de perpetuar, d'acord la simbologia i normes de l'heràldica, els fets més rellevants i peculiars del seu passat històric. La Reial Acadèmia d'Història ho descriu així:

Història 

Hi ha indicis de restes romanes i jueves a la zona, tot i que s'ha donat sempre més rellevància a l'origen musulmà de Faura. Tanmateix, no s'han trobat proves que descarten un altre origen anterior. La població actual, de totes maneres, prové de la progressiva fusió d'una sèrie d'alqueries conegudes com Els llogarets de Segó. D'una d'elles queda la seua antiga plaça major, actual plaça d'Almorig. Després de la conquesta cristiana, va romandre sota la jurisdicció Morvedre, que tenia una jurisdicció suprema i mer imperi.

L'any 1473, el rei Joan II constituí un senyoriu, amb jurisdicció alfonsina i el terç delme, en el qual s'integrà Faura amb Rubau i Almorig. Eixe senyoriu va ser atorgat a Pere Ramon de Montsoriu va pertànyer a la seua família fins a finals del , moment en què va passar a les mans de Joan de Vilarrasa. A Faura va residir una població mixta de moriscs i cristians fins a la definitiva expulsió dels primers en 1609. En 1647, Felip IV va elevar el senyoriu a rang de comtat, passant poc després als Vives de Canyamars, que mantindrien la possessió fins a la supressió dels senyorius jurisdiccionals en 1814. En època medieval l'alqueria va estar emmurallada, encara que avui tot just queden restes. En el Diccionari de Madoz (1845-1850) apareix la següent descripció:

En el  la vila va ultrapassar el recinte emmurallat, edificant un carrer Nou i actualment Major. Però va ser al llarg del  —sobretot en els anys 50-70— i encara hui dia, quan la població es va estendre cap al ponent, ocupant àmplies zones que van anar de vinyers en la part més alta i de regadiu en la més pròxima al nucli antic.

En la segona meitat del  va absorbir el lloc de Rubau i, el 1884, Faura es va fusionar amb el poble veí de Benifairó de les Valls i van constituir l'anomenada "Vila de la Unió", fins que en 1906 tornaren a separar-se ambdues poblacions. Durant la II República i la guerra civil fou un important reducte de l'esquerra, motiu pel qual va patir una forta repressió en la postguerra. L'escàs perímetre del seu terme va motivar una sèrie de contenciosos amb Sagunt, entre els anys 40 i 60, amb la fi d'ampliar límits i recursos; iniciatives que no arribarien a fructificar.

Demografia 
El cens de Jeroni Munyós (1565-1572) dona a Faura 15 veïns, uns 90 habitants. Anys abans de l'expulsió dels moriscos, la població de Faura juntament amb Rubau i Almorig comptava amb 100 cases, residint moriscos en aproximadament la meitat d'elles. Durant la meitat del  la població era de 1.308 habitants. En 1960 de 2.287, i el creixement va prosseguir fins a finals de la dècada dels anys setanta, així, el 1981 tenia 2.772 habitants.

Economia 
L'economia de Faura està basada en l'agricultura, amb un predomini clar del cultiu dels cítrics, amb una superfície conreada de 41 ha que suposa el 94% de la superfície beneficiada pel reg, i recolzada en la indústria de manipulació i transformació dels productes agrícoles. El descens de la superfície agrària útil en els últims anys és degut a la reconversió del sòl en urbà-industrial i en l'ocupació de les infraestructures viàries.

Política i govern

Composició de la Corporació Municipal 
El Ple de l'Ajuntament està format per 11 regidors. En les eleccions municipals de 26 de maig de 2019 foren elegits 7 regidors del Partit Socialista del País Valencià (PSPV-PSOE), 2 de Junts per Faura (ERPV-EUPV-Compromís) i 2 del Partit Popular (PP).

Alcaldes 
Des de 2003 l'alcalde de Faura és Antoni Francesc Gaspar Ramos de PSPV.

Turisme 
Des de les muntanyes que equilibren el clima benigne de la vall es veu una gran panoràmica. Als voltants es troba la Font de Quart, que en anys generosos rega gran part de les terres de la vall; la medieval torre de Benavites; l'església del despoblat lloc de Benicalaf; el castell d'Almenara, i darrere, les coves de Sant Josep en la Vall d'Uixó. Les platges d'Almenara i Sagunt, i a uns 5 km de Faura, la històrica ciutat amb vestigis del seu passat de Sagunt. En ella pot admirar-se el teatre romà i en el museu, l'esmentat bou ibèric, i el castell, amb idèntic goig difícil de superar en la vista dels seus paisatges des de qualsevol punt del seu cim.

Monuments 

 Església dels Sants Joans: Es va reedificar entre 1760 i 1790 sobre un temple del . El campanar es va mantenir de manera provisional, tot i que finalment no va ser substituït i es conserva intacte. L'església de Faura és possiblement la major de tota la comarca, només per darrere de Santa Maria de Sagunt, i també una de les poques bastides amb tres naus. El detall més impressionant és la gran cúpula que s'alça sobre el creuer amb tambor octogonal i llanterna.
 Casa Comtal de Faura: També anomenat palau senyorial, va ser al principi una petita fortalesa, annexa a la muralla islàmica, aspecte que va conservar en esdevenir casa residencial al , encara que va perdre la majoria dels elements fortificats. Originalment va ser d'estil gòtic, encara que actualment és renaixentista en la seua major part. Conserva la sòlida escala, sense l'ampit, que dona pas des del pati a la primera planta, i la cisterna que abastia d'aigua el poble. En l'actualitat es troba totalment restaurada i rehabilitada, i sota la protecció de la Declaració genèrica del Decret de 22 d'abril de 1949, i la Llei 16/1985 sobre el Patrimoni Històric Espanyol. També destaca l'escut nobiliari de la família Vilarrasa, visible en la frontera del Palau Senyorial.
 Plaça d'Almorig: Era l'antiga plaça major del poblat d'Almorig, de població majoritàriament musulmana, que amb el temps acabaria sent annexionat a Faura.
 Llavaner: Data dels primers anys de la postguerra i es troba rehabilitat com a sala d'exposicions, encara que conserva encara el seu ús com a llavador públic.
 Ermita de Santa Bàrbara: Es va construir en 1716 i va tenir un ermità des de 1718. A l'altar es troba una imatge de santa Bàrbara. A l'ermita s'arriba pel calvari, del  i renovat el 1948. Es disposa d'una zona d'acampada al peu de la muntanya de la Rodana.
 Muralla: La vila va estar progegida per una línia de muralles on s'obrien dues portes protegides per torres, la d'Almenara o Sant Josep (al nord) i la d'Almorig o Morvedre (al sud). Va ser construïda en època andalusí i reformada després de la conquesta cristiana, encara que va començar a enderrocar durant el  pel creixement de la població. En 1840, a causa de l'assetjament de les tropes carlines, es van tornar a aixecar les muralles, de la qual avui dia només queden unes restes a la part posterior de l'església dels Sants Joans, que es troben sota la protecció de la Declaració genèrica del Decret de 22 d'abril de 1949, i la Llei 16/1985 sobre el Patrimoni Històric Espanyol.

 Cultura 
 Fira: Té fira concedida per privilegi real, amb orígens en l'edat mitjana, el dia litúrgic de l'esmentada Santa Barbara, el 4 de desembre, al present celebrada el diumenge immediat amb gran concurrència de públic de Faura i dels pobles veïns. Antigament era la festa major de Faura.

 Festes d'Agost: Se celebren en la segona desena d'agost en honor de l'Assumpció de la Mare de Déu i de Santa Bàrbara. Inclouen molts dels elements tradicionals valencians, com els bous al carrer, la pilota, les danses, la música, els focs artificials i les processons. Un dels actes més vistosos és la baixada de la imatge de l'ermita fins a l'església, acompanyada per coets i música de tabal i dolçaina.

 Personatges il·lustres 
 Álvaro Navarro Serra, Álvaro'', pilotari.

Referències

Enllaços externs 

 Ajuntament de Faura
 Mancomunitat de les Valls
 País Valencià, poble a poble, comarca a comarca, de Paco González Ramírez, d'on se n'ha tret informació amb el seu consentiment.
 Institut Valencià d'Estadística .
 Portal de la Direcció General d'Administració Local de la Generalitat .