alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Cantó de Samatan

Samatan és un cantó del departament francès del Gers, que a l'edat mitjana fou també una senyoria. Té les següents comunes:

 Beserilh
 Casaus Savés
 La Bastida Savés
 Lahàs
 Montblanc
 Nisàs
 Nolhan
 Pebeas
 Polastron
 Pompiac
 Sent Andreu
 Sent Solan
 Samatan
 Savinhac e Lo Monar
 Seishas Savés

Història

Demografia 

Samatan
Cantó de Saramon

Saramon és un cantó del departament francès del Gers amb les següents comunes:

 Aurimont
 Bedeishan
 Bonlau
 Castèthnau Barbarens
 Faget Abadiau
 La Maguèra
 L'Artiga
 Montcornelh e Grasan
 Montferran e Plavés
 Poilobrin
 Sent Martin Gimoés
 Saramon
 Semesias e Caishan
 Taishoèras
 Tirent e Pontejac
 Traversèras

Història

Demografia 

Saramon
Cantó de Valença de Baïsa

Valença de Baïsa és un cantó del departament francès del Gers amb les següents comunes:

 Aigatinta
 Beucaire
 Besòlas
 Bonàs
 Lo Casterar e Verdusan
 Justian
 La Güardèra
 La Ròca Sent Sarnin
 Manhaut e Tausiar
 Ròcapina
 Ròcas
 Rosers
 Sent Orens e Poi Petit
 Sent Pau de Baïsa
 Sempoi
 Valença de Baïsa

Història

Demografia 

Valenca De Baisa
Cantó de Vic en Fesensac

Vic en Fesensac és un cantó del departament francès del Gers, amb les següents comunes:
 Basian
 Bèlmont
 Calhavet
 Calhan
 Castilhon de Vaths
 Casaus
 Maramvath
 Miranas
 Preneron
 Rigapeu
 Ròcabruna
 Senta Aralha
 Sent Joan Potge
 Tudèla
 Vic en Fesensac

Història 

Vic En Fesensac
KB

Kilobyte (kB), igual a 1.000 bytes, o Kibibyte (KiB), igual a 1.024 bytes.
 Kilobit (kb), igual a 1.000 bits, o Kibibit (Kib), igual a 1.024 bits.
 Kilobase (kb)
Kilobit

Un kilobit és una unitat d'informació, abreujada sovint kbit o kb.

La definició estàndard és que 1 kilobit = 103 = 1,000 bits. En el context de les mides d'espai de memòria i d'adreces, l'alternativa binaria és 2¹⁰ = 1,024 bits s'usa a vegades, tot i que aquest ús és ambigu.

Els kilobits se solen usar per mesurar la velocitat de connexió, per exemple 56kbit/s un mòdem o 1024kbit/s una amplada de banda. En el context de les velocitats de transmissió de telecomunicació, la definició decimal és 1 kbit = 1000 bit la qual se sol usar.

El kilobit està relacionat amb el kibibit, que inequívocament és 2¹⁰ = 1,024 bits.

Unitats d'informació
Riu Gers

El riu Gers (també en occità i en francès Gers) és un riu de Gascunya que té uns 178 km de recorregut. Neix a 600 m d'altura a Lanamesa i desemboca al riu Garona per la seva riba esquerra. Passa per tres departaments (Alts Pirineus, Gers i Olt i Garona).

Dona nom al departament del Gers, amb capital a Aush.

Principals ciutats per on passa 
 Alts Pirineus. Lanamesa, Monléon-Magnoac
 Gers. Chélan, Panassac, Masseube, Seissan, Pavie, Aush, Preignan, Montestruc-sur-Gers, Fleurance, Leitora
 Olt i Garona. Astaffort, Layrac

Principals afluents 
 el Cédon. 18,7 km (E)
 el Sousson. 33,9 km (E)
 l'Arçon. 18,2 km (D)
 l'Aulouste. 20,6 km (D)

Vegeu també 
 Garona

Rius francesos de la conca de la Garona
Aush

Per la ciutat a la vall de Fergana anomenada Aush o Ush, vegeu Osh

Aush (en occità Aush, en francès Auch) és un municipi francès de Gascunya, situat al departament del Gers i a la regió d'Occitània. L'any 2013 tenia 21.962 habitants.

Geografia

Història 
La ciutat es deia Elimberris o Iliberris, que vol dir ciutat nova i era la capital del poble aquità dels Ausci; a l'arribada dels romans el 56 aC la van construir de nou a la vora del riu i la van anomenar Augusta Ausciorum, del que va derivar Aush i en francès convertit en Auch. Seu d'un bisbat (vegeu Arquebisbat d'Aush) que fou convertit en arquebisbat el  i fou la seu primada d'Aquitània fins al 1789, la vila va suplantar com a capital regional a Elusa el . A l'edat mitjana la vila es va desplaçar cap al seu emplaçament inicial més alt però modernament la part baixa tocant el riu es va anar edificant. El 1716 va esdevenir seu dels Estats generals de Gascunya.

Administració i política

Alcaldes

Demografia

Llocs d'interès 
 Catedral Santa Maria

Personatges il·lustres 
 Arnaud Denjoy (1884-1974), matemàtic.
 Raymond Mastrotto (1934-1984), ciclista.
 Jean-Marc Rouillan (1952-), fundador i cap del grup armat Action Directe.

Enllaços externs 
 Pàgina personal sobre la vila d'Aush 
 Aush a la pàgina de l'Institut Géographique National 
 Auch a la pàgina de l'Insee 
 Plànol d'Aush a Mapquest

Referències
Migdia-Pirineus

Migdia-Pirineus (en occità Miègjorn-Pirenèus, en francès Midi-Pyrénées) fou una regió administrativa de la República Francesa amb capital a Tolosa, una de les set en què és dividida Occitània. Estava situada al sud de França. i tenia una extensió de 45.348 km² limitada al nord pel Massís Central i pels Pirineus Centrals al sud fent frontera amb Espanya. Limitava amb Aquitània a l'oest, amb el Llemosí i l'Alvèrnia al nord i nord-est, Llenguadoc-Rosselló a l'est, Aragó, Andorra, Catalunya i la Vall d'Aran al sud.

Departaments 
 Arieja (Ariège)
 Avairon (Aveyron)
 Gers (Gers)
 Alta Garona (Haute-Garonne)
 Alts Pirineus (Hautes-Pyrénées)
 Òlt (Lot)
 Tarn i Garona (Tarn-et-Garonne)
 Tarn (Tarn)

Referències

Vegeu també 
 Consell Regional de Migdia-Pirineus

Enllaços externs 

  Web oficial Occitània 
  Portal regional de l'INSEE
Gascunya

Gascunya (Gasconha en occità gascó, Gascogne en francès) és una regió històrica d'Occitània, que forma la part sud d'Aquitània i s'estén fins al departament de l'Arieja. Es troba principalment en l'estat francès i també en l'espanyol (amb la Vall d'Aran). La seva capital històrica és Aush.

Distribució 
L'integren els següents departaments:

 Alta Garona (Haute-Garonne), en part.
 Alts Pirineus (Hautes-Pyrénées)
 Arieja (Ariège), en part.
 Gers
 Gironda (Gironde), en part.
 Landes
 Olt i Garona (Lot-et-Garonne), en part.
 Pirineus Atlàntics (Pyrénées-Atlantiques), en part.
 Tarn i Garona (Tarn-et-Garonne), en part.
A més, encara que a Catalunya, lingüísticament inclou la Vall d'Aran

Història 

La seva base fou la província romana de la Novempopulania. El seu nom prové dels vascons o gascons que cap al 560 es van establir a la zona i hi van constituir el Ducat de Gascunya que el 781 fou inclòs en el regne d'Aquitània

Del Ducat de Gascunya van sorgir els següents estats feudals:

 Comtat d'Astarac
 Comtat de Bigorra
 Comtat de Fesenzac
 Comtat de Gause o Gaure
 Comtat de Pardiac
 Vescomtat de Bearn
 Vescomtat de Brulhès
 Vescomtat de Dax
 Vescomtat d'Orte
 Vescomtat de Lapurdi
 Vescomtat de Montaner
 Vescomtat d'Aster
 Vescomtat de Lavedan
 Vescomtat de Fesenzaguet
 Vescomtat de Gabardà
 Vescomtat de Labarta
 Vescomtat de Lomanha
 Vescomtat de Lupinhac
 Vescomtat de Marsan
 Vescomtat de Maremne
 Vescomtat d'Oloron
 Vescomtat de Tartàs
 Vescomtat de Tursan
 Vescomtat de Zuberoa o Soule
Fritz Perls

Friedrich Salomon Perls (Berlín, 8 de juliol 1893 - Chicago, 14 de maig 1970), també conegut com a Fritz Perls, fou un metge i psiquiatre alemany, fundador de la teràpia gestalt.

Va encunyar el terme 'Teràpia Gestalt' per a la pseudoteràpia que desenvolupà amb la seva dona Laura Perls des dels anys 40. La teràpia, segons Perls, no ha d'estar relacionada necessàriament amb el patològic, sinó que ha de ser una eina que possibiliti el desenvolupament humà. La teràpia gestàltica és ‘no directiva’: el terapeuta no interpreta, sinó que pretén ajudar la persona a adonar-se de l'ara i de l'aquí. En hipòtesi (no validada científicament), l'origen dels traumes seria una mala percepció de l'espai el temps o, cosa que és el mateix, un desajustament en la percepció entre organisme i entorns. La perspectiva gestàltica es resumeix en quatre paraules: Jo, Tu, Ara i Aquí. Quan tenim una clara percepció d'aquests quatre mots vivim creativament.

Segons Perls, l'ésser humà emmalalteix des del punt de vista psicològic perquè no és creador, perquè viu realitzant desigs i mandats d'altra gent. La persona sana, però, s'aparta dels prejudicis i confia en les seves experiències, vivint el present. Aquest plantejament no ha estat validat científicament.

Perls es va associar amb l'Esalen Institute de Califòrnia el 1964. Les seves idees també van ser utilitzades per desenvolupar l'estudi del programari neurolingüístic NLP.

Referències

Enllaços externs 

 Fritz Perls (1893-1970): l'Enfocament Gestàltic en Teràpia per Ramon Alcoberro i Pericay

Psicòlegs alemanys
Psiquiatres alemanys
Morts a Chicago
Científics berlinesos
Comtat de Fesensac

El comtat de Fesensac fou una jurisdicció feudal de Gascunya, centrada a Vic de Fesensac. La regió feia part del ducat de Gascunya. A la mort del duc Garcia I el Corb cap al 926, el fill segon, Guillem, va rebre el territori de Fesensac i el d'Armanyac amb títol de comte. Guillem va viure fins al 960 i al morir va repartir els seus dominis entre els dos fills: el gran, Odó (Odó Falta), el Fesensac; el segon, Bernat I, l'Armanyac, i al tercer, Fredeló, el Gausa o Gause. Bernat Odó fou el pare d'Aimeric i de Ramon Coppa, bisbe d'Auch mort el 1049. Aimeric va deixar el comtat a Guillem I menys la senyoria de Montesquiu que la va deixar al fill Ramon Aimeric I, que va fundar una dinastia senyorial. A començaments del  l'hereva Assalina (o Astamura) es va casar amb Guerau III comte d'Armanyac, que va morir el 1160. Amb el seu fill Bernat la unió dels comtats de Fesensac es feu total i definitiva.

Llista de comtes 
 Guillem I 926-960 (comte també a l'Armanyac)
 Odó Falta (fill) 960-?
 Bernat Odó Mancius Tinea (fill) ?-?
 Aimeric (fill) ?-c. 1050
 Guillem Astanove (fill) c. 1050-?
 Aimeric II Fortin (fill) ?-1103
 Astanove II (fill) 1103-?
 Assalina (Astamura) (filla) ?-c. 1150
 Guerau I (espòs) c. 1120-1160 (III d'Armanyac)
 Bernat I (fill) 1160-1188 (IV d'Armanyac)
 Unió permanent a Armanyac 1160

Fesenzac
Comtat d'Astarac

El comtat d'Astarac fou una jurisdicció feudal que va tenir per centre Castillon (avui Vilafranca) i més tard Miranda. Aquesta darrera fou fundada el 1280 per Bernat III d'Astarac i va ser acabada el 1288 esdevenint el 1297 la capital comtal.

El 926 Garcia I el Corb de Gascunya va repartir els seus dominis i va donar al fill segon Guillem el Fesenzac i l'Armanyac amb títol comtal mentre el fill tercer Arnau I Nonat va rebre el territori d'Astarac també amb títol comtal. El Bearn, Agenès, Les Landes i el Litoral restaren en mans dels ducs. Arnau va dividir el seu llegat al morir el 960: Astarac pel seu fill gran Garcia, i l'Aure, amb títol comtal per al segon Arnau (que no va tenir fills i el va heretar sa germana Faquilena que al casarse amb Ramon comte de Bigorra mort el 956 li va aportar el comtat i el seu fill Oriol va ser el cap de la branca d'Aure de Bigorra). Arnau II fou pare d'Odó abat de Simorra i després bisbe d'Auch, del seu successor Guillem, de Bernat Pelagós, que va rebre el territori de Pardiac amb títol comtal; i de Ramon que va rebre el vescomtat de Persan. El 1511 la línia es va exingir i va passar als Grailly comtes de Candale i Beanuges fins a la seva extinció el 1593.

Llista de comtes 
 Arnau Nonat 926-960
 Garcia (fill) 960-c. 1000
 Arnau II (fill) c. 1000-1023
 Guillem I (fill) 1023-1040
 Sanç I (fill) 1040-1083
 Guillem II (fill) 1083-?
 Bernat I (germà) ?-1142
 Sanç II (Asnar Sanç) (fill) 1142-1174 co-comte d'Astarac
 Boemond (germà) 1142-1174 co-comte d'Astarac i sol 1182-1183
 Bernat II (fill de Sanç II) 1174-1182
 Marquesa (filla de Boemond) 1183-? co-comtessa d'Astarac
 Beatriu (germana) 1183-? co-comtessa d'Astarac
 Centul I (fill de Beatriu) ?-1233
 Centul II (fill) 1233-1249
 Bernat III (germà) 1249-1291
 Centul III (fill) 1291-1300
 Bernat IV (fill) 1300-1324
 Bernat V (fill) 1324-1326
 Amanieu (germà) 1326-1331
 Joan I (fill) 1331-1368
 Joan II (fill) 1368-1410
 Joan III (fill) 1410-1458
 Joan IV (fill) 1458-1511
 Marta (filla) 1511-1569
 Gastó (espòs) 1511-1536 (comte de Candale i Benauges)
 Carles (fill) ?-1528 (comte de Candale i Benauges)
 Joan I (germà) 1528 (comte de Candale i Benauges)
 Frederic (germà) 1528-1571 (comte de Candale i Benauges)
 Joan II (fill) 1571 (comte de Candale i Benauges)
 Enric (germà) 1571-1572 (comte de Candale i Benauges)
 Margarida (filla) 1572-1593 (comtessa de Candale i Benauges)

Comtats d'Occitània
Gascunya
Comtat de Pardiac

El Comtat de Pardiac fou una jurisdicció feudal de Gascunya.

El comte Arnau II d'Astarac va morir el 1023 i va deixar sis fills i entre ells:

 Guillem I comte d'Astarac
 Odó abat de Simorra i després arquebisbe d'Auch
 Bernat Pelagós comte de Pardiac
 Ramon, vescomte de Persan

Bernat Pelagós fou el pare d'Arnau i d'una filla de nom desconegut que fou vescomtessa de Manhoac i es va casar amb el comte d'Aure. Arnau fou pare al seu torn d'un Bernat que va tenir un fill anomenat Otger I que el va succeir. A Otger li va succeir el seu fill Guillem, que fou comte i va tenir per successor al seu fill Boemond. El comtat va passar per diverses mans com els Montlezun (Montleçon), i va ser adquirit pels Armanyac breument el 1391 però a l'herència el 1418 va passar a un dels fills que va formar una branca de la família que van ser ducs de Nemours i (per compra) comtes de Guisa i d'Illa Jordà, la qual es va extingir el 1504.

Llista de comtes 
 Bernat Pelagós 1023-?
 Arnau III ?-1083
 Bernat I (fill) 1083-1124
 Otger I (fill) 1124-1171
 Otger II (fill) 1171-1205
 Guillem I (fill) 1205-1237
 Boemond (fill)1237-1265
 Maria de Pardiac (filla) 1265-1312
 Otger III (espòs) ?-1307 (de Montlezun)
 Guillem II 1312-1337 (I de Montlezun)
 Guillem III 1337-1358 (II de Montlezun)
 Guillem IV 1358-1368 (III de Montlezun)
 Guillem V 1368-1391 (IV de Montlezun)
 Ana de Montlezun (germana) 1391-1403
 Guerau d'Armanyac 1391-1401, vescomte de Fesenzaguet, marit (+1402)
 Joan d'Armanynac (fill) († 1402), vescomte de Fesenzaguet 
 Bernat II (VII) 1391-1418 (VII d'Armanyac)
 Bernat (fill) 1418-1462 
 Jaume (fill) 1462-1477 (duc de Nemours)
 Joan (fill) 1477-1478 (duc de Nemours)
 Lluís (germà) 1478-1503 (duc de Nemours, comte d'Illa Jordà i Guisa) 
 Margarida (germana) 1503
 Carlota (germana) 1503-1504)

Notes 

Comtats d'Occitània
Eusa

Eusa (nom occità) (en francès Eauze) és una ciutat del departament francès del Gers, capital del cantó d'Eusa, amb gairebé 4.000 habitants i a 164 metres sobre el nivell del mar.

Demografia

Història 
Antiga Elusis, capital de la Novempopulania, fou destruïda pels bàrbars cap al 416. La vila es va reconstruir a l'edat mitjana en un turó junt a un monestir (Saint Luperc) fundat el 980 pel comte de Fesenzac. El 1088 el comte Aimeric de Fesenzac va donar el monestir a l'abadia de Cluny, però va conservar la senyoria de la vila, que es va anar expandint.

Administració

Agermanaments 
  Ampuero

Referències

Vegeu també 
 Arquebisbat d'Eusa

Municipis del Gers
Comtat d'Aura

El Comtat d'Aura o d'Aure (en francès) fou una jurisdicció feudal de Gascunya centrada a la Vall d'Aura.

Part del Ducat de Gascunya el territori fou inclòs en el lot d'Arnau I Nonat, a qui en el repartiment a la mort de Garcia el Corb el 926 va tocar el comtat d'Astarac. Arnau Nonat va morir el 960 i va deixar l'Astarac al seu fill gran Garcia, i la Vall d'Aura, amb títol de comte, al segon fill Arnau. Aquest va morir sense successió i el comtat va anar a la seva germana Faquilena, senyora de Larboust i Oueil, vídua del comte de Bigorra Ramon I Donat (945-956) i casada en segones noces amb Oriol, germà de Ramon I Donat. Van repartir l'herència entre els fills i Garcia I fou comte d'Aure amb el seu germà Guillem I associat; el fill Donat va ser vescomte de Labarta. Garcia I d'Aura va tenir per successor al seu fill Arnau II, i aquest al seu fill Garcia II. Aquest darrer va tenir tres fills, Arnau, Odó i Ramon. El primer fou comte d'Aura i a la seva mort el territori va passar al seu germà Odó I amb títol vescomtal, potser perquè amb aquest títol ja administrava el comtat (el tercer fill Ramon fou monjo).

Odó I, doncs, va iniciar la línia de vescomtes d'Aura, que continua amb el seu fill Sanç, el fill d'aquest Odó II i el fill d'aquest Arnau IV. Aquest darrer va morir deixant només una filla, Bertrana, que es va casar amb Guiu de Comenge, fill del comte Bernat IV de Comenge (conegut per Bernat I) mort el 1144. Guiu fou vescomte ius uxoris i el vescomtat va passar al seu fill comú Ramon; a la seva mort el va succeir el seu fill Bertran que va morir deixant només una filla de nom desconegut que es va casar amb Arnau Guillem II vescomte de Labarta a qui va passar l'Aure o Aura. A la mort de Ramon les senyories de Larboust i Oueil van passar al segon fill Odó I tronc de la línia que després seran vescomtes de Larboust.

Llista de comtes 
 Arnau I 960-?
 Faquilena ?
 Oriol (espòs) ?-977
 Garcia I 977-995
 Guillem I (associat) 977-c. 995
 Arnau II 995-1039
 Garcia II 1039-1069
 Arnau III 1069-1075
 Odó I ? (vescomte) 1075-1082
 Sanç I 1082-1128
 Odó II 1128-?
 Arnau IV ?-1175
 Bertrana 1175?
 Guiu de Comenge (espòs) ?
 Ramon c. 1200
 Bertran després del 1200
 Vescomtessa d'Aura i Manhoac 
 Arnau Guillem (II de Labarta) c. 1230-1259 (espòs)
 Aura i Manhoac a Labarta 1259

Comtats d'Occitània
Vescomtat de Labarta

El vescomtat de Labarta (en francès La Barthe o Labarthe) fou una jurisdicció feudal al comtat d'Aure o Aura, amb la Vall de La Neste i la baronia de Bramavaca.

Faquilena, senyora de Larboust i Oueil, vídua del comte de Bigorra Ramon I Donat (945-956) va heretar vers el 960 el comtat d'Aure. Es va casar en segones noces amb Oriol, germà de Ramon I Donat i van repartir l'herència entre els fills, i Garcia I fou comte d'Aura amb sa germà Guillem I associat; el fill Donat I va ser vescomte de Labarta on el va succeir el seu fill Guillem I que va morir el 1025 sense fills i va acabar succeint-lo Mansió, germà de Donat. A la mort d'aquest no gaire després del 1025, el seu fill Oriol II (mort vers el 1065) fou vescomte de Labarta i després el seu fill Sanç I (mort el 1083), el fill d'aquest, Auger (mort el 1130), el fill d'aquest, Espan (mort el 1140), i el fill d'aquest Odó (mort després del 1140). El fil d'Odó, Sanç II, va morir vers el 1185 i el va succeir el seu germà Arnau Guillem I (mort el 1192) i a aquest el seu fill Sanç III (mort el 1236), el fill del qual Arnau Guillem II fou vescomte de Labarta, d'Aure i de Manhoac pel seu enllaç amb la vescomtessa (de nom desconegut), i que en morir només va deixar dues filles: Verònica que fou vescomtessa de Labarta, Aure i Manhoac, casada amb Arnau Bernat de Fesenzaguet (mort el 1272) i la seva germana Brunissenda, que la va heretar, i estava casada amb Bertran de Fumèl, casa a la qual van anar a parar els tres vescomtats.

Llista de vescomtes de Labarta 
 Oriol I de Bigorra ius uxoris del comtat d'Aure o Aura 960-977
 Dató I 977-990
 Guillem I 990-1025
 Mansió 1025-?
 Oriol II ?-1065
 Sanç I 1065-1083
 Auger 1083-1130
 Espan 1130-1140
 Odó 1140-?
 Sanç II ?-1185
 Arnau Guillem I 1185-1192
 Sanç III 1192-1236
 Arnau Guillem II 1236-1259 (vescomte d'Aure i Manhoac) 
 Verònica 1253-1263
 Arnau Bernat de Fesenzaguet 1252-1263
 Brunissenda 1263
 Bertran de Fumèl 1263
 Als Fumèl 1263

Vescomtats d'Occitània
Vescomtat de Lavedan

El vescomtat de Lavedan fou una jurisdicció feudal del comtat de Bigorra donada al fill del comte Llop I de Bigorra a la seva mort el 910. Aquest fill anomenat Mansió I va rebre el vescomtat amb el senyoriu de Lupon (després Castèllobon). Mansió va repartir el dominis entre dos fills que van originar la branca de vescomtes de Lavedan i la de vescomtes de Salt. Fort I Aner va deixar també els dominis a dos fills que van iniciar les cases vescomtals de Labarta i Zuberoa (conegut també com a Vescomtat de Soule). Arnau I va deixar dos fills, un anomenat Ramon Garcia que fou el successor en el vescomtat, i un altre conegut com Arnau d'Aragó que va rebre els senyorius a Ors, Puèiferrer i Bèucens (mort el 1085) continuada pel seu fill Fort Aner (mort el 1207) i el fill d'aquest Arnau II d'Arago (mort el 1252). A partir del 1216 el domini principal fou la senyoria de Castèllobon i per això els vescomtes es titularen senyors de Lavedan i Castèllobon i més tard Barons de Castèllobon (a vegades també barons de Lavedan). La dinastia es va extingir a finals del  i va passar als Bezaudun.

Llista de vescomtes 
 Mansió I 910-?
 Aner I (fill) ?-976
 Anerils I (germà associat) ?-1009 (inicia la casa vescomtal de Salt)
 Fort I Aner (fill d'Aner) 976-1022
 Garcia I (fill) 1022-1037
 Guillem I (germà, associat) 1022-1040 (inicia la casa vescomtal de Zuberoa)
 Ramon Garcia I (fill de Garcia I) 1040-1074
 Auger I (fill) 1074-1095
 Ramon I (fill) 1095-?
 Arnau I (fill) ?-1144
 Ramon Garcia II (fill) 1144-1188
 Pelegrí I (fill) 1188-1216
 Ramon Garcia III (fill) 1216-1233 (senyor de Lavedan i Castèllobon)
 Pelegrí II (fill)1233-1253 (senyor de Lavedan i Castèllobon)
 Els dominis formen la Baronia de Lavedan (també anomenada baronia de Castèllobon)
 Ramon Garcia IV (fill) 1253-1293
 Arnau II (fill) 1293-1319
 Ramon Garcia V (fill) 1319-1339
 Arnau III (fill) 1339-?
 Ramon Garcia VI (fill) ?-?
 Arnau IV (fill) ?-?
 Arnau V ?-1445
 Ramon Garcia VII 1445-1492
 Joana (filla) 1492
 als Bezaudun després de 1492

Vescomtats d'Occitània
Vescomtat de Salt

El vescomtat de Salt (en francès vescomtat de Sault) fou una jurisdicció feudal del comtat de Bigorra sorgida després de la mort del comte Llop I de Bigorra el 910. Llop va deixar territoris (Lavedan i Salt) al seu fill Mansió, amb títol vescomtal, i que en morir els va repartir entre els seus fils Aner I (que va rebre el vescomtat de Lavedan, i Anerils I, covescomte de Lavedan, que va governar la comarca de Salt. A la mort d'Anerils I el 1009 el va succeir amb el títol de vescomte de Salt el seu fill Ramon I i el 1028 el fill d'aquest, Guillem Ramon I el qual va morir vers el 1050 i l'herència va passar al fill Pere I que va morir el després el 1067. Els seus dos fills Fort Aner I i Guillem Ramon II foren vescomtes de Salt i encara vivien el 1135. Els fills de Fort Aner I, Guillem Ramon III i Fort Aner II foren només senyors de Salt. Fort Aner va morir després del 1165 i la successió va recaure en Arnau, fill Guillem Ramon II. Aquesta línia va derivar en la de barons de Saint Pée.

Llista de Vescomtes i senyors 
 Anerils I ?-1009
 Ramon I Bernat 1009-1028
 Guillem Ramon I 1028-1050
 Pere I 1050-1067
 Fort Aner I 1067-c. 1135
 Guillem Ramon II 1067-c. 1135
 Guillem Ramon III c. 1135-? (senyor de Salt)
 Fort Aner II c. 1135-? (senyor de Salt)
 Arnau I ?-1151
 Guillem Ramon IV 1151-? (senyor de Salt, vescomte de Larbourd i vescomte d'Aberone)
 Arnau II (fill) ?-? (senyor de Salt i de Laguinga o Laguinge)
 Guillem (fill) ?-? (senyor de Salt i de Laguinga o Laguinge)
 Pere Arnau I (germà d'Arnau II) ?-? (senyor de Salt i d'Hasparren)
 Arnau (fill) ?-? (senyor de Salt i d'Hasparren)
 Guillem Arnau I (germà) ?-? (senyor de Salt i Saint Pée)
 Senyora de nom no conegut (filla) ?-? (senyora de Salt i Saint Pée)
 Pere Arnau II (germà de Guillem Arnau I) ?-? (senyor de Salt i Saint Pée)
 Guillem Arnau II (fill) ?-? (senyor de Salt i Saint Pée)
 Pere Arnau III (germà) ?-? (consenyor a Salt)
 Pere Arnau IV (fill de Guillem Arnau II) ?-? (consenyor a Salt i senyor de Saint Pée)
 Guillem Arnau III (fill) ?-? (consenyor a Salt)
 Guillem (germà) ?-? (senyor de Saint Pée)

Vescomtats d'Occitània
Vescomtat d'Aster

El vescomtat d'Aster fou una jurisdicció feudal del comtat de Bigorra.

A la mort de Dató II comte de Bigorra el 945 es van repartir els dominis els seus fills:
 Ramon, el comtat de Bigorra
 Oriol, el comtat d'Aura (amb el vescomtat de Labarta) aconseguit per matrimoni
 Odó I el vescomtat de Montaner
 Sanç el vescomtat d'Aster 
 Donat senyorius menors
 Erricó, senyorius menors
 Garcia, senyorius menors
Sanç fou vescomte d'Aster i va tenir un fill Arnau I, que el va succeir. Arnau va deixar l'herència al seu fill Guillem i aquest al seu fill Arnau II. El successor fou el seu fill Auger I, mort el 1128, succeint-lo el seu fill Espan i a aquest el seu fill Auger II el calb. Va morir deixant un fill, Bernat I, amb qui acaba la dinastia, ja que no va tenir fills mascles i l'herència va recaure en la seva filla Agnès casada amb Sanç Garcia de Comenge, amb qui només va tenir una filla, el nom de la qual no s'ha conservat, i que va rebre l'herència i es va casar amb Arnau de Coarraze a qui va passar el títol el .

Llista de vescomtes 
 Sanç I 945-?
 Arnau I
 Guillem 
 Auger I ?-1128
 Espan 1128-?
 Auger II el Calb 
 Bernat
 Agnès
 Sanç II Garcia de Comenge
 Vescomtessa de nom desconegut
 Arnau II de Coarraze

Referències 

Vescomtats d'Occitània
Vescomtat de Montaner

El vescomtat de Montaner fou una jurisdicció feudal del comtat de Bigorra i després part del Bearn.

A la mort de Donat III Llop de Bigorra comte de Bigorra el 945 es van repartir els dominis els seus fills: 
 Ramon I Donat, el comtat de Bigorra
 Oriol, el comtat d'Aura (amb el vescomtat de Labarta) aconseguit per matrimoni
 Odó I el vescomtat de Montaner
 Sanç el vescomtat d'Aster
 Donat senyorius menors
 Erricó, senyorius menors
 Garcia, senyorius menors
Odó I vescomte de Montaner va morir el 1010 i va deixar dos fills, Guillem i Garsenda. Guillem va morir i va deixar la successió al seu fill Bernat Odó II, que va morir sense successió. L'hereva, Talesa (possible neta de Garsenda i filla de Sanç, comte d'Aibar) es va casar el 1085 amb Gastó de Bearn que fou vescomte de Bearn el 1090 (Gastó IV de Bearn) i va incorporar el territori al Vescomtat de Bearn.

Llista de vescomtes 
 Odó I 945-1010
 Guillem 1010-?
 Bernat Odó II c. 1050-1080
 Talesa c. 1080-1131
 Gasto de Bearn (Gastó IV) 1185-1131
 a Bearn 1131.

Vescomtats d'Occitània
Avencs de la Febró

Els Avencs de la Febró són un conjunt d'esquerdes obertes a la serra de la Mussara, dins el terme de la Febró (Baix Camp). Formats per tres esquerdes principals, d'orientació nord-sud paral·leles a la cinglera, la més destacada té una llargària màxima d'uns 290 metres, 35 metres de fondària i entre 3-6 metres d'amplada. Dins hi ha dues coves i altres cavitats menors, una de força gran d'origen càrstic, que estava plena d'estalactites que foren arrancades per construir el mas de Macià Vilà a Reus. S'hi amagaren contrabandistes i, segons la tradició, el general Joan Prim el 1843.

Referències

Enllaços externs 

 Avencs de la Febró  al Cavall Fort núm. 1.051

Febro
Geografia de la Febró
Comtat de Castres

El comtat de Castres fou una jurisdicció feudal que era un senyoriu i fou creada com a comtat el 1359 per a Joan VI de Vendôme. Va passar per matrimoni als comtes de la Marca (Joan I comte de la Marca, comte de Ponthieu i comte de Chartres, mort el 1393, casat amb Caterina de Vendôme i Castres) i després a la casa d'Armanyac representada pel comte Bernat III de Pardiac (1418-1462) però el 1438 va prendre també el títol comtal Lluís, segon fill de Caterina, que va morir el 1446 i el va deixar al seu fill Joan II, que va morir el 1478 i que no el va usar. A Bernat de Pardiac el succeir el seu fill Jaume d'Armanyac i els seus successors fins al 1504. El 1504 (oficialitzat el 1505) va passar a la corona que en va disposar poc després fins que un altre cop vacant va ser integrat definitivament el 1519.

Senyors de Castres 
 Guiu de Montfort 1211-1228
 Felip de Montfort 1228-1240
 Felip II de Montfort 1240-1270 (fill)
 Joan de Montfort 1270-1300 (fill)
 Elionor de Montfort 1300-1338 (germana)
 Joan V de Vendôme 1300–1315 (marit) 
 Bucard VI de Vendôme 1338-1354 (fill)
 Joan VI de Vendôme 1354-1356 (fill)

Comtes de Castres 
El 1356, el rei Joan II el Bo erigeix Castres a comtat.
 Joan I (VI de Vendôme) 1359-1368
 Bucard I (VII de Vendôme) 1368-1400 (fill)
 Caterina de Vendôme 1400-1412 (germana)
 Jaume (II de La Marca) 1412-1438 (fill)
 Elionor de La Marca 1438-1462 (filla)
 Bernat d'Armagnac 1438-1462 (espòs)
 Lluís de Vendôme 1438-1446 (fill de Caterina)
 Joan II (VIII de Borbó-Vendôme) (fill) 1446-1478 (no va fer ús del títol)
 Jaume d'Armanyac (fill de Bernat d'Armagnac) 1462-1477 (duc de Nemours, comte de Pardiac) 
 Joan (fill) 1477-1478 (duc de Nemours, comte de Pardiac) 
 Lluís d'Armagnac (germà) 1478-1503 (duc de Nemours, comte de Pardiac, d'Illa Jordà i de Guisa) 
 Margarida (germana) 1503 
 Carlota (germana) 1503-1504
 A la corona francesa 1505-1507
 Disposició reial 1507-1519
 A la corona 1519
Usès

Usès  o Uzès  és un municipi francès, al departament del Gard (regió d'Occitània). L'any 1999 tenia 8.007 habitants. Situat a la vall del riu Alzon és capital del cantó d'Usès.

Història 
Una vila gal·la anomenada Ucetia va existir a la vora de l'Eure, on es van establir els romans el 50 aC per construir-hi un aqüeducte fins a Nimes. Aquest aqüeducte es coneix actualment com a Pont del Gard.

A l'edat mitjana Usès fou seu d'un comtat i un bisbat. Els bisbes esdevingueren feudataris del rei de França el 1229 i van tenir conflictes amb els senyors del territori (l'Usège). Aquestos senyors apareixen al  però no es titulen vescomtes a diferència d'altres comtats vacants. El 1229, havent estat fidels al rei, van mantenir els seus privilegis. Ascendits a vescomtes pel rei, van ser després elevats a comtes i més tard a ducs. El 1632, a conseqüència de l'execució del duc de Montmorency, el seu ducat fou donat als ducs d'Usès, per antiguitat. Són una de les famílies senyorials més antiga de França. 28 senyors d'Usès han mort en combat al servei de França. Encara avui posseeixen el castell al centre de la vila.

Després de la revolució fou feta subprefectura, rang que va perdre el 1926. A la segona meitat del  va començar a prosperar i restaurar-se.

Personalitats 
Al , al castell de la vila, hi residí Duoda, dama d'estirp noble carolíngia i escriptora, autora del Manual per al meu fill (Liber manualis).

Era fill d'aquesta vila el compositor de música clàssica, Alphonse Pellet (1828 - ?)

Referències

Vegeu també 
 Comtat d'Usès
 Bisbat d'Usès
 Ducat d'Usès.
 Llista de monuments d'Usès

Enllaços externs 

 Oficina de turisme d'Usès
Ducat d'Usès

El Ducat d'Usès fou creat el 1565 a partir del vescomtat d'Usès, abraçant les baronies i senyorius d'Aimagues, Saint-Geniès, Bellegarde, Broussan, Remoulins, Saint-Bonnet, Vers, Collias, Pouzilhac, Belvézet, Maumolène, Pougnadoresse, Montaren, Saint-Quintin, Pailhargues i Castillon. El 1572 va esdevenir ducat-pairia

Llista de Ducs 
 Antoine de Crussol 1528-1573 (Comte de Crussol, Príncep de Soyons) 
 Jacques II de Crussol (germà) 1540-1586 (Senyor de Beaudiné i d'Acier, Comte de Crussol, Baró de Lévis i de Florensac)
 Emmanuel Ier de Crussol (fill) 1586-1657 (Príncep de Soyons, Comte de Crussol, Baró de Lévis i de Florensac) 
 François de Crussol (fill) 1657-1680 (Comte de Crussol, Príncep de Soyons, Baró de Lévis i de Florensac) 
 Emmanuel II de Crussol (fill) 1680-1692 (Comte de Crussol, Príncep de Soyons, Marquès de Florensac i Comte d'Apchier) 
 Louis de Crussol (fill) 1692-1693 (Comte de Crussol)
 Jean Charles de Crussol (germà) 1693-1739 (Marquès d'Acier, Príncep de Soyons i Comte de Crussol) 
 Charles Emmanuel de Crussol (fill) 1739-1762 (Comte de Crussol, Príncep de Soyons)
 François Emmanuel de Crussol (fill) 1762-1789 (Comte de Crussol, Príncep de Soyons i Marquès de Montsalés). Mort el 1802
 Abolició dels estats feudals 1789.

Ducs titulars:
 Marie François Emmanuel de Crussol (fill) 1802-1843 
 Armand Géraud Victurnien Jacques Emmanuel de Crussol (net) 1843-1872 
 Amable Antoine Jacques Emmanuel de Crussol (fill) 1872-1878
 Jacques Marie Géraud de Crussol (fill) 1878-1893
 Louis Emmanuel de Crussol (germà) 1891-1943
 Emmanuel Jacques Géraud de Crussol (net) 1943-1999
 Louis Frédéric Emmanuel Marie Jean de Crussol (cosí germà) 1999-2001
 Jacques Emmanuel Eric Raymond Marie de Crussol (fill) 2001-

Uses
Vicente Medina

Vicente Medina Tomás, poeta i dramaturg murcià, va néixer a Archena en l'any 1866. De família humil i hortenca, el seu afany per aprendre li va dur a estudiar per les nits, aficionant-se aviat a la lectura. La seva màxima expressió literària va ser l'obra "Aires murcianos", tot un cant pel sofriment de les gents de l'horta del Segura.

Vicente Medina va escriure al voltant de vint llibres de poesia i quatre drames teatrals a més d'una gran quantitat d'obra inèdita. Els seus articles en periòdics són molt nombrosos, i es troben espargits a través Espanya i Amèrica.

La seva poesia va començar amb un romanticisme sentimental i després va passar a incorporar un fort tret d'observació naturalista, que li va fer avançar cap a la denúncia social, barrejada amb una mirada impregnada d'un molt noble sentiment popular: la pietat pel proïsme. En els seus poemes comprimeix aquest sentiment de l'intrínsecament murcià, des de la visió sentimental de la gent de l'horta del Segura, amb gran fidelitat, sense haver d'arribar a massa sensibilitat, superant el tòpic i l'abstracte del succés.

El poema "Cansera" simbolitza realment el sentir general de la gent de l'horta del Segura i la Múrcia de finals del .

Poetes espanyols en castellà
Val de Ricote
Morts a Rosario (Argentina)
Escriptors de la Regió de Múrcia en castellà
Comtat d'Usès

El comtat d'Usès fou una jurisdicció feudal iniciada en temps dels visigots i que el 751 el rei dels francs va deixar en mans d'un got. El 759 i va col·locar un franc. Des començaments del  va estar generalment unida al lot de comtats de la Septimània, quasi sempre en mans d'un sol comte. Avançat el segle i no cobert el lloc de comte, els bisbes i els senyors es van fer més poderosos. El  els senyors d'Usès governen l'Usège i foren sempre lleials a la corona francesa. El 1229 el comtat va passar a la corona francesa.

Comtes 
 Niceti d'Alvèrnia (s. VI).

Comtats d'Occitània
Vescomtat d'Usès

El vescomtat d'Usès fou creat vers el 1325 per a Robert, senyor d'Usès. Els senyors d'Usès apareixen documentats el  però eren segurament anteriors (probablement de finals del ). La manca de comtes titulars els va donar el poder, però sovint enfrontats amb els altres grans senyors de l'Usège o País d'Usès, els bisbes d'Usès. El 1229 Usès va passar a la corona i els senyors esdevingueren vassalls del rei, al que sempre havien estat i foren fidels. Cap al 1325 el rei els va concedir el títol de vescomtes. El 1565 el rei els va fer ducs i el domini vescomtal va esdevenir el Ducat d'Usès.

Senyors d'Usès al  
 Ramon ?-1210
 Ramon Decan (fill) 1210-?
 Bermond II (germà) ?-1231
 Decan I (fill) 1231-1285
 Bermond III (fill) 1285-1318

Llista de vescomtes 
 Robert I (fill) 1318-1349 (primer vescomte)
 Decan II (fill) 1349-1371 
 Ramon I (fill) 1371-1374 
 Alsias (germà) 1374-1392
 Robert II (fill) 1392-1426
 Joan I (fill) 1426- c. 1480
 Simona (filla) c. 1480-1515
 Jaume, senyor de Crussol 1486-1525
 Carles (fill) 1525-1546
 Antoni de Crussol (fill) 1546-1565 
 Convertit en el Ducat d'Usès (el mateix Antoni fou fet duc) el 1565
Vescomtats d'Occitània
Droma

La Droma (Droma en occità, Drôme en francès) és un departament occità de França, situat a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. La capital és Valença. Li dona nom el riu homònim. Limita amb els departaments d'Ardecha, Isera, Valclusa, Alts Alps i Alps d'Alta Provença.

Cultura 
El territori del departament es divideix en dues àrees lingüístiques:
 L'occità cobreix gairebé tot el departament.
 L'occità parlat al departament pertany a la varietat vivaroalpina, que s'estén al Vivarès, Sinjau i Sant Bonet (Saint-Bonnet-le-Château) a l'oest fins als Alps italians a l'est, passant per la Droma. El vivaroalpí alhora es divideix en dos sots-dialectes: 
 El vivaro-delfinès, que cobreix gairebé tota la Droma i el nord del Vivarès (al nord de l'Ardecha) a les regions de Sinjau (Alt Loira) i de Saint-Bonnet-le-Château (Loira).
 L'alpí, que cobreix els Alpes del Sud (a França i Itàlia) i que frega a l'est de la Droma.
 L'occità del Sud de la Droma (o provençal de Droma) de transició entre el vivaroalpí i el provençal.
 L'arpità cobreix gairebé la meitat nord de la Droma de Collines. Els parlars occitans (vivaroalpins) de la regió de Rumans d'Isèra (Tornon, Tain-l'Hermitage i Saint-Donat-sur-l'Herbasse) mostren trets de transició vers el francoprovençal, però resten occitans malgrat tot.

Història 
Droma fou un dels vuitanta-tres departaments originals creats durant la Revolució Francesa, el 4 de març de 1790 (en aplicació de la llei del 22 de desembre de 1789). Va ser creat a partir del Baix Delfinat, pertanyent a l'antiga província del Delfinat, i d'una petita part de la Provença.

Política 
Les principals atribucions del Consell Departamental són votar el pressupost del departament i escollir d'entre els seus membres una comissió permanent, formada per un president i diversos vicepresidents, que serà l'executiu del departament. Actualment, la composició política d'aquesta assemblea és la següent:

Referències

Vegeu també 
 Consell General de la Droma
 Llista de municipis de la Droma
 Llista de Cantons de la Droma

Enllaços externs 

 Consell General de Droma
Droma (riu)

El Droma (en francès Drôme) és un riu d'Occitània, a França, afluent esquerra del riu Roine. Té 110 kilòmetres de recorregut.

Referències 

Droma
Rius francesos de la mar Mediterrània
Geografia de la Droma
Geografia de l'Ardecha
Xampanya

Xampanya, o la Xampanya (en francès Champagne), és una regió històrica del nord-est de França, que forma part de la regió administrativa del Gran Est. La capital històrica és Troyes si bé actualment la ciutat principal és Reims. És la regió d'origen del xampany.

Història 
Habitada per gals, com catalauns, rems, triscases, meldes, lingons i senonenses, en temps de l'Imperi Romà formava part de la Gallia Lugdunensis i estava habitada ja per francs i burgundis. Va ser un ducat depenent d'Austràsia des de 570 a 714.

Durant l'Edat Mitjana, aquesta província va obtenir un fort renom a Europa Occidental a causa de les nombroses fires agrícoles que es desenvolupaven allí. És famosa també per la producció del xampany.

Comprenia cinc departaments: Aisne, Aube, Alt Marne, Marne i Sena i Marne. Les ciutats de Troyes, Reims i Épernay eren els principals centres de comerç.

Després de convertir-se en comtat a inicis del segle XII, la província de Xampanya va ser unida a la corona francesa gràcies al matrimoni de Joana I de Navarra amb Felip el Bell, rei des de 1285. La província va obtenir de nou la seua autonomia amb la mort del sobirà en 1314, però Lluís X la va unir definitivament a la corona.

Referències

Vegeu també 
 Llista de comtes de Xampanya

Xampanya-Ardenes
Antigues províncies de França
Xampanya-Ardenes

Xampanya-Ardenes (Champagne-Ardenne en francès) és una antiga regió de França, actualment inclosa en la regió del Gran Est. Comprenia els departaments d'Alt Marne, Ardenes, Aube i Marne. Inclou la província històrica de Xampanya i la regió de les Ardenes. La capital era establerta a Châlons-en-Champagne.

Geografia 
Xampanya-Ardenes limita amb les regions de Lorena, el Franc Comtat, la Borgonya, l'Illa de França i la Picardia. Així mateix, limita al nord amb Bèlgica.

Demografia 
La població regional pateix una constant disminució des de 1982, deguda en bona part a l'èxode rural. Amb poc més del 2% de la població francesa (França metropolitana), Xampanya-Ardenes és una de les regions menys poblades.
La densitat de població és de 52 habitants/km², menys de la meitat de la mitjana francesa que està situada als 111 habitants/km²,mais or mens 45 m.

Política 
El president de la regió és el socialista Jean-Paul Bachy, que ocupa aquest càrrec des de les eleccions regionals de 2004.

La coalició progressista que va encapçalar Jean-Paul Bachy estava formada pel Partit Socialista, el Partit Comunista Francès, el Partit Radical d'Esquerra i el Moviment Republicà i Ciutadà. Aquesta coalició va obtenir, a la segona volta de les eleccions regionals de 2004, el 41,89% dels vots i 28 dels 49 escons en joc, és a dir, va obtenir la majoria absoluta al Consell Regional de Xampanya-Ardenes.

La coalició de dreta, formada per la UMP, la Unió per a la Democràcia Francesa i el Moviment per França, i encapçalada pel president sortint, Jean-Claude Etienne, va aconseguir el 39,82% dels vots i 15 escons. Aquesta coalició va ser la llista més votada als departaments d'Aube i Marne.

La candidatura del Front Nacional va ser la menys votada a la segona volta de les eleccions, amb el 18,28% dels vots i 6 escons. Aquest resultat suposa un escó més per aquest partit respecte de les eleccions regionals de 1998.

Referències

Enllaços externs 

 Consell Regional de Xampanya-Ardenes  
 Comitè Regional de Turisme de Xampanya-Ardenes 
 Oficina Regional de Cultura
Vescomtat del Rosselló

El vescomtat del Rosselló fou una jurisdicció feudal del comtat del Rosselló encarregada a un vescomte. El càrrec no era hereditari i només alguns vescomtes apareixen documentats. Durant el segle X el càrrec va esdevenir hereditari. Vers el 1050 van prendre el títol de vescomtes de Tatzó, que apareix ja el 1051.

Llista de vescomtes 
 Alfons, documentat el 832 i 847
 Riquelm documentat el 858
 Isembert documentat el 876
 Vitissà vers 900-925
 Francó vers 925-967
 Oruç vers 1000
 Guillem Adalbert documentat el 1030
 Oliba documentat el 1043
 Guillem, primer vescomte de Tatzó documentat el 1051

Rosselló
Vescomtat de Tatzó

El vescomtat de Tatzó fou una jurisdicció feudal del comtat del Rosselló, originada en el vescomtat del Rosselló i que comprenia les terres de la vila i terme d'Argelers. El vescomte Guillem vers el 1051 es titulava vescomte de Tatzó, del nom del seu castell principal (a l'actual Tatzó d'Avall) que fou ampliat el . Un vescomte Ramon, possible fill de Guillem, apareix abans del 1100. Hug, el seu fill, o més probablement el germà, va morir vers el 1105 i va deixar com a hereva única la seva filla Jordana, casada amb Bernat de Llupià, senyor de Llupià que va portar el títol vescomtal. Van tenir un fill, Hug II, que encara vivia el 1163. Els seus descendents van abandonar el títol vescomtal per emprar només el de senyors de Tatzó.

Llista de vescomtes 
 Guillem, vers 1051-?
 Ramon I ?-vers 1100
 Hug I, ?- vers 1106
 Jordana vers 1106-?
 Bernat de Llupià vers 1125-1145
 Hug II vers 1145-després de 1163
 Ramon II, senyor de Tatzó vers 1164.

Bibliografia

Referències 

Argelers
Vescomtats del Rosselló
Vescomtat de Cerdanya

El vescomtat de Cerdanya fou una jurisdicció feudal del comtat de Cerdanya. El vescomtat el formaven diverses senyories com Jóc (al Conflent), Merencs (al Sabartès), Sant Martí dels Castells, Miralles i Queralt (al Baridà) Meranges i Girul (a la Cerdanya).

El primer vescomte documentat és Adadelm vers el 862; el 913 exercia com a vescomte Ramon I, i una dotzena d'anys després es documenta a Remesari, parent llunyà del comte Miró II. Bernat fou el primer comte que va deixar el títol a la seva mort produïda vers el 983. Tres fills el van seguir successivament. El primer, Sunifred, es va casar amb l'hereva del vescomtat de Conflent i va incorporar aquest domini. El tercer successor, Ramon II, es creu que era el germà gran de Bernat d'Urtx esmentat com a vescomte d'Urtx vers el 1081 i que hauria mort passat el 1109 i origen dels senyors d'Urtx que després foren barons de Mataplana i comtes de Pallars.

Ramon II no va deixar fills mascles i la filla Sibil·la es va casar amb el vescomte Pere de Castellbò (els Castellbò foren abans vescomtes d'Alt Urgell).

Llista de vescomtes 
 Adadelm (c. 860-870)
 Desconeguts (c. 870-912)
 Ramon I (912-925)
 Remesari (925-966)
 Bernat I (966-983) (no confondre amb Bernat Guillem I de Cerdanya)
 Sunifred I (983-1032)
 Bernat II (1032-1067)
 Bernat Bernat d'Urtx (1067-1078)
 Ramon II (1078-1130)
 Sibil·la (1130-1141)
 Pere I d'Alt Urgell (Pere I de Castellbò) (1126-1141, consort)

Referències 

Cerdanya
Història de la Cerdanya
Vescomtat de Conflent

El Vescomtat de Conflent fou una jurisdicció feudal del comtat de Conflent. El centre en fou Jóc. El primer vescomte esmentat és Eldesind. Guifré fou pare d'Unifred conegut per Falquet, però no és segur que fos vescomte. Unifred fou destituït i li van confiscar el lloc d'Aiguatèbia; el va substituir Miró; el 959 un nou vescomte anomenat Isarn va ser investit amb el lloc d'Aiguatèbia. Aquest Isarn era fill d'un tal Sal·la i de Ricarda, que es creu que era tia del vescomte Guadall d'Osona i de Guisad II bisbe d'Urgell. Isarn tenia un germà anomenat Guifré. Bernat, fill d'Isarn, fou el nou vescomte vers l'any 970, i el seu germà Sal·la fou bisbe d'Urgell. Va morir als tombs de l'any 1000. De la seva muller Guisla de Lluçà va tenir quatre fills: Ermengol (que fou bisbe d'Urgell i va morir el 1035), Gerberga (morta després del 1046), Arnau, vescomte de Conflent (mort després del 1003) i Guisla, que va heretar el vescomtat el 1003 o poc després i es va casar amb Sunifred (vescomte de Cerdanya 983-1032) amb qui va tenir a Bernat II, vescomte de Cerdanya i de Conflent amb el qual s'abandonà el títol de vescomte de Conflent, si bé en temps futurs es va usar algun cop el títol de vescomtes de Jóc (o Vescomtat de Jóc) per referir-se als vescomtes de Cerdanya, ja que Jóc era el lloc principal del vescomtat de Conflent.

Llista de vescomtes 
 Eldesind c. 868
 Guifré ? c. 900
 Unifred Falquet abans 914-947
 Miró 947-959
 Isarn 959-c. 970
 Bernat I c. 970-1000
 Arnau c. 1000-1004
 Guisla c. 1004
 Sunifred (vescomte de Cerdanya) c. 1004-1032
 Bernat II 1032
 Unió al vescomtat de Cerdanya 1032

Bibliografia 
 

Història del Conflent
Jóc
Conflent, vescomtat
Zeeland

Zeeland (Dakota del Nord), població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord
 Zeeland  o Zelanda, província del sud-oest dels Països Baixos 
 Zeeland  o comtat de Zelanda, jurisdicció feudal, format per a una sèrie d'illes als estuaris de l'Escalda, del Mosa i del Rin
Districte federal

El districte federal o capital federal és una subdivisió d'un territori. En el sistema de govern federal no són considerats estats ni províncies que conformen la federació. Aquests districtes són territoris separats sota control directe del govern federal, i sovint coincideixen amb la capital de la federació o són seus d'alguna branca de govern federal.

És comú que les federacions creïn districtes federals amb l'objectiu d'evitar la influència dels interessos particulars de qualsevol estat o província membre. En aquest cas, se l'anomena Capital Federal per a distingir-la d'altre tipus de capitals (estatals, municipals, provincials).

Districtes Federals del món 
 Amèrica del Nord.
 Districte de Colúmbia l'entitat que administra Washington DC
 Districte Federal Mexicà, on es troba la Ciutat de Mèxic.

 Amèrica del Sud
 Districte Federal Argentí, també anomenat Capital Federal (o més recentment, Ciutat Autònoma de Buenos Aires), on es troba Buenos Aires.
 Districte Federal brasiler, on es troba Brasília.
 Bogotà, Districte Cabdal, Colòmbia.
 Districte Cabdal (Veneçuela) anomenat Districte Capital, on es troba Caracas.

 Austràlia
 Canberra

 Àsia
 Territori de la capital nacional (Índia).
 Territori Federal d'Islamabad (Pakistan).
 Els tres territoris federals de Malàisia: Kuala Lumpur, la capital, seu del poder legislatiu i el poder judicial. Putrajaya, seu del poder executiu. Les 7 petites illes de Labuan.

 Europa
 Hi ha 7 districtes federals a Rússia. En la Federació Russa, hi ha 7 districtes federals que són, en canvi, un nivell administratiu addicional entre el nivell nacional i altres subdivisions menors.

Administració territorial
Geografia humana
Òptim de Pareto

L'òptim de Pareto o eficiència de Pareto és un concepte introduït per l'economista italià Vilfredo Pareto. Aquest concepte s'aplica a la teoria dels jocs i les ciències socials. En general, trobem situacions d'òptim de Pareto en problemes de presa de decisió amb diversos criteris (presa de decisió multicriteri) i en problemes d'optimització.

Des d'un punt de vista econòmic, es diu que una situació és òptim de Pareto (o Pareto-efficient) quan no és possible que ningú obtingui un guany superior sense que hi perdi algú altre.

Les situacions òptim de Pareto representen un primer punt d'equilibri en tota situació econòmica: en efecte, en una situació que no és òptim de Pareto hi ha almenys un actor que pot obtenir un guany superior sense que això perjudiqui ningú, i per tant tendirà a obtenir aquest guany, ja que el pot obtenir sense haver de vèncer cap resistència per part dels altres, almenys a priori.

En general, es considera que tota situació que no sigui òptim de Pareto representa un ús incomplet dels recursos disponibles. En un entorn de presa de decisions, on es consideren diverses alternatives i per a cadascuna d'elles diverses avaluacions (diversos criteris), una situació és òptim de Pareto quan no és possible millorar cap avaluació sense empitjorar-ne d'altres.

Teoria de jocs
Economia del benestar
Optimització
Creixement econòmic