alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Felsőszernye

Felsőszernye (1899-ig Felső-Szrnye, szlovákul Horné Srnie) község Szlovákiában a Trencséni kerületben a Trencséni járásban.

Fekvése 
Trencséntől 15 km-re északkeletre a cseh határ közelében fekszik.

Története 
A község területén már az őskorban is éltek emberek, az legkorábbi leletek a korai paleolitikumból valók. Később a puhói kultúra népe telepedett meg ezen a vidéken és hozott létre települést. Felsőszernyét 1439-ben mint birtokot possesio seu villa Zerny alakban említenek  itt oklevélben, a falu keletkezéséről azonban pontos adat nem áll rendelkezésre. 1598-ben "Zernie" alakban tűnik fel. A szucsányi, majd a trencséni váruradalom része volt. Lakói főként mezőgazdaságból éltek, 1546-ban pásztorok telepedtek meg a falu környékén. 1598-ban 32 ház állt a településen. 1623-ban a településnek malma volt és salétromot termeltek, 1633-ban szerepel Komensky János térképén. A falu első pecsétje 1710-ből való. 1720-ban 7 adózója volt. 1784-ben 136 házában 167 családban 857 lakos élt. 1788-ban üveggyár kezdte meg termelését, 1800-ban malom és fűrésztelep üzemelt itt. 1828-ban 141 házan és 902 lakosa volt. Lakói faárukészítéssel, bognármesterséggel foglalkoztak. Első egyházi iskolája 1866-ban épült. 1883-ban egy trentói olasz tulajdonos kőbányát nyitott a településen. 1888-ban bekapcsolódott a vasúti hálózatba, a Morvaországba menő vonal halad keresztül a falun.

Vályi András szerint "SZRNYE. Két tót falu Trentsén Várm. egygyiknek földes Ura B. Révay Uraság, ez fekszik Lieszko Moraviczához nem meszsze, mellynek filiája; másiknak pedig földes Ura Gr. Illésházy Uraság, ez fekszik Nemsovához közel, Morva Ország felé, lakosaik katolikusok, határbéli földgyeik soványak, legelőjök, réttyek, fájok van."

Fényes Elek szerint "Szrnye, tót falu, Trencsén vmegyében, Nemsova filialisa: 882 kath., 10 zsidó lak. F. u. b. Szina. Ut. posta Trencsén." 

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Puhói járásához tartozott. 1919-ben árvíz pusztított, 1922-ben pedig egy tűzvészben 28 ház égett le. 1930-ban cementgyár kezdte meg működését. 1945 után lakói a cementgyárban, a fűrésztelepen és a kőbányában dolgoztak.

Népessége
1880-ban 900 lakosából 852 szlovák, 29 német anyanyelvű és 19 csecsemő volt. Ebből 873 római katolikus és 27 zsidó vallású volt.

1910-ben 1091 lakosából 1039 szlovák, 27 német, 21 magyar, 3 horvát és 3 egyéb anyanyelvű volt.

2001-ben 2876 lakosából 2772 szlovák volt.

2011-ben 2847 lakosából 2697 szlovák, 31 cseh, 2-2 orosz, morva és egyéb, 1-1 cigány, ruszin, ukrán, lengyel és 109 ismeretlen nemzetiségű volt.

Neves személyek
Itt született 1896-ban Szemző Pál pozsonyi ügyvéd, jogi szakíró.

Nevezetességei 
 Nepomuki Szent János tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1789-ben épült. 1942-ben átépítették.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Felsőszernye Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Felsoszernye
Trencsén vármegye települései
Felsőszúcs

Felsőszúcs (szlovákul Horná Súča) község Szlovákiában a Trencséni kerületben a Trencséni járásban.

Fekvése 
Trencséntől 10 km-re északnyugatra fekszik, Farkashegy, Széptölgyes és számos kis telep tartozik hozzá.

Története 

Szúcsot 1208-ban "Suchan" néven említik először. 1244-ben "Zudczan" alakban szerepel oklevélben. Felsőszúcs alapítása az 1350 és 1400 közötti időszakra tehető, amikor az első lakosok letelepedtek a mai község helyén. Első írásos említése az 1598-as adóösszeírásban történt "Kys Sucha" alakban. A részben trencséni váruradalom része volt, részben helyi nemesek birtoka. 1598-ban 35 háza volt. 1720-ban 44 adózója volt, közülük 40 zsellér. Lakói a mezőgazdaság mellett posztószövéssel, sörfőzéssel, szeszfőzéssel foglalkoztak. 1771-ben a település ténylegesen is különvált Alsószúcstól, ekkor építették a templomot és iskolát alapítottak. 1784-ben 323 házában 356 családban 1974 lakos élt. 1828-ban 358 háza volt 2171 lakossal. A 19. században fűrésztelep működött a községben. 1900-ban egy tűzben leégett a templom tornya és a harang is megolvadt, a tornyot ezután bádoglemezzel fedték be.

Vályi András szerint "A. és F. Szucsa. Két tót falu Trentsén Várm. földes Urok Gróf Illésházy Uraság, lakosaik katolikusok, fekszenek Szkálához nem meszsze, Morva Orsz. széle felé; határjaik meglehetősek, erdőjök, legelőjök, réttyek elég van."

Fényes Elek szerint "Szucsa (Felső), tót falu, Trencsén vmegyében, az irtásokkal együtt: 2488 kath., 10 zsidó lak. Erdeje igen nagy, de földe sovány. F. u. a dubniczai uradalom."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott.

Népessége
1880-ban 2372 lakosából 2262 szlovák, 36 német, 2 magyar, 7 más anyanyelvű és 65 csecsemő volt. Ebből 2327 római katolikus, 36 zsidó, 7 evangélikus és 2 református vallású.

1910-ben 2920 lakosából 2872 szlovák, 23 német, 19 magyar és 6 más anyanyelvű volt.

1919-ben 2657 lakosából 2650 csehszlovák, 6 német és 1 ruszin volt.

2001-ben 3549 lakosából 3495 szlovák volt.

2011-ben 3394 lakosából 3183 szlovák, 15 cseh, 5 magyar, 3 egyéb és 188 ismeretlen nemzetiségű volt.

Nevezetességei 

 Nepomuki Szent János tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1771-ben épült. 1909-ben oldalhajóval bővítették, 1923-ban renoválták.
 A község határa a Fehér-Kárpátok területére esik, itt található a Depšín, Horná Závska és Včelíny természetvédelmi terület.
 A falunak gazdag népi hagyományai vannak, a népi építészet számos szép példája található itt.
 A falunak fúvószenekara is van, minden év első júliusi vasárnapján rézfúvós fesztivált rendeznek.

Híres emberek 
 Itt élt és alkotott Michal Resetka katolikus pap, irodalomtörténész, könyvgyűjtő és könyvkiadó, nevét viseli ma a falu iskolája.
 Itt született 1925-ben Juraj Fojtík történész, levéltáros.
 Itt született Pavol Kristián Ranko országos hírű harangöntőmester.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 A község ismertetője szlovák nyelven
 Községinfó
 Felsőszúcs Szlovákia térképén
 Az általános iskola honlapja
 Rövid ismertető több nyelven
 E-obce.sk

Felsoszucs
Trencsén vármegye települései
Hornyán

Hornyán (szlovákul Horňany) község  Szlovákiában a Trencséni kerületben a Trencséni járásban.

Fekvése 
Trencséntől 21 km-re délkeletre fekszik.

Története 
1352-ben "Hornyan" néven említik először. 1433-ban "Hornian", 1598-ban "Hornian" alakban szerepel az írott forrásokban. A trencséni váruradalom része volt, később a Dezsericki család és mások birtoka volt. Miután lakói a husziták elől elmenekültek a német jog alapján telepítették újra. 1598-ban malom és 24 porta állt a településen. 1720-ban 9 adózó portája volt. 1784-ben 33 házában 50 családban 335 lakos élt. A báni uradalomhoz tartozott. 1828-ban 34 háza és 405 lakosa volt, akik mezőgazdasággal, fuvarozással foglalkoztak. A 19. században fűrésztelepe működött.

Vályi András szerint "HORNYÁN. Tót falu Trentsén Várm. földes Ura G. Illésházy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Farkaska mellett, Babotnak filiája, földgye jó, legelője elég, és réttye is, piatzozása közel."

Fényes Elek szerint "Hornyán, tót falu, Trencsén-, most A.-Nyitra vmegyében, 335 kath., 4 zsidó lak., fiók kath. templom. A báni urad. tartozik. Ut. p. Nyitra Zsámbokrét."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Báni járásához tartozott.

Népessége
1880-ban 390 lakosából 315 szlovák, 34 német, 5 magyar és 17 egyéb anyanyelvű, illetve 19 csecsemő volt. Ebből 362 római katolikus, 16 zsidó és 12 evangélikus vallású.

1910-ben 503 lakosából 480 szlovák, 12 német és 11 magyar anyanyelvű volt.

2001-ben 431 lakosából 424 szlovák volt.

2011-ben 440 lakosából 405 szlovák, 2 cseh, 1 magyar és 32 ismeretlen nemzetiségű volt.

Nevezetességei 

Római katolikus temploma a 19. század elején épült klasszicista stílusban.

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Hornyán Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Hornyan
Trencsén vármegye települései
Japán fegyveres erők

A japán fegyveres erőket az idők során több néven említették.

Így a Meidzsi-kortól (Meidzsi (Mucuhito) császár uralma) 1945-ig két egymástól független haderőnem alkotta a japán fegyveres erőket:

 Japán Császári Hadsereg
 Japán Császári Haditengerészet

Mindkettőt feloszlatták a második világháborúban elszenvedett vereség után, és nem is szervezték őket újjá, a világháború utáni Sóva-alkotmány IX. fejezete értelmében. Azonban a koreai háború utáni bizonytalanság és a szovjet veszély miatt 1954-ben megkezdték a japán Önvédelmi Haderő (Dzsieitai) megszervezéséhez, amely napjainkban is aktív. Három haderőnemből áll:

 Japán Szárazföldi Véderő
 Japán Tengerészeti Véderő
 Japán Légi Véderő

Japán hadereje
Hőlak

Hőlak (1899-ig Trencsén-Tepla, szlovákul Trenčianska Teplá, ) község Szlovákiában a Trencséni kerületben a Trencséni járásban. Hozzá tartozik Dobra, illetve 1910-ben Prileszt is hozzácsatolták.

Fekvése 
Trencséntől 8 km-re északkeletre a Vág bal partján fekszik.

Története 

Vályi András szerint "TEPLA. Vág Tepla, Verch Tepla. Tót faluk Trentsén Várm. földes Uraik Gr. Illésházy, Gr. Balassa, Gr. Szapáry, és több Uraságok, lakosaik katolikusok, és másfélék is, fekszenek Vág Beszterczéhez, ’s Szulóvhoz nem meszsze, földgyeik néhol soványak, keresetre módgyok a’ szomszéd fördõkben; fájok, és legelõjök van."

Fényes Elek szerint „Tepla, tót falu, Trencsén vgyében, a Vágh bal partján, Trencséntől északra 1 1/2 óra, a sziléziai országutban. Számlál 1074 kath., 5 zsidó lak. Kath. paroch. templom. Vendégfogadó. Tágas és termékeny határ. F. u. a dubniczai urad.

Tepla (Vágh-), tót falu, Trencsén vmegyében, a Vágh bal partján, 481 kath., 10 zsidó lak. Kicsiny de termékeny határral. F. u. b. Balassa, gr. Szapáry.”

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott.

Népessége
1880-ban 1142 lakosából 1038 szlovák, 45 német, 11 más, 6 magyar anyanyelvű és 42 csecsemő volt. Ebből 1081 római katolikus, 51 zsidó és 10 evangélikus vallású. Dobra 282 lakosából 261 szlovák, 4-4 német és más anyanyelvű és 13 csecsemő volt. Ebből 269 római katolikus, 7 evangélikus és 6 zsidó vallású. Prilesz 25 lakosából 18 szlovák, 5 német, 1 magyar anyanyelvű és 1 csecsemő volt. Mind római katolikus volt.

1910-ben 2294 lakosából 1811 szlovák, 284 magyar, 94 német, 3 horvát és 102 más anyanyelvű volt. Ebből 2125 római katolikus, 144 zsidó, 17 református, 6 evangélikus és 2 görögkatolikus vallású volt. Dobra 487 lakosából 440 szlovák, 8 ruszin, 6 magyar, 4 német és 29 más anyanyelvű volt. Ebből 477 római katolikus, 5-5 pedig zsidó és evangélikus vallású.

2001-ben 3780 lakosából 3701 szlovák volt. Itt működik Szlovákia egyik cukorgyára.

2011-ben 4109 lakosából 3666 szlovák, 28 cseh, 6 cigány, 5-5 morva és más, 4 orosz, 2 bolgár, 1 magyar és 392 ismeretlen nemzetiségű volt.

Neves személyek
Itt született Juraj Lani (1646-1701) bölcseleti doktor, evangélikus lelkész.
Itt született 1733-ban Zachár András jezsuita áldozópap és tanár, gimnáziumi igazgató.
Itt született 1795-ben Mayer-Lambert Ferenc magyar csillagász, egyetemi tanár, a Gellérthegyi Csillagvizsgáló igazgatója.
Itt született 1936-ban Marián Zemene történész, levéltáros.
Itt hunyt el 1725-ben Dubniczai István pap.

Jegyzetek 
1937 Pamätnica mestského muzea dra Karola Brančíka v Trenčíne.

További információk 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 E-obce.sk
 Hőlak Szlovákia térképén 
 A plébánia honlapja

A Trencséni járás települései
Trencsén vármegye települései
Ivánháza

Ivánháza (1899-ig Ivanócz, szlovákul Ivanovce) község Szlovákiában a Trencséni kerületben a Trencséni járásban.

Fekvése 
Trencséntől 12 km-re délnyugatra, a Vág jobb partján, a 61-es út mentén fekszik.

Története 
A község területén már a kőkorszakban is éltek emberek, a régészek az i. e. 40000 körüli időből a szeletai kultúra telepének nyomait tárták fel. Kerültek elő leletek, főként kőszerszámok az i. e. 2. évezredből is. Az i. e. 16. században a hévmagyarádi kultúra népének települése állt itt, de megtalálták a kora bronzkor emberének eszközeit, cserépmaradványait is.

A települést 1398-ban "Iwany" néven Luxemburgi Zsigmond oklevelében említík először, melyben a beckói uradalmat hívének Stíbornak adja. 1471-ben Hunyadi Mátyás oklevelében "Iwanovche" alakban szerepel. Ivánháza lakóiról először a beckói uradalom 1522-ből származó urbáriumában lehet olvasni. Ebben említés történik a falu bírójáról Holár Fábiánról és név szerint fel vannak sorolva az esküdtek is. A község lakói a mezőgazdaságban megtermelt javakból éltek. 1664-ben a török adójegyzékben említik, hogy Paksa Márton bíró a falu lakosai nevében 11199 akcse adót fizetett. A 16. – 17. században a község földesurai a beckói vár urai voltak. 1598-ban a Bánffy és Nádasdy családok, majd 1648-tól a Bánffyak kihalásától birtokai több nemesi családhoz kerültek. Többek közt a Révay, Rakovszky, Berényi, Serényi, Eszterházy, Szulyovszky és Erdődy családoknak voltak birtokaik a községben. 1784-ben a népességösszeírásban 107 házában 700 lakost számláltak. 1828-ban 99 házban 981 lakos élt.

Vályi András szerint "IVANÓCZ. Ivanovcze. Tót falu Trentsén Várm. földes Urai több Urak, lakosai katolikusok, fekszik Kochanóczhoz, mellynek filiája, nem meszsze, határja Felső Kohanóczhoz hasonlító." 

Fényes Elek szerint "Ivanocz, tót falu, Trencsén vmegyében, a Vágh jobb partján, a Trencsénhez vivő országutban, a mondott várostól délre 2 mfldnyire. Határja egy a legjobbak közül való a megyében. Vannak jó szántóföldjei, legelője, rétje, erdeje. Lakja a Mlacsoviczi irtásokkal együtt 302 kath., 458 evang., 60 zsidó lak. F. u. többen közbirtokosok." 

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott.

Népessége
1880-ban 638 lakosából 565 szlovák, 46 német, 7 magyar anyanyelvű és 20 csecsemő volt. Ebből 335 evangélikus, 253 római katolikus és 50 zsidó vallású volt.

1910-ben 911 lakosából 861 szlovák, 25 német, 18 magyar és 7 egyéb anyanyelvű volt.

2001-ben 800 lakosából 787 szlovák volt.

2011-ben 915 lakosából 858 szlovák, 7 cseh, 2-2 magyar, ukrán és német, 1 egyéb és 43 ismeretlen nemzetiségű volt.

Neves személyek
Itt hunyt el 1893-ban Kubicza Pál Trencsén vármegye főispánja, főrendiházi tag.

Nevezetességei

Jegyzetek

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Ivánháza Szlovákia térképén
 Az általános iskola honlapja
 E-obce.sk

Ivanhaza
Trencsén vármegye települései
Melcsic

Melcsic (szlovákul Melčice) Melcsicmogyoród településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában a Trencséni kerületben a Trencséni járásban.
2001-ben Melcsicmogyoródnak 1517 lakosából 1470 szlovák volt.

Fekvése 
Trencséntől 12 km-re délnyugatra a Vág jobb partján fekszik.

Története 
A falu területén már a bronzkorban, valamint a korai szláv időkben is éltek emberek. Első írásos említése 1398-ban történik Myliche néven, amikor a beckói uradalmat Zsigmond király hívének Stíbor vajdának adja. A település maga a 14. században keletkezhetett. Története során mindvégig Beckó várához tartozott, az ottani szolgálónépek faluja volt. Birtokosai a Bánfy, Rozgonyi, Kanizsai, Nádasdy családok voltak. A 17. századtól a Berényi, Esterházy, Drugeth, Horecky, Mednyánszky, Rátkay, Pongrácz és Melcsici családoké.
1910-ben 853, többségben szlovák lakosa volt, jelentős magyar kisebbséggel. A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott. 1975-ben Nemesmogyoróddal egyesítették.

Nevezetességei 
 A Szentháromság tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1611 körül épült. A Melcsici család sírboltja található benne.
 A falu közepén áll a 19. században épített Szentháromság kápolna.
 A helyi zsidó közösség egykori közösségi épülete ma magáncégek tulajdona.

Külső hivatkozások 
 Melcsicmogyoród hivatalos oldala

Melcsic
Trencsén vármegye települései
Nemesmogyoród

Nemesmogyoród (szlovákul Zemianske Lieskové) Melcsicmogyoród településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában a Trencséni kerületben a Trencséni járásban.

Fekvése 
Trencséntől 12 km-re délnyugatra a Vág jobb partján fekszik.

Története 
A falu a középkorban a beckói váruradalom nagy kiterjedésű területén keletkezett, eredetileg az uradalom egyik majorja lehetett, s a gróf Cseszneky család, Csák Máté és Stibor vajda birtoka volt.
Faluként 1478-ban bukkan fel az írott forrásokban, amikor a Szolopnai család szerez itt birtokot. A család egyike volt Trencsén vármegye legrégibb családainak. Szolopnai Menyhért 1470-ben szerezte meg Oroszlánkő várának uradalmát és ezzel alapozta meg a család hatalmát. A falu korábbi birtokosa Verebélyi György volt. 1496-ban a Szolopnai család itteni birtokát a kissztankóci Rozvádi Oszvald szerezte neg. Az 1596-os adóösszeírásban Lieszkó 6 portával szerepel. A 17. század elején a beckói uradalom része lett.

Vályi András szerint "LIESZKO. Nemes Lieszko. Tót falu Trentsén Várm. földes Urai több Urak, lakosai külömbfélék, fekszik az előbbitől nem meszsze, ’s az előbbitől nem meszsze, ’s az Uraságnak épűletével ékesíttetik, földgye jól termő, legelője, fája, szőlő hegye is van."

Fényes Elek szerint "Lieszko (Nemes), tót f., Trencsén vmegyében, a Vágh jobb partján: 48 kath., 256 evang., 15 zsidó lak. Synagoga. Van itt egy savanyuvízforrás is, melly a többi Trencsényitől abban különbözik, hogy benne sok elasticus levegőt, de semmi sót nem találni. F. u. többen. Ut. posta Trencsén.
" 

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott. 1912-ben Vágzsámbokrétet csatolták hozzá. Később Melcsiccel egyesítették Melcsicmogyoród néven.

Népessége
1910-ben 453, többségben szlovák lakosa volt, jelentős magyar kisebbséggel.

2001-ben Melcsicmogyoródnak 1517 lakosából 1470 szlovák volt.

Nevezetességei 
 A falu legrégibb kúriája a Szilvay család barokk-klasszicista kastélya, eredeti állapotában van helyreállítva. Szép angolpark övezi.
 A Zsámbokréty-kastély az egykori Kiszsámbokréten áll. A 19. század közepén épült későklasszicista stílusban.
 A Nedeczky és Osztrolukai Osztroluczky családok kúriái.

Híres emberek 
Itt született 1898-ban Ján Čietek-Smrek író, költő publicista.
Itt hunyt el 1936-ban Szalavszky Gyula politikus, 1887-1890 között Nyitra, 1894-1898 között Pozsony és 1892-1899, illetve 1910-1917 között Trencsén vármegye főispánja.

Források

Külső hivatkozások 
 Melcsicmogyoród hivatalos oldala
 Községinfó
 Nemesmogyoród Szlovákia térképén
 A község a szlovák múzeumok honlapján
 E-obce.sk

Nemesmogyorod
Trencsén vármegye települései
Vágzsámbokrét

Vágzsámbokrét (1899-ig Kis-Zsámbokrét, szlovákul Žakokreky): Melcsicmogyoród településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában a Trencséni kerületben a Trencséni járásban.

Fekvése
Trencséntől 12 km-re délnyugatra a Vág jobb partján fekszik.

Története
A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott. 1912-ben Nemesmogyoróddal, majd később vele együtt Melcsiccel egyesítették Melcsicmogyoród néven.

Népessége
2001-ben Melcsicmogyoródnak 1517 lakosából 1470 szlovák volt.

Vagzsambokret
Trencsén vármegye települései
Vienne (település)

Vienne (latinul Vienna Allobrogum vagy Galliae): város Franciaországban (nem tévesztendő össze Bécs, francia nyelven Vienne nevével). Az ugyanilyen nevű kerület központja. Franciaország kulturális és történelmi városa címet viseli.

Fekvése 
A  Gore és Rhône folyók  összefolyásánál található,  Lyontól 31 km-re.

Története 
A település az allobrogoknak volt a székhelye, Diocletianus óta pedig a Provincia Viennensisnek (franciául Viennoise) Gallia Narbonensisban. Augustus 6 km hosszú kőfallal vétette körül; később több császárnak is székhelye volt. Franciaország a kereszténység bölcsőjét tiszteli benne. 413 – 534 valamint 879 – 1032 között a Burgundiai Királyságnak volt székhelye. 1394-ben került Franciaországhoz. 1311 – 1312 között  itt tartotta V. Kelemen pápa azt a zsinatot, amelyen a templomos lovagrendet eltörölték.

Nevezetességei 
  a Szent Móricról elnevezett gótikus székesegyház (12–15. század) két toronnyal, zöld márványból készített oltárral és két síremlékkel (18. század, Michel-Ange Slodtz).
 az egykori de la Bâtie-erőd (13. század), a Gore jobb partján
 Pipet-kastély romjai, és a szent szűz nagy méretű  szobra, a Gore bal partján.
 Augustus és Livia temploma (a Római Birodalom korából). 27 méter hosszú, 15 méter széles és 17,3 méter magas épület korinthoszi oszlopsorhomlokzattal és oldalain oszlopcsarnokokkal; továbbá római árkádok és egy 16 méter magas piramis, melyet a körülötte levő négy korinthoszi árkáddal együtt egy cirkusz szögletkövének tartanak.
 Nagy színház (a római korból)

Gazdaság

Testvérvárosa 
  Albacete, Spanyolország

Jegyzetek

Források 

 

Isère megye települései
Alsómotesic

Alsómotesic (szlovákul Dolné Motešice): Motesic településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában a Trencséni kerületben a Trencséni járásban.

Trencséntől 23 km-re délkeletre fekszik.

1910-ben 144, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Báni járásához tartozott.

2001-ben Motesic 812 lakosából 797 szlovák volt.

Alsomotesic
Trencsén vármegye települései
Felsőmotesic

Felsőmotesic (szlovákul Horné Motešice): Motesic településrésze, egykor önálló falu Szlovákiában a Trencséni kerületben a Trencséni járásban.

Fekvése
Trencséntől 23 km-re délkeletre fekszik.

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Báni járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 510, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben Motesic 812 lakosából 797 szlovák volt.

Felsomotesic
Trencsén vármegye települései
Nagybiróc

Nagybiróc (szlovákul Veľké Bierovce) község  Szlovákiában a Trencséni kerületben a Trencséni járásban.

Fekvése 
Trencséntől 8 km-re délnyugatra fekszik.

Története 
1300-ban említik először, ekkor a gróf Cseszneky család kezén lévő Trencsén várának tartozéka volt. 1300 és 1321 között Csák Máté birtoka volt, majd halála után a királyra szállt. 1439-ben Albert király feleségének adta, ekkor "Byroucs" néven említik. 1493-ban "Byrovcz, Byrowcz, Byer" néven bukkan fel az írott forrásokban.
1527-től a királyi kamara tulajdona. 1594 és 1835 között az Illésházy családé volt, majd ezután Sina György a birtokosa. 1550-ben 12 jobbágycsalád és 4 zsellércsalád lakta. Az 1623-as urbárium szerint 13 paraszt, 11 zsellér család és a bíró élt a községben.

Vályi András szerint "Nagy Birócz, Velka Bierovcze. Tót falu Trentsén Vármegyében, földes Ura Gróf Illésházy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Turnához nem meszsze, mellynek filiája, temploma Szent Mártonnak emlékezetére szenteltetett, ’s a’ Trentsényi Uradalomhoz tartozik, jó tulajdonságaihoz képest, első Osztálybéli."

1828-ban 391 lakosa volt, közülük 262 római katolikus, 98 evangélikus, 11 zsidó vallású.

Fényes Elek szerint "Birócz (Nagy), tót falu, Trencsén vármegyében, a Vágh bal partján. Számlál 278 kath., 94 evang., 9 zsidó lak. Termékeny földje, és erdeje van. Földes u. a dubniczai uradalom."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott.

Népessége
1880-ban 353 lakosából 329 szlovák, 9 német, 4 egyéb anyanyelvű és 11 csecsemő. Ebből 252 római katolikus, 91 evangélikus és 10 zsidó vallású.

1887-ben 353 lakos élt itt.

1910-ben 368 lakosából 358 szlovák, 5 magyar, 3 egyéb és 2 német anyanyelvű volt.

2001-ben 598 lakosából 595 szlovák volt.

2011-ben 650 lakosából 634 szlovák, 2 cseh, 1-1 magyar és ruszin, illetve 12 ismeretlen nemzetiségű volt.

Nevezetességei 
Szent Márton tiszteletére szentelt római katolikus temploma.

Források

További információk 
 Községinfó
 Nagybiróc Szlovákia térképén
 Nagybiróc a Mátyusföld honlapján
 E-obce.sk

A Trencséni járás települései
Trencsén vármegye települései
Nagyradna

Nagyradna (szlovákul Veľká Hradná) község  Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Trencséni járásban.

Fekvése 
Trencséntől 21 km-re délkeletre a Nyitrai-dombság északi részén a Radnai-patak felső folyásánál fekszik.

Története 
Neve a szláv hradná szóból származik és egykori várára utal. Itt állt ugyanis egykor Garadna vára, melyet 1275 körül említenek, amikor a Hontpázmány nembeli Miklós fia Pálé és Becend bán fiaié volt. A vár a régészeti kutatások szerint már a nagymorva időkben is állt a mai Kostolnica nevű határrészen. 1329-ben már romos volt, nyoma nem maradt.
A települést és várát 1329-ben említik először "locus castri Garadna" alakban. 1439-ben "Alsowradna", 1493-ban "Nag Hradna", 1598 "Nagy Hradna" néven szerepel az írott forrásokban. Ekkor két malom és 26 ház állt a településen. Lakói mezőgazdasággal, kézművességgel foglalkoztak. 1501-ben a Podmaniczkyak báni uradalmához tartozott.

Vályi András szerint "Nagy Hradna. Tót falu Trentsén Várm. földes Ura G. Illésházy Uraság, lakosai katolikusok, fekszik az előbbenihez közel, Dubodjelnek filiája."

Fényes Elek szerint "Hradna, tót falu, Trencsén vmegyében, Szulyov fiókja: 52 kath., 179 evang., és 5 zsidó lak., 2 csinos kastélylyal. F. u. Ákay s Ordódy család. Ut. p. Trencsén"

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Báni járásához tartozott.

Népessége
1880-ban 379 lakosából 364 szlovák anyanyelvű és 15 csecsemő volt. Ebből 370 római katolikus és 9 zsidó vallású.

1910-ben 535 lakosából 532 szlovák, 2 német, 1 magyar anyanyelvű volt.

2001-ben 667 lakosából 660 szlovák volt.

2011-ben 667 lakosából 645 szlovák, 5 cseh, 1-1 morva, bolgár és egyéb, illetve 14 ismeretlen nemzetiségű volt.

Neves személyek
Itt született 1706-ban Akai Kristóf jezsuita pap, tanár, Akai János bátyja. 
Itt született 1708-ban Akai János jezsuita pap, tanár, Akai Kristóf testvéröccse.
Itt született 1847-ben Matuska Alajos jogász, Budapest alpolgármestere.

Nevezetességei 
 Római katolikus temploma 1935-ben épült.

Források

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Nagyradna Szlovákia térképén 
 Travelatlas.sk
 E-obce.sk

A Trencséni járás települései
Trencsén vármegye települései
Kulcsos

Kulcsos (1899-ig Klucsó, szlovákul Kľúčové) Nemsó városrésze Szlovákiában a Trencséni kerületben a Trencséni járásban.

Fekvése 
Nemsó központjától 2 km-re délnyugatra, a Vág jobb partján  fekszik.

Története 
Vályi András szerint "KLUCSOV. Tót falu Trentsén Várm. földes Urai több Urak, lakosai katolikusok, fekszik Nemesovának szomszédságában, és annak filiája, földgye termékeny, vagyonnyai külömbfélék." 

Fényes Elek szerint "Klucsó, Trencsén m. tót falu, a Vágh jobb partján. Lakja 294 kath., 1 evang., 11 zsidó. F. u. többen. Ut. p. Trencsén"

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 264, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben Nemsó 6136 lakosából 6018 szlovák volt.

Nevezetességei 

17. századi reneszánsz kastélya.

Források

Külső hivatkozások 
 Kulcsos honlapja
 Kulcsos Szlovákia térképén
 Nemsó város hivatalos oldala
 Nemsó város információs portálja

Kulcsos
Trencsén vármegye települései
Liborcsudvard

Liborcsudvard (1899-ig Liborcsa-Dvorecz, szlovákul Ľuborča) Nemsó városrésze Szlovákiában a Trencséni kerületben a Trencséni járásban. Liborcsa és Dvorec falvak egyesítése.

Fekvése 
Nemsó központjától 1 km-re délnyugatra, a Vág jobb partján  fekszik.

Története 
Vályi András szerint "LIBORCSA. Tót falu Trentsén Várm. földes Ura a’ Tudományi Kintstár, lakosai katolikusok, fekszik Vág vizéhez közel, Dvorezinak szomszédságában, földgye termékeny, erdeje elég van." 

"DVORETZ. Tót falu Trentsén Vármegyében, birtokosai Kontsek Urak, lakosai katolikusok, fekszik Vág vize mellett, Nemsovához nem meszsze, ’s ennek filiája, Dubnitztól fél mértföldnyire, határja hegyek között meglehetős termékenységű; de más fogyatkozásai miatt, második Osztálybéli." 

Fényes Elek szerint "Liborcsa, tót falu, Trencsén vmegyében, a Vágh jobb partján: 416 kath., 2 zsidó lak. A Vághban jó halászatja esik. F. u. tudom. kincstár. Trencsénhez 2 1/4 óra."

"Dvorecz, Trencsén m. tót falu, a Vágh jobb partján: 129 kathol., 49 zsidó lak., synagógával; jó, de szük határral. F. u. Koncsek család. Ut. p. Trencsén."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott.

Népessége
1910-ben 607, túlnyomórészt szlovák lakosa volt.

2001-ben Nemsó 6136 lakosából 6018 szlovák volt.

Források

Külső hivatkozások 
 Nemsó hivatalos oldala
 Liborcsudvard Szlovákia térképén

Liborcsudvard
Trencsén vármegye települései
Trencsénzávod

Trencsénzávod (1899-ig Zavada, szlovákul Trenčianska Závada) Nemsó városrésze  Szlovákiában, a Trencséni kerületben, a Trencséni járásban. 2001-ben Nemsó 6136 lakosából 6018 szlovák volt.

Fekvése 
Nemsó központjától 5 km-re északnyugatra fekszik.

Története 
Vályi András szerint "ZAVADA. N. Zavada. Tót faluk Trentsén Várm. földes Uraik Gr. Illésházy, és több Uraságok, fekszenek Nemsovának, és Podszkálnak szomszédságjokban; határjaik soványak.
" 

Fényes Elek szerint "Zavadá, Trencsén vm. tót f. a Vágh jobb partján: 172 kath. lak. F. u. a dubniczai uradalom. Utol. post. Trencsén.
" 

1910-ben 202, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott.

Külső hivatkozások 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Trencsénzávod Szlovákia térképén
 E-obce.sk
 Nemsó város információs portálja

Források 

Trencsenzavod
Trencsén vármegye települései
Neporác

Neporác (szlovákul Neporadza) község Szlovákiában a Trencséni kerületben a Trencséni járásban. Bosányneprőd és Rozsonyneprőd egyesítése.

Fekvése
Trencséntől 21 km-re délkeletre található.

Története 
1269-ben említik először.

Vályi András szerint "NEPORÁCZ. Borsan Neporácz. Kis Neporácz. Három faluk Trentsén Várm. Borsán Neporácznak földes Ura Motesiczky Uraság, fekszik Alsó Moresiczhez nem meszsze, és annak filiája. Kis Neporácznak földes Ura G. Illésházi Uraság, fekszik Kis Hradnához közel, és annak filiája, Rósa Neporácznak pedig földes Ura Madocsányi uraság, fekszik amazokhoz nem meszsze, lakosaik katolikusok, és másfélék is, földgyeik közép termékenységűek, réttyeik, legelőjök meg lehetősek, vagyonnyaik is középszerűek."

Fényes Elek szerint "Neporacz (Bossán), tót falu, Trencsén, most A. Nyitra vmegyében, Gradna fiókja: 309 kath., 6 zsidó lak. F. u. többen", "Neporacz (Rozson), tót falu, Trencsén, most A. Nyitra vgyében: 200 kath., 4 zsidó lak. F. u. Motesiczky."

A trianoni békeszerződésig mindkét község Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott.

Népessége
1880-ban Bosányneprőd 223 lakosából 197 szlovák, 14 német, 2 egyéb anyanyelvű és 10 csecsemő volt. Ebből 209 római katolikus és 14 zsidó vallású. Rozsonyneprőd 194 lakosából 164 szlovák, 17 német, 6 egyéb anyanyelvű és 7 csecsemő volt. Ebből 172 római katolikus, 17 zsidó és 5 evangélikus vallású.

1910-ben Bosányneprőd (Bošianska Neporadza) 396 lakosából 354 szlovák, 41 német és 1 magyar anyanyelvű, Rozsonyneprőd (Rožnová Neporadza) 313 lakosából 282 szlovák és 20 német anyanyelvű volt.

2001-ben 775 lakosából 773 szlovák volt.

2011-ben 783 lakosából 754 szlovák, 1-1 lengyel, morva és más, illetve 26 ismeretlen nemzetiségű volt.

Nevezetességei 
 Szűz Mária tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1743-ban épült.

Források

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Neporác Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Neporac
Bosányneprőd

Bosányneprőd (szlovákul Bošianska Neporadza) Neporác településrésze, korábban önálló falu Szlovákiában a Trencséni kerületben a Trencséni járásban, Trencséntől 21 km-re délkeletre. Ma Neporác északi részét képezi.
2001-ben Neporác 775 lakosából 773 szlovák volt.

Története 
Vályi András szerint "BOSSÁN NEPORATZ. Prents. Tót falu Trencsén Vármegyében, birtokosai Motesitzky, és más Urak, fekszik Moresitzhez nem meszsze, mellynek filiája, határbéli földgyeik jók, de mivel fája nints, második Osztálybéli."

Fényes Elek szerint "Neporacz (Bossán), tót falu, Trencsén, most A. Nyitra vmegyében, Gradna fiókja: 309 kath., 6 zsidó lak. F. u. többen."

1910-ben 396, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott.

További információk 
 Bosányneprőd Szlovákia térképén

Források 

Bosanyneprod
Trencsén vármegye települései
Rozsonyneprőd

Rozsonyneprőd (szlovákul Rožnová  Neporadza) Neporác településrésze, korábban önálló község Szlovákiában a Trencséni kerületben a Trencséni járásban. 2001-ben Neporác 775 lakosából 773 szlovák volt.

Fekvése 
Trencséntől 21 km-re délkeletre fekszik, ma Neporác déli részét képezi.

Története 
Vályi András szerint "Borsan Neporácz. Kis Neporácz. Rósa Neporácz. Három faluk Trentsén Várm. Borsán Neporácznak földes Ura Motesiczky Uraság, fekszik Alsó Moresiczhez nem meszsze, és annak filiája. Kis Neporácznak földes Ura G. Illésházi Uraság, fekszik Kis Hradnához közel, és annak filiája, Rósa Neporácznak pedig földes Ura Madocsányi uraság, fekszik amazokhoz nem meszsze, lakosaik katolikusok, és másfélék is, földgyeik közép termékenységűek, réttyeik, legelőjök meg lehetősek, vagyonnyaik is középszerűek."

Fényes Elek szerint "Neporacz (Rozson), tót falu, Trencsén, most A. Nyitra vgyében: 200 kath., 4 zsidó lak. F. u. Motesiczky.
" 

1910-ben 313, túlnyomórészt szlovák lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott.

Források 

Rozsonyneprod
Trencsén vármegye települései
Ölved (Trencséni járás)

Ölved (1898-ig Jasztrabje, szlovákul Trenčianske Jastrabie) község Szlovákiában a Trencséni kerületben a Trencséni járásban.

Fekvése
Trencséntől 14 km-re délkeletre található.

Története 
1269-ben IV. Béla adománylevelében említik először, melyben a király a falu területét Jakab trencséni ispán katonájának Reinoldnak adta. A későbbiekben mint királyi solymászok települése szerepel. A 14. század elején Csák Máté birtoka, majd 1321-től újra a királyé. 1439-ben "Jaztreby", 1464-ben "Elwed", 1483-ban "Jastrabye" néven említik. Neve valószínűleg párhuzamos szlovák-magyar névadásból származik (szláv: jastrab = ölyv). 1425-ben kőtemplom épült a településen. 1463-ban Hunyadi Mátyás Ölvedet Mitich Prokopnak adta, ezzel hosszú idő után megszűnt a királyi uralom. A 15. - 16. században a Mitich és Rozsnyó családok birtoka. A 16. század végén a Madocsaiak és Ordódyak a birtokosai. 1663-ban a települést felégette a török. A 17. században a Varsányi és Hunyady családok birtoka. 1868-ban egy bécsi nagybirtokos Friedrich Knobloch szerez birtokot a községben.

Vályi András szerint "JASZTRABJE. Népes tót falu Trentsén Várm. földes Ura Madocsányi Uraság, és mások, lakosai katolikusok, fekszik Zay Ugrótzhoz 1 2/4 mértföldnyire, Kosztolna Miticznek filiája, földgye 248termékeny, legelője, fája elég van."

Fényes Elek szerint "ÖLVED JASZTRABJE. Tót falu Trentsén Várm. földes Ura Madocsányi Uraság, lakosai katolikusok, fekszik Kosztolna Miticzhez közel, mellynek filiája."

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Trencséni járásához tartozott. 1914-ben felépült az új templom. 1924-ben megalakult a tűzoltóegylet. 1925 és 1929-ben a földreform során felosztják a nagybirtokot. 1944-ben környékén élénk partizántevékenység folyt, végül 1945-ben a szovjet és román hadsereg foglalta el a községet. A harcoknak 7 helyi lakos esett áldozatul.

Népessége
1880-ban 465 lakosából 430 szlovák, 18 német, 1 más anyanyelvű és 16 csecsemő volt. Ebből 442 római katolikus, 18 zsidó és 5 evangélikus vallású.

1910-ben 625 lakosából 602 szlovák, 19 magyar és 4 német anyanyelvű volt.

2001-ben 1209 lakosából 1193 szlovák volt.

2011-ben 1191 lakosából 1166 szlovák, 4 cseh, 1 morva és 20 ismeretlen nemzetiségű volt.

2021-ben 1252 lakosából 1235 (+3) szlovák, 12 (+1) egyéb és 5 ismeretlen nemzetiségű volt.

Nevezetességei 
Római katolikus temploma 1914-ben épült.

Jegyzetek

További információk 
 Hivatalos oldal
 Községinfó
 Ölved Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Oolved
Trencsén vármegye települései
Péterszabadja

Péterszabadja (1898-ig Petri-Lehota, szlovákul Petrova Lehota) község Szlovákiában a Trencséni kerületben a Trencséni járásban.

Fekvésə
Trencséntől 22 km-re keletre.

Története 
A települést a 14. század elején alapították a német jog alapján. 1346-ban "Lyhota Petri", 1431-ben "Peter Lehota", 1458-ban "Petrowa Lhota", 1520-ban "Petrowa Lehota" alakban említik. A Motesiczky család birtoka volt. 1598-ban 27 ház állt a településen. 1720-ban 12 adózója volt. 1784-ben 33 házában 41 családban 270 lakosa volt. 1828-ban 24 házában 269 lakos élt.

Vályi András szerint „LEHOTA. Péter, vagy Petri Lehota. Tót falu Trentsén Várm. földes Urai Moresiczky, és több Uraságok, lakosai katolikusok, fekszik Fekete Lehotához 1/4 mértföldnyire, határja sovány, de egyéb javai vannak.”

Fényes Elek szerint „Lehota (Petr)i, tót f., Trencsén vmegyében, Motesicz filial. 225 kath., 5 zsidó lak. F. u. Motesiczky. Ut. posta Trencsén.”

A trianoni békeszerződésig Trencsén vármegye Báni járásához tartozott.

Népessége
1880-ban 255 lakosából 238 szlovák, 10 német, 1 magyar anyanyelvű és 6 csecsemő volt. Ebből 248 római katolikus és 7 zsidó vallású.

1910-ben 149 lakosából 143 szlovák, 6 német anyanyelvű volt.

2001-ben 182 lakosából 180 szlovák volt.

2011-ben 170 lakosából 169 szlovák és 1 magyar volt.

Források

Külső hivatkozások 
 Községinfó
 Péterszabadja Szlovákia térképén
 E-obce.sk

Peterszabadja
Trencsén vármegye települései
António de Spínola

António Sebastião Ribeiro de Spínola (Estremoz, 1910. április 11. – Lisszabon, 1996. augusztus 13.) portugál katonatiszt, politikus.

1928-tól aktív katonaként szolgált a portugál hadseregben. 1968-1973 között Bissau-Guinea katonai kormányzója és a vezérkari főnök helyettese volt. 1974-ben kiadta Portugália és a jövő című könyvét. Nem volt forradalmi alkat, de megelégelte az értelmetlen gyarmati háborúkat.

1974. április 24-25-én a szegfűk forradalmában megdöntötték Salazar utódjának, Marcello Caetanónak a diktatúráját. Azért nevezik szegfűk forradalmának, mert a katonák szegfűt raktak a fegyvereik csövébe. Május 15-én Spínolát elnöknek választotta a Nemzeti Megmentési Front. Ugyanezen a napon miniszterelnökké választották Adelino da Palma Carlost (május 15-július 7). A kabinetbe befogadta a szocialistákat és a kommunistákat is. Megalakult a Fegyveres Erők Mozgalma.

Július 17-szeptember 30: Miniszterelnök először Vasco Goncalves.

Július 27-én Spinola rádióbeszédében bejelentette a gyarmatok függetlenségéhez való jogát. 1974. szeptember 28-án a "csendes többség" nevében államcsínyt kísérelt meg, de nem sikerült és ezért szeptember 30-án le kellett mondania. Utóda, Francisco da Costa Gomes tábornok (1974-1976). 1975. március 11-én újabb államcsínyt kísérelt meg. A sikertelenség miatt el kellett hagynia az országot.

Elnöksége alatt feloszlatták a titkosrendőrséget és a Portugál Légiót, megtisztították a hadsereget a kompromittálódott elemektől. Megszüntették a cenzúrát és korrupció meg a spekuláció megszüntetését is célul tűzték ki. Szabadon engedték a politikai foglyokat.

1976-ban visszatért, de a későbbiekben már nem vállalt politikai szerepet.

Jegyzetek 

1910-ben született személyek
1996-ban elhunyt személyek
20. századi katonák
Portugál katonák
Portugália államfői
Wilma Rudolph

Wilma Glodean Rudolph (Tennessee, Saint Bethlehem, 1940. június 23. – Tennessee, Brentwood,1994. november 12.);  amerikai atléta, az olimpiák történetének egyik legemlékezetesebb alakja; a „fekete gazella”.

„Otthon 19-en voltunk gyerekek, s bizony rohanni kellett, hogy amikor asztalhoz érünk, találjunk legalább egy falatot!”

Az első futónő volt, aki egyetlen olimpián három aranyérmet nyert (1960, Róma). Koraszülöttként, két kilogramm testsúllyal született. Négyéves korában skarláttal és tüdőgyulladással került kórházba. Gyermekbénulás következtében az egyik lába megbénult. Édesanyja kitartásának köszönhetően (hetente kétszer hordta egy, a feketék számára kijelölt, 50 mérföldre fekvő kórházba kezelésre) sikerült évek múlva lábra állnia. Tízéves korában tanult meg újra járni. A száz és kétszáz méteres síkfutás mellett a váltóban is aranyérmet szerzett.

Az iskolai években megtanult kosárlabdázni, és 18 éves korára állandó tagja volt az iskolai kosár- és atlétacsapatnak. Itt figyelt fel rá egy szakember, akinek javaslatára ösztöndíjat kapott a Tennessee Egyetemen.

1956-ban tagja volt a melbourne-i olimpia 4×400-as amerikai váltónak (bronzérem). Négy évvel később Rómában nemzeti hős lett.

Visszavonulása után hazatért szülőhelyére, edző lett Clarksville-ben, a helyi iskolában. 1994. november 12-én halt meg agytumorban.

Jegyzetek

További információk

Kapcsolódó szócikkek 
 Többszörös olimpiai aranyérmesek listája

Amerikai futók
Amerikai olimpiai bajnokok
Olimpiai bajnokok (1960)
Olimpiai bajnokok (atlétika)
Amerikai olimpiai bronzérmesek
1940-ben született személyek
1994-ben elhunyt személyek
Rákban elhunyt személyek
Orlai Petrich Soma

Orlai Petrics Soma (Mezőberény, 1822. október 22. – Budapest, 1880. június 5.) festőművész, a történeti festészet jeles alakja. Apja szerb, anyja magyar származású.

Élete 
Felvidéki eredetű evangélikus családban született, anyai ágon Petőfi Sándor másod-unokatestvére. Középiskoláit Mezőberényben, Szarvason és Sopronban végezte, Pápán pedig jogi végzettséget szerzett. Tanulmányai egy részét Petőfivel és Jókaival töltötte, hatásukra írogatott is. 1846-tól festészeti tanulmányokat folytatott Bécsben Ferdinand Georg Waldmüllernél, Münchenben Wilhelm von Kaulbachnál, később Rómában és Párizsban. Egy ideig Debrecenben arcképfestésből jól megélt, majd ismét Bécsben telepedett le, de a pesti állandó műtárlat megalakulása után 1855-ben Pestre költözött. 1851-től használta az Orlai nevet, de csak 1853-ban vehette fel hivatalosan. 1854-ben feleségül vette Névery Annát (Ninát). 1861-től az Országos Magyar Képzőművészeti Társulat igazgató-választmányi tagja, olyan neves festők társaságában, mint Barabás Miklós, Zichy Jenő, Than Mór.

Nevezetesebb művei 
Bár szellemi erejét a megújuló fejgörcsei folytonosan zsibbasztották, szorgalmasabb festőnk alig volt nála; 1851-től, mikor Szent István ébredése című kompozícióját a műegyesületben kiállította, úgyszólván utolsó napjáig folyton dolgozott.

 II. Lajos király holttestének megtalálása a Csele patakban (1851)
 Búcsú a csata előtt (1853)
 Hagyjátok hozzám jönni a kisdedeket (1854) oltárkép a mezőberényi evangélikus templomban
 Szerelmi dalnok (1855)
 Milton az Elveszett paradicsomot tollba mondja (e műve ihlette Munkácsyt később világhírű Miltonjának megfestésére).
 Kazinczy Ferenc és Kisfaludy Károly első találkozása (1859)
 Záh Felicián (1860)
 Vak Béla (1864)
 Attila és Vigil (1864)
 Attila halála (1867)
 Erzsébet és Mária királynők a novigrádi fogságban (1864)
 Coriolanus (utolsó nagyobb műve)

Ezeken kívül festett számos arcképet, s megfestette Petőfi Debrecenben című képét, amely a nyomor és nélkülözések napjaiban, fűtetlen szobában, verseit rongyos szalmaszéken írva ábrázolja a nagy költőt. Az ecset mellett a tollat is gyakran forgatta, tanulmányt írt arról a befolyásról, melyet Shakespeare költészete gyakorolt a festészetre, s utolsó éveiben gondosan följegyezte azokat az adatokat, amelyek Petőfire vonatkoznak.

Jegyzetek

Források 
 
 Magyar Protestáns Panteon
 Képzőművészet Magyarországon

További információk 
 Mezőberény 
 Orlai Petrics Soma festményei – TerminArtors.com
 Keserü Katalin: Orlai Petrics Soma, Képzőművészeti Kiadó, Bp. 1984.
 Körösi Mihály: Képek Orlai Petrics Soma életéből, Kiadó: magán, Mezőberény, 2005.

Magyar festők
Mezőberényiek
1822-ben született személyek
1880-ban elhunyt személyek
Edward Lorenz

Edward Norton Lorenz (West Hartford, Connecticut, 1917. május 23. – Cambridge, Massachusetts, 2008. április 16.) amerikai matematikus, meteorológus, a káoszelmélet egyik megalkotója.

A különös attraktorok felfedezője és ő alkotta meg a pillangóhatás kifejezést.

Élete 
Az Egyesült Államokban született. Matematikát tanult New Hamphshire-ben a Dartmouth-i Egyetemen, valamint Massachusettsben a Harvard Egyetemen.

A második világháború során meteorológusként szolgált az Egyesült Államok légierejénél.

A háború után meteorológiát tanult. A Massachusetts Institute of Technology-n (MIT) diplomázott, ahol később évekig professzorként működött. 1987-től haláláig az MIT emeritus professzora volt.

Tevékenységéért számos díjat kapott, így többek közt:

 1969 Carl Gustaf Rossby Kutatási Kitüntetés, Amerikai Meteorológiai Társulat.
 1973 Symons Arany Emlékérem, Királyi Meteorológiai Társulat.
 1983 Crafoord-díj, Svéd Királyi Tudományos Akadémia.
 2004. május 12. Buys Ballot érem.

Munkássága 
Lorenz felépítette az atmoszféra légmozgásainak matematikai modelljét.

Ahogy tanulmányozta az időjárásrendszert észrevette, hogy az nem mindig az elvárásoknak megfelelően változik. A kezdeti feltételek pár perces megváltoztatásai a kezdetleges számítógépes időjárásmodelljében (1960), hatalmas eltéréseket eredményeznének az időjárásban. A bonyolult rendszerek érzékenysége a kezdeti feltételekre pillangóhatás néven vált közismertté.

Lorenz fel kívánta tárni ennek matematikai alapjait, következtetéseit a Determinisztikus nemperiodikus folyam (Deterministic Nonperiodic Flow) c. tanulmányában hozta nyilvánosságra, mely egy viszonylag egyszerű egyenletrendszerből kiindulva végtelen bonyolult rendszerbe torkollott, ez a Lorenz-attraktor.

Jegyzetek

Kapcsolódó szócikkek 
 Pillangóhatás
 Káoszelmélet

Amerikai matematikusok
Amerikai meteorológusok
1917-ben született személyek
2008-ban elhunyt személyek
Kiotó-díjasok
Crafoord-díjasok
Amerikai egyetemi, főiskolai oktatók
Párlófű

A párlófű (Agrimonia) a rózsafélék (Rosaceae) családjába tartozó  nemzetség. Virágzatuk sárga szirmú virágok alkotta füzér, csészeleveleik alatt horgas csúcsú serték vannak. Az érett terméseket vadállatok terjesztik, melyeknek szőrébe a serték beleakadnak. Évelők.

Kárpát-medencei elterjedése 
Magyarországon két faja él, a közönséges párlófű (Agrimonia eupatoria) és a szagos párlófű (Agrimonia procera).

További információk 
 Pogány Frida: Apróbojtorján vagy palástfű (Agrimoniae herba)
 Németh Ági: Apróbojtorján / agrimonia eupatoria /
 Házipatika.com: Párlófű, közönséges (Agrimonia eupatoria) "A veseproblémák egyik segítője"
 Diétázunk.hu - Infotár - Gyógynövények 

Növénynemzetségek
Gyógynövények
Rózsafélék
Évelők
Köles

A szót gyakran a legismertebb kölesfaj, a termesztett köles rövidebb neveként is használják. Mezopotámiában már 6000 évvel ezelőtt is termesztették. Onnan jutott el Ázsiába, Afrikába, Európába az ókorban és a középkorban, majd a 16. században a spanyolok, portugálok által Amerikába.

Ismertebb kölesfajok:
 termesztett köles (jófizető köles avagy kásaköles, Panicum miliaceum L.)
 gyomköles (Panicum ruderale)
 hajszálágú köles (Panicum capillare)
 indiai köles (Pennisetum glaucum vagy Pennisetum typhoides)

Az ugyancsak a kölesformák alcsaládjába tartozó olasz muhar (Setaria italica) olasz köles vagy rókafarkú köles néven is ismert, a perjeformák (Pooideae) alcsaládjába tartozó fénymagot (Phalaris canariensis) pedig kanárikölesnek is nevezik.

Panicum nemzetség 
A több száz faj legtöbbje Eurázsia meleg vidékein honos; hazánkban csak egy faját termesztik. A kölesből készített étel tápláló, de kissé nehezen emészthető, ezért ha kenyérnek sütik, gyakran búzaliszttel keverik. A kölest az ókori kínaiak is ették. Gluténre érzékenyek is fogyaszthatják, mert glutént nem tartalmaz.

Termesztett köles 
60–90 cm magas, egynyári fű; a levele lándzsás, szőrös. Virágzata már a virágzás előtt bókoló, oldalra hajló. Füzérkéje egyvirágú, szálkátlan.

Hazánkban két változatát termesztik. Az egyik bugája összehúzott, csomós és felálló, a másik kocsánya hosszú, bugája egy oldalra lekonyul. Ez utóbbi, a „bugás köles” bővebben terem. A humuszban gazdag, közepesen kötött talajt kedveli. A kései fagyok után kell vetni – mivel tenyészideje rövid, még júniusban is vethető. Augusztus-szeptemberben érik; magva kipergésre hajlamos. Nemcsak magját, de szalmáját is jól meg kell szárítani, különben megpenészesedik. Terméshozama nagyon ingadozó, a mag hektolitere 65–75 kg. A le nem hántolt kölest baromfitakarmánynak és szeszfőzésre is használják.

Betegségei:
 Ha a üszög támadja meg, a növény alacsony marad, és szétroncsolódó bugája bennfullad a legfelső levélhüvelyben; az üszkös köles bugájában termés helyett fekete port találunk – az üszög spóráit. Ellene a magvak csávázásával védekezhetünk.
 Rozsdásodását a Puccinia rubigo vera Wtr. nevű gomba okozza.
 A zsenge, a magból éppen kikelt növény tövének barna foltosodása a Pythium de baryanum Hesse nevű gomba támadásának következménye. A foltok puhák, a növénykék lekonyulnak és elhalnak.
 A leveleken feltűnő, hosszúkás, fekete, kissé kiemelkedő foltokat a Phyllachora graminis Fckl. nevű gomba okozza. A levelek idővel elsárgulnak és elfonnyadnak.
 A Septoria gramineum Desm. nevű gomba is hosszúkás, de halvány, gyakran barna szegélyű foltokban tűnik fel a leveleken. A foltokon később apró, fekete szemecskék jelennek meg.
 Anyarozs.

További fajok 
 A Panicum iumentorum Pers. (P. maximum Jacq.) É-amerikai; guineai fű vagy guineai moha néven sok helyen takarmánynak termesztik, de kertben is díszlik.
 A Panicum frumentaceum Roxb. Kelet-Indiában terem,
 a Panicum turgidum Fossk. Egyiptomban, lisztes magváért termesztett kölesféle.

Források 
 
 [ Köles], A Pallas nagy lexikona

További információk 
 Kölesről többet

Perjefélék
Gabonák