Detektivka

Detektivka nebo detektivní fikce, která zahrnuje detektivní román, novelu a povídku, je jedním z nejoblíbenějších žánrů zábavné literatury. Název pochází z latinského slova  = odkrývat, odhalovat. Zápletka detektivních příběhů je založena na zločinu (nejčastěji vraždě), po jehož pachateli, detailech způsobu provedení nebo motivu pátrá detektiv. Příbuzným typem kriminální literatury jsou pitavaly a paměti slavných detektivů, které však popisují zločiny skutečné. Detektivka má rovněž blízko k thrilleru nebo špionážnímu románu, často dochází k jejich kombinaci. Historická detektivka, jejíž děj se odehrává ve vzdálenější minulosti, bývá považována též za subžánr historického románu.

Charakteristika 
Od počátku byla detektivka pojímána jako složitá hádanka, intelektuální hra a výzva čtenářovým logickým a deduktivním schopnostem. Rozuzlení musí být pravděpodobné, racionálně zdůvodněné a vycházející z indicií, ale zároveň překvapivé. Autor musí postupovat logicky, aby čtenář mohl sledovat postup dedukce ze stop – za tím účelem vznikala i striktní žánrová pravidla (např. desatero Ronalda Knoxe, pravidlo tří stop). Vykonstruovanost zápletek však od počátku 20. století postupně ustupovala a pravidla se rozvolňovala. Důrazem na psychologii postav se některé pozdější detektivky výrazně přibližují psychologickému románu (Georges Simenon), jiné se zase barvitým zachycením prostředí přibližují románu sociálnímu (např. u představitelů tzv. drsné školy).

Klíčovou postavou detektivky je detektiv, řešitel záhady. Zpočátku navazuje na romantickou tradici mstitelů bezpráví, často je obdařen mimořádnými pozorovacími a kombinačními schopnostmi, později též znalostmi lidské psychiky. Někdy bývá výstředníkem až podivínem, jindy má působit jako okolím podceňovaný outsider. Je obvyklé, že v řadě děl jednoho autora vystupuje postava téhož detektiva. Od 20. století je obvyklejší typ obyčejného detektiva, ať již detektiva profesionálního (policista, soukromý detektiv), nebo soukromé osoby, jíž zločin zasáhl do života. Moderní detektivky často popisují rutinní vyšetřování celých policejních týmů.

Historie 
Deduktivní příběhy s kriminálními náměty nacházíme už v biblických apokryfech, Ezopových bajkách či orientálních pohádkách. Své předchůdce má detektivka v tzv. pikareskním (šibalském) a loupežnickém románu 18. století, nebo také (podobně jako thriller) v tzv. gotickém románu – jde také o typ prózy s tajemstvím. Jako samostatný žánr se detektivní román konstituoval ve 2. polovině 19. století. Rozšíření tohoto typu literatury pak souvisí s vytvářením moderní velkoměstské civilizace s jejím podsvětím a policejním aparátem.

Za první detektivní prózu v historii bývá považována povídka Edgara Allana Poea Vraždy v ulici Morgue z roku 1841. V Poeově stylu logické hádanky pokračuje pak A.C. Doyle a další (Gilbert Keith Chesterton, Richard Austin Freeman, S.S.Van Dine), později Dorothy Sayersová, Agatha Christie, Ngaio Marshová, P.  D. Jamesová aj. Na rozhraní detektivky a thrilleru jsou díla Edgara Wallace. Ve 20. letech 20. století se v USA zrodil nový typ detektivky, tzv. drsná škola, jejímž protagonistou je osamělý bojovník za spravedlnost typu westernového hrdiny (díla Dashiella Hammetta, Raymonda Chandlera, Rexe Stouta, Petera Cheyneyho, Mickeyho Spillana, částečně též Erle Stanleyho Gardnera). Později se stává hlavní postavou detektivky i policejní profesionál (např. díla Georgese Simenona nebo Eda McBaina) nebo celý policejní tým (Maj Sjöwallová–Per Wahlöö). Od devadesátých let 20. století se ze severní Evropy prosazuje severská detektivka.

Detektivky bývají častým námětem pro další audiovizuální zpracování jejich námětu v rozhlase, filmu a televizi. Zde jsou oblíbené detektivky zaměřené na moderní vyšetřovací metody, například na psychologické profilování.

Nejvýznamnější světoví autoři 
 Arthur Conan Doyle
 Friedrich Dürrenmatt
 Dick Francis
 Nicolas Freeling
 Erle Stanley Gardner
 Dashiell Hammett
 Raymond Chandler
 James Hadley Chase
 G.K. Chesterton
 Peter Cheyney
 Lee Child
 Agatha Christie
 P.D. Jamesová
 Ed McBain
 Edgar Allan Poe
 Dorothy Sayersová
 Georges Simenon
 Rex Stout
 S. S. Van Dine
 Edgar Wallace

Česká detektivka 
V české literatuře jsou za zakladatele detektivního žánru považováni Emil Vachek a Eduard Fiker, kteří začínají publikovat v období první republiky. Další významnější autoři se objevují až od 60. let 20. století: Josef Škvorecký (některé detektivky napsal společně s Janem Zábranou), Václav Erben, Jiří Marek, Hana Prošková, Pavel Hejcman, později např. Jan Cimický či Jaroslav Velinský, Jan Lipšanský.

Mezi naděje českého detektivního románu patří Michaela Klevisová (Kroky vraha, Zlodějka příběhů, Dům na samotě), Michal Sýkora (Případ pro exorcistu, Modré stíny), Nela Rywiková (Dům číslo 6), Jiří Březina (Na kopci), nebo Martin Goffa (Muž s unavenýma očima, Vánoční zpověď, Bez těla).

Významní autoři dnešní doby 

 Jo Nesbø
 Stieg Larsson
 Dan Brown
 Chris Carter (spisovatel)
 Lars Kepler
 Jeffery Deaver

Odkazy

Reference

Literatura 
 Josef Škvorecký: Nápady čtenáře detektivek, 1. vydání 1965, 2. doplněné vydání 1967. Dostupné online jako e-kniha.
 Mandys, Pavel. Kdo dnes v Česku píše krimi? Lidové noviny. 2014, 13. 8. 2014, s. 8. ISSN 1213-1385. (online na stránce iLiteratura.cz)
 Kokeš, Radomír D. (2009): Fikční světy (kriminálního) televizního seriálu. Iluminace, roč. 21, č. 4, s. 5-36. Online: ke stažení v elektronické podobě zde

Externí odkazy

Související články 
 100 nejlepších detektivních románů všech dob podle britské a americké asociace autorů detektivních románů

 
Romány
Literární pojmy
Literární žánry