alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Instituții politice ale Romei Antice

Aceasta este o listă temporară de articole privind instituții politice ale Romei antice.

Conducători ai Romei 
 Listă de consuli romani imperiali timpurii
 Listă de consuli romani imperiali târzii
 Listă de consuli romani republicani
 Listă de regi romani
 Împărați romani
 Listă de cenzori romani
 Listă de princeps senatus

Corpuri politice 
 Adunări romane
 Senat roman
 Curia romană
 For roman

Facțiuni socio/politice 
 Optimates
 Populares
 Nobiles
 Patricienii
 Equites
 Plebeii
 Proletarii

Oficii publice 
 edil
 cenzor
 consul
 dictator
 Magistrați extraordinari și ordinari
 legatus
 pretor
 praetor peregrinus
 princeps senatus
 promagistrat
 conducători provinciali
 Listă de guvernatori romani ai Britaniei
 chestor
 tribun

Divers 
 cursus honorum
 decemviri - vigintisexviri
 pontifex maximus
 imperator
 imperium
 lictor
 Lege romană
 Listă de legi romane
 Stâncă tarpeiană
 Triumvirate
 Primul Triumvirat
 Al doilea Triumvirat

Roma antică
Legea romană
Liste Roma antică
Optimates

Optimates ('Oameni buni') era facțiunea aristocratică a Republicii Romane târzii. Ei doreau să limiteze puterea adunărilor populare și extinderea puterii Senatului, care era privit a fi mai stabil și mai dedicat bunăstării Romei. Optimații favorizau nobilii (familiile nobile) și se opuneau ascensiunii 'oamenilor noi' (plebeilor, de obicei provinciali, ale căror familii nu aveau experiență politică anterioară) întru politica romană. Ironia a fost ca marele campion al optimaților de mai târziu, Marcus Tullius Cicero, era însuși un om nou (novus homo). Aceștia erau îndeosebi îngrijorați de generalii populari ce puteau lua puterea Senatului, ei fiind sprijiniți de forța legiunilor și a tribunilor militari.
Erau opuși popularilor(populares). Trebuie notat faptul ca optimații se foloseau de puterea senatului și a aristocrației să își atingă scopurile personale, la fel cum populari se foloseau de suportul plebeii pentru interesele lor, un astfel de popular era Caius Julius Cezar ce s-a folosit de plebee pentru a se face remarcat pe scena politicii romane.

În adiție la țintele lor politice, optimații se opuneau extinderii cetățeniei romane în dincolo de granițele Italiei (și chiar s-au opus acordării cetățeniei majorității italienilor) aceștia încercând să urmeze calea strămoșilor (mos maiorum). Favorizau în general interesele ridicate, opunându-se expansiunii culturii elene în societatea romană și au lucrat din greu pentru a furniza pământuri soldaților ieșiți din activitate (din moment ce ei considerau că soldații fericiți erau mai puțin dispuși să se ridice împotriva guvernării și să se alăture generalilor revoltați).

Cauza optimaților și-a atins vârful sub dictatura lui Lucius Cornelius Sulla Felix (81 î.Hr.–79 î.Hr.). În timpul domniei sale, aproape toată puterea Adunărilor le-a fost înlăturată, numărul de membri al Senatului s-a ridicat de la 300 la 600, mii de soldați au fost stabiliți în nordul Italiei, cu un număr egal de populares au fost executați prin listele de proscriere. Însă, după demisia lui Sulla și moartea ulterioară, multe dintre politicile acestora au fost inversate gradual, în special în primul consulat al lui Crassus și Pompei cel Mare.

În afara lui Cicero și Sulla, alți optimați notabili au fost Cato cel Bătrân și Cato cel Tânăr, Titus Annius Milo(protejatul lui Cicero), Marcus Junius Brutus(fiul adoptat a lui Cezar) și (excluzând perioada Triumviratului), Pompei.

Roma antică
ASIC

Un ASIC (prescurtare din ) este un circuit integrat special produs pentru o anumită aplicație, civilă sau militară, cu alte cuvinte "specializat". În general, acest tip de circuite grupează un număr mare de funcțiuni unice, create pe măsură conform cerințelor concrete. Un exemplu tipic din domeniul militar sunt acele cipuri dintr-o rachetă sau un satelit care prelucrează imagini în "timp real".

Avantaje și dezavantaje 
Avantajele integrării mai multor funcțiuni pe un singur circuit sunt reducerea costurilor de fabricație (în condiții de serie mare) și mărirea fiabilității. (Alternativa ar fi realizarea unei plăci cu circuite logice standard, în engleză: off the shelf, de genul cipului 7400.) Inconveniențele ASIC-urilor sunt costul de concepție și proiectare ridicat sau chiar foarte ridicat (în special pentru fabricarea măștilor de gravură) precum și durata de concepție de mai multe luni sau chiar ani.

Câteva detalii 
În anii 1970-1980 procesul tehnologic consista în desenarea "manuală" a modelelor de circuite, desenul servind apoi la fabricarea măștilor printr-un procedeu fotografic. În epoca actuală un nou circuit electronic de tip ASIC se programează într-un "limbaj de descriere hardware" (VHDL, Verilog sau mai modern System C), urmat de o "sinteză" pentru a produce desenul măștii în mod automat. Aceleași limbaje de descriere se utilizează și pentru realizarea prototipurilor și preseriilor de ASIC-uri cu circuite logice programabile (FPGA).

Datorită costului inițial ridicat producția de ASIC-uri este recomandată pentru mari volume (> 100.000 de unități pe an), la care costurile de proiectare se pot amortiza și care nu sunt foarte dependente de timpul de lansare pe piață (engleză: Time To Market, TTM). O excepție o reprezintă cazurile în care clientul comandă și plătește funcționalitatea "pe măsură", dorită, chiar dacă volumul de fabricație este mic.

Unele ASIC-uri foarte complexe sunt denumite SoC (engleză: system-on-a-Chip, „sistem pe o singură plăcuță de siliciu”). Acestea pot integra un miez de procesor (sau chiar mai multe), interfețe, memorii etc., însumând mai multe milioane de porți logice și asigurând un nivel de funcționalitate echivalent de exemplu cu cel al unei plăci de bază de calculator.

Vezi și 

Acronime de patru litere
Circuite integrate
Consoană africată

În fonetică, o consoană se numește africată sau semioclusivă dacă începe ca o consoană oclusivă prin blocarea fluxului de aer din canalul fonator și se termină ca o consoană fricativă prin eliberarea parțială și de obicei șuierătoare a aerului. În limba română standard există două consoane africate:

 , ca în cuvîntul face ;
 , ca în cuvîntul fuge .

Africate în alte limbi:

 italiană: 
 , ca în pizza  (pizza); (de verificat)
 , ca în azzurro  (albastru); (de verificat)
 germană: 
 , ca în Apfel  (măr); (de verificat)

Exemple 
 : Consoană africată bilabial-labiodentală surdă
 : Consoană africată bilabial-labiodentală sonoră

Africată, Consoană
Populares

Populares („Cei ce favorizau poporul“, singular popularis) au fost liderii aristocratici în Republica Romană târzie care tindeau să folosească adunările poporului într-un efort în a rupe monopolul deținut de nobiles și optimates asupra puterii politice.

Planurile populare includeau mutarea unor cetățeni romani în coloniile provinciale; extinderea cetățeniei către comunitățile din afara Romei și Italiei; și modificarea subvențiilor de grâne și valorii monetare. Cauza lor și-a atins piscul sub dictatura lui Iulius Cezar, cel mai avid lider al populares. După crearea celui de Al doilea triumvirat (43 î.Hr.–33 î.Hr.), cauza populares a fost esențialmente distrusă.

Exceptându-l pe Cezar, alți membri populares notabili au fost Frații Gracchi, Marius, Clodius, și (în timpul Primului triumvirat) Crassus și Pompei.

Roma antică
Populism
Consoană fricativă

În fonetică, o consoană se numește fricativă (sau constrictivă, spirantă) dacă la pronunțarea sa canalul fonator se strâmtează astfel încât aerul să se poată scurge tot timpul emisiunii. Strâmtarea fluxului de aer poate fi produsă de exemplu prin apropierea buzei inferioare de incisivii superiori ca în cazul consoanelor  și  sau prin apropierea unei părți a limbii de dinți sau de cerul gurii. Un caz special este cel al consoanelor glotale  și , uneori numite pseudo-fricative, pentru care nu există de fapt nici o acțiune de constrângere a fluxului de aer.

Consoanele fricative se clasifică în consoane sibilante și nesibilante. Primele sunt articulate prin dirijarea forțată, cu ajutorul limbii, a curentului de aer spre marginea ascuțită a dinților și producerea unui sunet șuierător, ca în cazul consoanelor  și . Dimpotrivă, consoanele nesibilante nu au acest caracter, ca de exemplu în cazul consoanelor  și .

Exemple 

 Sibilante:
 , ca în cuvântul românesc sosi ;
 , ca în cuvântul românesc zeu ;
 , ca în cuvântul românesc așa ;
 , ca în cuvântul românesc joc .

 Nesibilante:
 , ca în cuvântul românesc fum ;
 , ca în cuvântul românesc avem ;
 , ca în cuvântul englezesc thin  (subțire);
 , ca în cuvântul englezesc this  (acesta).

 Pseudo-fricative:
 , ca în cuvântul românesc har ;
 , ca în cuvântul neerlandez haat  (ură).

Fricativă, Consoană
Nobiles

Nobiles era micul grup de familii atât de origini patriciene, dar și plebeice care produceau cei mai mulți oameni aleși în oficiile Republicii Romane.

Vezi și: populares, optimates

Roma antică
Consoană fricativă alveolară sonoră

În fonetică, consoana fricativă alveolară sonoră este un sunet consonantic care apare în unele limbi vorbite. Simbolul său fonetic este . În limba română se notează cu litera Z și apare în cuvinte precum zimbru , roză , orez .

Deși multe dintre limbile vorbite în Europa folosesc această consoană, este de remarcat absența ei în limbile scandinave (suedeza, norvegiana și daneza). Aceste limbi au litera Z, dar o folosesc pentru a nota sunetul surd  în cuvinte de origine străină.

Perechea surdă a acestui sunet este consoana fricativă alveolară surdă .

Pronunție 

 
  (Vezi și discuția de la : Consoană alveolară sau dentală?)
 
 
 
 

În funcție de forma și poziția limbii, această consoană poate să fie sibilantă (șuierătoare) ca în limba română sau nesibilantă. În acest din urmă caz se notează ; apare de exemplu într-un dialect al limbii engleze vorbit la Liverpool, ca alofon al consoanei .

Consoană alveolară sau dentală? 

În lucrările mai vechi de fonetică și chiar în unele actuale, acest sunet este adesea clasificat ca fiind o consoană dentală. Diferența nu constă în articularea propriu-zisă alveolară sau dentală a sunetului, ci în definiția uneori imprecisă a acestor termeni. Dacă prin loc de articulare se înțelege locul unde se produce efectiv sunetul,  este într-adevăr o consoană dentală. Dacă definiția se referă la poziția articulatorului activ (în cazul acesta vîrful limbii) atunci  este o consoană alveolară, pentru că limba se află în spatele dinților în dreptul alveolelor. Atît dinții cît și limba joacă un rol esențial în articularea sunetului acestuia; limba creează un jet subțire de aer pe care îl dirijează spre muchia ascuțită a dinților pentru a produce turbulențe audibile de înaltă frecvență. Plasarea limbii în orice altă poziție face sunetul de nerecunoscut.

Fricativă alveolară sonoră, Consoană
Consoană fricativă postalveolară surdă

În fonetică, consoana fricativă postalveolară surdă este un sunet consonantic care apare în unele limbi vorbite. Simbolul său fonetic este . În limba română se notează cu litera Ș și apare în cuvinte precum șiret , așa , coș .

Perechea sonoră a acestui sunet este consoana fricativă postalveolară sonoră .

Pronunție 

 
 
 
 
 
 

Fricativă postalveolară surdă, Consoană
Consoană fricativă postalveolară sonoră

În fonetică, consoana fricativă postalveolară sonoră este un sunet consonantic care apare în unele limbi vorbite. Simbolul său fonetic este . În limba română se notează cu litera J și apare în cuvinte precum jar , ajutor , etaj .

Perechea surdă a acestui sunet este consoana fricativă postalveolară surdă .

Pronunție 

 
 
 
 
 
 

Fricativă postalveolară sonoră, Consoană
Sinuciderea în masă din Jonestown

Conducătorul Templului Popoarelor, Jim Jones, la 18 noiembrie 1978, a îndemnat sute dintre adepții săi să comită o sinucidere în masă, în comuna lor agricolă dintr-o regiune de lângă nord-vestul Guyanei. Acei câțiva membri care au refuzat să mănânce din fructele otrăvite cu cianură menite să producă sinuciderea în masă, au fost forțați să o facă fie prin amenințări cu arma sau prin faptul că au fost împușcați atunci când au vrut să fugă. Numărul victimelor a fost de 909, printre care se numărau și 276 de copii.

Jim Jones era un carismatic enoriaș care a fondat "Templul Popoarelor", o sectă creștină, din anii 1950, în Indianapolis. El propovăduia împotriva rasismului, și ideile sale au atras majoritatea cetățenilor afro-americani.
În anul 1965, el a mutat grupul în nordul Californiei, stabilindu-l în Ukiah și după 1971 în San Francisco. În anii '70, biserica sa a fost acuzată de presă de fraudă financiară, abuz pshihic asupra membrilor și violență asupra copiilor. Ca răspuns pentru critica adusă, Jones și-a condus câteva sute de adepți în nordul Americii de Sud în 1977 și a fondat o regiune agricolă utopică pe care a numit-o Jonestown, și care se afla în jungla Guyanei.

Un an mai târziu, un grup de foști adepți l-au convins pe congresmanul Leo Ryan, un democrat din California, să călătorească în Jonestown și să investigheze comuna.
La data de 17 noiembrie 1978, Ryan a ajuns în Jonestown, împreună cu un grup de jurnaliști și alți observatori. La început, vizita a decurs bine, dar a doua zi, pe când grupul lui Ryan se pregatea să plece, câțiva membri ai Templului Păcii le-au cerut membrilor grupului de observatori să îi ajute să părăsească Guyana.
Jones s-a simțit în primejdie datorită cererilor membrilor Templului și unul dintre locotenenții lui Jones l-a atacat pe Ryan cu un cuțit. Ryan a scăpat nevătămat în urma incidentului, dar Jones a ordonat adepților săi să îi urmărească și să-i omoare pe Ryan și pe jurnaliști pe aerodrom, chiar în momentul în care aceștia se pregateau să plece. Congresman-ul și alți patru membri au fost uciși în timp ce încercau să se urce la bordul avionului.

În Jonestown, Jones și-a îndemnat adepții la o sinucidere în masă spre a purifica orașul. Odată cu propovăduirea lui Jones a "frumuseții morții", sute au băut o cianură letală și băuturi Flavor Aid. Cei care au încercat să scape au fost urmăriți și împușcați de locotenenții lui Jones. Jones a murit din cauza unei răni provocate de un glonț în cap, pe care și-l trăsese probabil singur. Trupele Guyanei, alertate de un adept care scăpase, au ajuns în Jonestown în aceeași zi.
Numai o duzină de adepți au supraviețuit, ei ascunzându-se în junglă. Majoritatea celor 909 morți stăteau întinși unul lângă celălalt în aceeași poziție în care Jones le propovăduise pentru ultima dată.

1978
Sinucideri
Constantin Cazimir

Constantin Cazimir (în , ) a fost un latifundiar, pedolog, pedagog, doctor în științe și politician țarist, deputat în Duma de Stat al celei de-a I-a convocări din partea Basarabiei. 

Ca filantrop, pe mijloacele sale, a întreținut zeci de copii basarabeni, cărora le oferea burse în diferite școli. Conacul său din satul Cernoleuca (raionul Dondușeni, Republica Moldova) se mai păstrează și astăzi (într-o stare avariată).

Biografie
S-a născut în anul 1860 într-o familă nobiliară. A studiat la gimnaziul clasic din Camenița, iar între anii 1874-1879 la o școală reală din Chișinău. În 1879 a intrat la Academia agricolă „Petrovskaia” din Moscova, pe care a absolvit-o ca doctor în științe agricole.

Ca moșier a deținut mari terenuri în satul Vășcăuți din ținutul Hotin și Cernoleuca din ținutul Soroca. Timp de 21 de ani a fost membru al zemstvei.

A fost, de asemenea, membru al consiliului școlar al ținuturilor Hotin și Soroca, administrator al școlii agricole din Grinăuți, precum și al altor aproximativ 20 de școli. A făcut multă muncă educațională. A deschis pe cheltuiala lui și a întreținut școli pe toate moșiile sale. De asemenea, pe teritoriul moșiilor sale, a deschis și dotat spitale și băi publice pentru săteni. Își petrecea cea mai mare parte a timpului ajutându-i pe cei săraci. El a jucat un rol decisiv în soarta viitoarei actrițe Serafima Birman, plătindu-i primul an de studii la o școală de teatru.

În 1906 a fost ales în Duma de Stat a Imperiului Rus de prima convocare. În cadrul acesteia s-a alăturat partidului Cadeților, conform trudovicilor, poziția politică a lui Cazimir era între partidul reformelor democratice și partidul reînnoirii pașnice.

A instituit pe lângă Institutul de Medicină Experimentală din Petrograd, al cărui departament de bacteriologie a fost condus de ruda sa Serghei Vinogradski, două premii: pentru muncă în domeniul pelagrei și al doilea, pentru cercetarea cancerului.

A murit la 12 iulie 1910 din cauza diabetului.

Referințe

Bibliografie
 Казимир Костянтин Федорович // Енциклопедія Сучасної України. - Т. 11 [Зор - Как]. - Київ, 2011. - С. 690. - ISBN 966-02-2074-X. ISBN 978-966-02-6092-4 (Т.11).
 Гусар Ю.С. Буковинці у Російській Держдумі [є про Казиміра Костянтина Федоровича]/Юхим Гусар //Буковинське віче. - 2013. 10 травня (№ 19).- С. 1.
Государственная дума Российской империи: 1906—1917. Москва: РОССПЭН, 2008. С. 127.
Российский государственный исторический архив. Фонд 1278, Опись 1 (2-й созыв). Дело 100; Дело 582. Лист 14-17.

Nașteri în 1860
Pedologi ruși
Pedagogi ruși
Politicieni basarabeni
Politicieni ai Imperiului Rus
Membri ai Dumei de Stat a Imperiului Rus din gubernia Basarabia
Decese în 1910
Consoană oclusivă palatală surdă

În fonetică, consoana oclusivă palatală surdă este un sunet consonantic care apare în unele limbi vorbite. Simbolul său fonetic este . În limba română apare ca un alofon al consoanei velare oclusive surde , care se palatalizează atunci cînd este urmată de una dintre vocalele  și , variantele lor semivocalice sau i-ul nesilabic. Ca urmare, grupurile de litere che și chi, ke, ki se pronunță cu varianta palatală a acestei consoane. Trebuie totuși remarcat că această diferență se limitează la aspectul fonetic, și că nu are efect semantic asupra cuvintelor. În exemplele următoare transcrierea este fonetică (indicată de parantezele pătrate) și nu fonemică: chem , achit , ochi , kebab , bikini . Într-o transcriere fonemică se impune folosirea unui singur simbol pentru ambele sunete: , , ochi  etc.

Diferența dintre consoana velară și cea palatală constă în locul de articulare diferit: în articularea palatală partea mijlocie a limbii atinge palatul (partea tare a cerului gurii), în timp ce articularea velară se produce prin atingerea rădăcinii limbii atinge vălul palatului (partea moale).

Perechea sonoră a acestui sunet este consoana oclusivă palatală sonoră .

Pronunție 

 
 
 
 
 
 

Oclusivă palatală surdă, Consoană
Alberto Gilardino

Alberto Gilardino, Ufficiale OMRI (; ) este un fotbalist italian, atacant la Palermo și la echipa națională de fotbal a Italiei.

Și-a început cariera la Piacenza Calcio și a jucat primul meci în Serie A împotriva celor de la AC Milan. Apoi a fost vândut la Hellas Verona, pentru care a jucat timp de două sezoane și a înscris doar două goluri.

Pe plan internațional, cariera sa a început în 2002, după ce a fost cumpărat de Parma la cererea explicită a fostului antrenor de la Hellas Verona, Cesare Prandelli. A înscris 5 goluri în primul său sezon pentru echipa din Emilia și 23 de goluri în anul următor, când s-a clasat pe locul 2 în topul golgheterilor din Serie A, după Andriy Shevchenko. În ultimul său sezon pentru Parma, Alberto Gilardino a reușit încă o dată performanța de a marca 23 de goluri în Serie A, clasându-se iar pe locul 2 în topul golgheterilor, după Cristiano Lucarelli de la Livorno. A fost transferat la AC Milan pe 17 iulie 2005 pentru 18 milioane de lire sterline.

A jucat pentru echipa națională a Italiei în campionatul de fotbal din cadrul jocurilor olimpice de vară de la Atena din 2004 unde a câștigat medalia de bronz. De asemenea, a condus echipa Under 21 a Italiei spre câștigarea Campionatului European de tineret.

Este considerat atacantul principal al echipei naționale a Italiei, pentru care a debutat pe 4 septembrie 2004 împotriva Norvegiei.

Note

Legături externe
 
 Profile at ACF Fiorentina official site 
 National team stats at FIGC official site  
 

Fotbaliști italieni
Fotbaliști ai Campionatului Mondial de Fotbal 2010
Fotbaliști ai Campionatului Mondial de Fotbal 2006
Fotbaliști ai Genoa CFC
Fotbaliști la Jocurile Olimpice de vară din 2004
Bisericile Porvoo

Bisericile Porvoo (sv Borgågemenskapen, en Porvoo Churches) reprezintă o comuniune de 12 Biserici europene, în «comuniune de altar și scaun» (intercomuniune în euharistie și hirotonie). Tratatul a fost semnat în 1994 în orașul Porvoo (Borgå) din Finlanda.

Bisericile participante sunt Bisericile anglicane de pe insulele britanice, Bisericile evanghelice scandinave, baltice și din Islanda, precum și Bisericile episcopale din Peninsula Iberică.

Semnatare:

 Biserica Angliei 
 Biserica Irlandei 
 Biserica Episcopală Scoțiană 
 Biserica Țării Galilor 
 Biserica Evanghelică Lutherană din Finlanda 
 Biserica Islandei 
 Biserica Norvegiei 
 Biserica suedeză 
 Biserica Evanghelică Lutherană a Estoniei 
 Biserica Evanghelică Lutherană a Lituaniei 
 Biserica Lusitană Catolică Apostolică Evanghelică din Portugalia 
 Biserica Spaniolă Reformată Episcopală 

Negociază:

 Biserica Danemarcei 
 Biserica Evanghelică Lutherană a Letoniei

Legături externe 
 Sit oficial

Ecumenism creștin
Porvoo
Beowulf

Beowulf este un poem epic anglo-saxon, scris în engleza veche între secolele al VIII-lea și al X-lea. Poemul descrie faptele eroice ale eroului Beowulf, în lupta sa împotriva monștrilor. Unele pesonalități menționate în poem au referințe istorice (Hrothgar, Hrothulf, Ohthere) și sunt menționate în surse scandinave timpurii, precum . Critica modernă a operei începe cu J.R.R. Tolkien, mai cunoscut drept autor al romanului fantasy Stăpânul Inelelor, dar care era un celebru profesor la Universitatea din Oxford, specialist în limbi nordice vechi. 

Evenimentele și personalitățile descrise în lucrare descriu o perioadă de 200 de ani, începând cu anul 450 d.Cr., și se petrec pe teritoriul Danemarcei. Poemul are un caracter sincretic, combinând valorile germanice vechi sau păgâne și cele creștine, și definește relațiile dintre rege și tanii (războinicii) săi. 

Beowulf, un războinic al din secolul VI-lea, s-a luptat cu monstrul Grendel, care a făcut prăpăd în palat, omorând oamenii lui Hrothgar, regele danezilor.
La întoarcerea în țara sa, Beowulf a fost triumfător salutat de poporul lui. După moartea unchiului său, Beowulf a devenit regele lor.

Grendel, mama unuia din moștrii uciși de unul dintre nobilii danezi, e dornică de a-și răzbuna fiul, dar Beowulf o găsește și o ucide.

Atunci când el a domnit 50 de ani, Regatul său a fost invadat de un dragon de foc, pe care a reușit să-l omoare cu ajutorul unui tânăr nobil, Wiglaf, restul camarazilor săi fugind. Beowulf a fost lovit de moarte în luptă și, în timp ce se stingea, l-a declarat pe Wiglaf succesorul lui. Trupul lipsit de viață al lui Beowulf a fost pus pe un rug funerar mare, fiind astfel onorat de oamenii săi. Doisprezece dintre camarazii săi ședeau călare în jurul rugului aprins, sărbătorind măreția lui. Cenușa lui este îngropată împreună cu comoara dragonului.    

Unele traduceri și adaptări la engleza modernă (sec. XX-XXI), vezi:  

 "Beowulf: A New Verse Translation" ori "", de Seamus Justin Heaney (1999);  
 "", de J.R.R. Tolkien (1920-1926), publicat în 2014.

Legături externe 
  SparkNotes.com
  Textul Beowulf in vechea limba engleză

Păgânism
Folclor
Poeme
Legende medievale
Byte

Un byte (pronunțat bait) este cea mai mică unitate de stocare a informației adresabilă independent într-un calculator. Este utilizat pentru a specifica cantitatea de memorie sau capacitatea de stocare a unui anumit dispozitiv, indiferent de tipul de date. Cea mai uzuală dimensiune pentru un byte este 8 biți, drept pentru care în română este numit în mod obișnuit octet. Un byte este abreviat cu ajutorul majusculei B. Multiplii byte-ului folosiți în mod uzual sunt kilobyte (KB), megabyte (MB), gigabyte (GB), terabyte (TB) și petabyte (PB). Un byte poate reprezenta valori de la 0 la 255, sau 2^8 = 256 valori diferite. 

Standardele CIE și IEEE precizează B drept prescurtare pentru octet. UIT și CIE 80000-13, acceptă simbolul o pentru octet în loc de byte. 

Termenul byte a fost introdus de  în 1957 în primele faze de proiectare ale calculatorului IBM 7030 Stretch. A fost inițial definit în instrucțiuni pe 4 biți, permițând de la unu la șaisprezece biți într-un byte (proiectul de producție a redus acest lucru la câmpuri de 3 biți, permițând de la de unu la opt biți într-un byte). Dispozitivele I/O tipice din această perioadă au folosit unități de șase biți. O dimensiune fixă de byte de 8 biți a fost adoptată și promulgată ca standard în  anul 1964 pentru IBM System/360.

În trecut au existat și arhitecturi de calcul cu dimensiunea unui byte diferită de 8 biți (între 5 și 12 biți).

Vezi și
Qubit
Prefixe binare
Tipuri de date

Referințe și note

Legături externe

Logică binară
Unități de informație
Calculator de buzunar

Un calculator de buzunar este un dispozitiv special și relativ inflexibil pentru efectuat calcule. El poate fi pur mecanic, constând din rotițe dințate, tije și manivele, așa de exemplu renumitul calculator de mână „Curta“, fabricat între anii 1948-1972 în Liechtenstein. Mai evoluate au fost calculatoarele electromecanice - cu motoraș electric. Prin principiul său de funcționare simplu, calculatorul nu este aproape niciodată o mașină Turing, ci doar o unealtă special destinată operațiilor aritmetice. Calculatoarele mecanice și electromecanice s-au utilizat intensiv în secolele XIX și mai ales XX pe domenii ca de exemplu aritmetică și matematică, inginerie de toate felurile, cercetări științifice, calculul financiar și bancar, case de încasări precum și multe altele. 

Dar și calculatoarele electromecanice au fost depășite la funcționalitate, viteză, capacitate și grad de miniaturizare de către calculatoarele electronice (cu tranzistori și circuite integrate). După principiul de funcționare există următoarele tipuri de calculatoare electronice:
 calculatoare analogice; 
 calculatoare digitale (numerice); marea majoritate a calculatoarelor electronice actuale sunt digitale. Dacă tipul nu se specifică explicit, atunci e vorba întotdeauna despre calculatoare digitale.

Calculatoarele electronice de buzunar fac de obicei numai operații aritmetice, fără să fie programabile. Calculatoarele electronice mai complexe corespund în general unei mașini Turing, sunt construite conform arhitecturii „von Neumann“ (vezi secțiunea respectivă din articolul calculator). 

Calculatoare
Informatică
Phoenix, Arizona

Orașul Phoenix (se citește aproximativ 'fii-nix) este capitala statului federal american Arizona, și în același timp, cel mai mare oraș al celui de-al 48-lea stat al Statelor Unite ale Americii.

Phoenix a fost declarat oraș la 5 februarie 1881. Este, în același timp, capitala statului Arizona, cel mai mare oraș și nucleul celei mai mari arii metropolitane din Arizona și din sud-vestul Statelor Unite.

Phoenix se găsește situat aproximativ central în statul Arizona, în comitatul Maricopa, la 235 de km (140 de mile) sud de Flagstaff și la 250 km (150 de mile) nord-vest de Tucson, celelalte două zone urbane semnificative ale statului. Zona metropolitană, al cărui nucleu îl formează, se mai numește și Phoenix Greater Area și constă din 21 de municipalități diferite. Datorită climatului local extrem de torid și uscat, locul pe care se găsește Phoenix-ul de azi a fost denumit "Hoodzo" în limba Navajo, și "Fiinigis" în limba Western Apache, care se traduc la fel, "Locul este fierbinte". 

Statisticile creșterii populației locale spun totul:

 1890, 3.152; * 1900, 5,544; * 1910, 11,134; 
 1920, 29,053; * 1940, 65,414; * 1950, 106,818; 
 1970, 584,000; * 1980, 789,704; * 1990, 983,000; * 2000, 1,321,045; * 2004 (estimație) 1,418,041. 

Phoenix este actualmente cel de-al șaselea oraș ca populație din Statele Unite. Aria sa metropolitană lărgită, cunoscută și sub numele de Phoenix Metropolitan Statistical Area (MSA) este cea de-a paisprezecea din SUA, conform recensământului din 2000, Census 2000, cu o populație de 3.251.876, respectiv de 3.790.000 locuitori conform unei estimări din 2004. Din punct de vedere al creșterii procentuale în populație, este pe locul opt în SUA, crescând cu aproximativ 34% între 1990 și 2000.

Phoenix este cea mai populată capitală a unui stat american și pe locul trei ca întindere între cele 50 de capitale ale statelor SUA, fiind depășită doar de Juneau, Alaska și de Oklahoma City, Oklahoma.

Personalități născute aici 
 Matt Dallas (n. 1982), actor;
 Alec Benjamin (n. 1994), cântăreț.

Legături externe 

 Official Government Website
 Phoenix Art Museum
 Arizona State University
 Phoenix Central Neighborhood Association 
 Greater Phoenix Chamber of Commerce 
 Greater Phoenix Convention & Visitors Bureau
 Phoenix Public Library
 [ USGS—Phoenix Elevation]

Vezi și
 Luminile de la Phoenix

 
Phoenix
!
Comunități din Deșertul Sonora
!
Sedii de comitate din Arizona
Sediile comitatelor din Statele Unite ale Americii
Statul Arizona, SUA
Ziarul Prahova

Ziarul Prahova este un cotidian cu tradiție din presa locală prahoveană.

În 1989-22 decembrie un grup de 10 revoluționari ploieșteni coordonați de către Alexandru Emil Petrescu (printre ei numarându-se Oprescu Paul,Stanciu Ion,Liviu Popescu ,Bogdan Stoicescu )sosesc la tipografia din oraș înlaturând vechea conducere comunista și vor tipării la ora 18ººprimul număr al noului cotidian redenumit Prahova Liberă (cel vechi se numea Flamura Prahovei)
Alexandru Petrescu deseneaza noul logotip înlaturand pe cel vechi utilizând pe cel ce reprezenta imaginea statuii "Libertatii" din Ploiesti.

Legături externe 
 www.ziarulprahova.ro - Site web oficial

Ziare locale din România
Limbi izolate

Limbile izolate sunt limbi care nu se înrudesc cu nici o altă limbă cunoscută, sau cel puțin nu s-a putut (încă) demonstra că se înrudesc cu vreo altă limbă. Cu alte cuvinte, o limbă este izolată atunci când este singura din familia sa de limbi.

O limbă izolată este orfană, adică apartenența ei la o familie lingvistică cunoscută nu a fost dovedită. Exemplul cel mai cunoscut este  basca, care este vorbită în Spania și în Franța. Este foarte diferită față de limbile vecine, care sunt indo-europene. Lingviștii au comparat basca cu alte limbi vorbite în Europa, în Caucaz și chiar în America, dar până acum nu a fost demonstrată nicio înrudire.  Coreeana este o altă limbă cunoscută izolată, deși unii lingviști au propus o legătură cu limbile altaice sau  japoneza. Japoneza este ea însăși adesea considerată drept o limbă izolată, dar ea ar aparține cel mai bine unei familii lingvistice mici, japoneza, care include unele limbi înrudite precum okinawa.

Motive 
Există mai multe motive pentru existența unor limbi izolate:

 limbi înrudite dispărute sau necunoscute, o limbă izolată, ar putea să fi avut limbi înrudite, dar toate au dispărut, fără eventuale urme;

 Izolare îndelungată,  o limbă separată de  „limba mamă”  pentru perioadă îndelungată devine diferită de limbile provenite de la aceeași  „limba mamă” .

Lista limbilor izolate

 Limba ainu
 Limba bască
 Limba burușaski
 Limba coreeană
 Limba etruscă
 Limba japoneză
 Limba ket
 Limba sumeriană

Note

Limbi
Cele treizeci și nouă de articole

Cele treizeci și nouă de articole reprezintă mărturisirea de credință oficială a Bisericii Anglicane, adică documentul ce exprimă, în mod pozitiv și în contrast față de celelalte Biserici creștine, conținutul credinței creștine.

Istoric 

Cele 39 de articole au fost aprobate de Adunarea Clerului în 1562, și reprezintă un compromis între tendințele catolice și cele evanghelice. Începând cu 1628, ele sunt precedate de declarația de aprobare regală. Fiecare cleric, înainte de hirotonire, trebuie să semneze cele 39 de articole. Pe vremuri semnătura era precedată de mențiunea că «aceste articole, în ansamblul lor, precum și fiecare în parte, sunt conforme Cuvântului lui Dumnezeu». Din 1865, noul hirotonit trebuie doar să fie de acord că doctrina Bisericii Anglicane e în principiu conformă Bibliei. Articolele se află ca apendice la cartea de slujbe anglicană, The Common Prayer Book.

Conținut 

Fiecare din cele 39 de articole are un titlu, după cum urmează:
i.	Despre credință, legat de Sfânta Treime.
ii.	Despre Cuvântul sau Fiul lui Dumnezeu, care s-a făcut om adevărat.
iii.	Despre coborîrea lui Iisus Christos la iad.
iv.	Despre învierea lui Iisus Christos.
v.	Despre Sfântul Duh.
vi.	Despre îndestularea Sfintelor Scripturi pentru mântuire.
vii.	Despre Vechiul Testament.
viii.	Despre cele trei simboluri.
ix.	Despre păcatul strămoșesc.
x.	Despre liberul arbitru.
xi.	Despre îndreptățirea omului.
xii.	Despre faptele bune.
xiii.	Despre faptele înaintemergătoare îndreptățirii.
xiv.	Despre faptele de prisos.
xv.	Despre Iisus Christos, unicul fără de păcat.
xvi.	Despre păcatul de după botez.
xvii.	Despre predestinare și alegere.
xviii.	Despre dobândirea mântuirii celei veșnice, doar prin numele lui Iisus.
xix.	Despre Biserică.
xx.	Despre autoritatea Bisericii.
xxi.	Despre autoritatea sinoadelor ecumenice.
xxii.	Despre purgatoriu.
xxiii.	Despre îndeletnicirile slujirii în Biserică.
xxiv.	Trebuie a se folosi în Biserică o limbă pe care să o înțeleagă poporul.
xxv.	Despre sfintele taine.
xxvi.	Cum că nevrednicia slujitorilor nu împiedică nicidecum rodul sfintelor taine.
xxvii.	Despre botez.
xxviii.	Despre cina Domnului.
xxix.	Cum că cei răi nu mănâncă trupul lui Iisus Christos, primind cina Domnului.
xxx.	Despre cele două spițe.
xxxi.	Despre unica jertfă a lui Iisus Christos, care s-a săvîrșit pe cruce.
xxxii.	Despre căsătoria preoților.
xxxiii.	Cum că trebuie a se feri de cei afurisiți.
xxxiv.	Despre datinile bisericești.
xxxv.	Despre predici.
xxxvi.	Despre hirotonirea episcopilor și a preoților.
xxxvii.	Despre magistrații civili.
xxxviii.	Cum că bunurile credincioșilor nu sunt commune.
xxxix.	Despre jurămîntul unui creștin.

Bibliografie 
 The Book of Common Prayer... According to the use of The Episcopal Church, The Seabury Press, New York, 1979. (Fără copyright. Aflată în domeniul public, datorită Dreptului Canonic.)
 Livre de Prières, Montréal. (Traducere după CPB din 1662. Fără an de edițiune, fără copyright.)
Biserica Anglicană
Douglas Geoffrey Rowell

Geoffrey Rowell (n. 13 februarie 1943 – d. 11 iunie 2017) este un cleric britanic. În 2009 era episcop anglican de Gibraltar, având în sufragiul său parohiile anglicane din diaspora.

Educație 

Rowell a urmat Winchester Collage și Corpus Christi Collage, Cambridge.

Carieră 

Din 1999, Rowell a fost un patron episcopal al Proiectului Canterbury, un proiect major de arhive online a textelor anglicane.

Rowell a fost delegat Episcop de Gibraltar în Europa (adesea numit simplu „Episcop în Europa”) în data de 18 octombrie 2001 la biserica Sf. Margareta, Westminster Abbey, și întronat în Catedrala Sfintei Trinității din Gibraltar, 1 noiembrie 2001.

În cadrul întâlnirii Sinodului General al Bisericii Engleze din noiembriee 2012, Rowell a fost unul din trei membrii ai Casei Episcopilor care au votat împotriva ordinării femeii ca episcop.

Reședința sa, casa episcopală, este pe Church Road, Worth, West Sussex, foarte aproape de Aeroportul Gatwick, permițând episcopului un acces mai mare spre continent. El se retrage din funcția de episcop in noiembrie 2013.

Note 

Nașteri în 1943
Decese în 2017
Biserica Anglicană
Episcopi anglicani
Consoană oclusivă dentală surdă

În fonetică, o consoană oclusivă dentală surdă este un sunet consonantic care apare în unele limbi. Ea face parte dintr-o clasă mai largă de consoane (v. Consoană oclusivă alveolară surdă).

Pentru a diferenția acest sunet de altele din aceeași clasă, atunci cînd contrastul este important, se folosește simbolul fonetic . Altfel se notează simplu .

Unele lucrări de fonetică clasifică sunetul  din limbile romanice (inclusiv limba română) drept o consoană dentală sau alveolodentală, dar tendința în fonetica modernă este de a-l clasifica drept o consoană alveolară laminală.

Perechea sonoră a acestui sunet este consoana oclusivă dentală sonoră .

Pronunție 

 
 
 
 
 
 

Oclusivă dentală surdă, Consoană
Consoană oclusivă dentală sonoră

În fonetică, o consoană oclusivă dentală sonoră este un sunet consonantic care apare în unele limbi. Ea face parte dintr-o clasă mai largă de consoane (v. Consoană oclusivă alveolară sonoră).

Pentru a diferenția acest sunet de altele din aceeași clasă, atunci cînd contrastul este important, se folosește simbolul fonetic . Altfel se notează simplu .

Unele lucrări de fonetică clasifică sunetul  din limbile romanice (inclusiv limba română) drept o consoană dentală sau alveolodentală, dar tendința în fonetica modernă este de a-l clasifica drept o consoană alveolară laminală.

Perechea surdă a acestui sunet este consoana oclusivă dentală surdă .

Pronunție 

 
 
 
 
 
 

Oclusivă dentală sonoră, Consoană
Consoană oclusivă palatală sonoră

În fonetică, consoana oclusivă palatală sonoră este un sunet consonantic care apare în unele limbi vorbite. Simbolul său fonetic este . În limba română apare ca un alofon al consoanei velare oclusive sonore , care se palatalizează atunci cînd este urmată de una dintre vocalele  și , variantele lor semivocalice sau i-ul nesilabic. Ca urmare, grupurile de litere ghe și ghi se pronunță cu varianta palatală a acestei consoane. Trebuie totuși remarcat că această diferență se limitează la aspectul fonetic, și că nu are efect semantic asupra cuvintelor. În exemplele următoare transcrierea este fonetică (indicată de parantezele pătrate) și nu fonemică: ghem , neghină , unghi . Într-o transcriere fonemică se impune folosirea unui singur simbol pentru ambele sunete: , , unghi  etc.

Diferența dintre consoana velară și cea palatală constă în locul de articulare diferit: în articularea palatală partea mijlocie a limbii atinge palatul (partea tare a cerului gurii), în timp ce articularea velară se produce prin atingerea rădăcinii limbii atinge vălul palatului (partea moale).

Perechea surdă a acestui sunet este consoana oclusivă palatală surdă .

Pronunție 

 
 
 
 
 
 

Oclusivă palatală sonoră, Consoană
Listă de localități din Arizona, SUA

Această pagină conține o listă de localități din statul Arizona.

Vezi și 

 Listă de orașe din statul Arizona, SUA

Localități
Arizona
 Listă
Prefectura Hokkaidō

este o prefectură specială a Japoniei, situată pe insula omonimă din nordul arhipelagului japonez, Hokkaidō. După suprafață, Hokkaidō este cea mai mare prefectură a Japoniei. Capitala prefecturii și cel mai mare oraș de pe insulă și respectiv din prefectură este Sapporo.

Geografie

Municipii 
Prefectura cuprinde 35 localități cu statut de municipiu (市):

 Abashiri
 Akabira
 Asahikawa
 Ashibetsu
 Bibai
 Chitose
 Date
 Ebetsu
 Eniwa

 Fukagawa
 Furano
 Hakodate (centrul prefectural)
 Hokuto
 Ishikari
 Iwamizawa
 Kitahiroshima
 Kitami
 Kushiro

 Mikasa
 Monbetsu
 Muroran
 Nayoro
 Nemuro
 Noboribetsu
 Obihiro
 Otaru
 Rumoi

 Sapporo
 Shibetsu
 Sunagawa
 Takikawa
 Tomakomai
 Utashinai
 Wakkanai
 Yūbari

Vezi și 
 Regiuni în Japonia

Referințe

Legături externe 

 Site-ul oficial al Hokkaido
 TransGlobal Highway – Proposed Hokkaidō-Sakhalin Friendship Tunnel.
  Murdoch's map of provinces, 1903
 Sea-Girt Yezo: Glimpses at Missionary Work in North Japan, by John Batchelor 1902 account of life and Anglican missionary work on Hokkaidō
 Unbeaten Tracks in Japan , Isabella L. Bird, 1878 travelogue of Victorian-era woman traveller, Hokkaido letters
 Hokkaipedia 
 FOTO Hokkaido, insula care te vrajeste , 11 mai 2013, Jurnalul. Ro, Income Magazine

Prefecturi din Japonia
Belin, Covasna

Belin  mai demult Belini (în dialectul săsesc Bleimenderf, în , în ) este satul de reședință al comunei cu același nume din județul Covasna, Transilvania, România. Se află în partea de vest a județului, în culoarul Oltului.

Istoric 
Atestată documentar din anul 1334, Belinul este una din cele mai importante așezări secuiești din Transilvania.

Personalități 
Aici s-a născut în anul 1795 cărturarul secui Sándor Farkas Bölöni.

Note

Vezi și
 Biserica reformată din Belin
 Biserica unitariană din Belin

Legături externe 
Informații despre fortificația din localitate
Dicționar de localități din Transilvania

Imagini 

Belin, Belin
Cost marginal

Funcția costurilor marginale este prima derivată a funcției costurilor. 

Costul marginal exprimă cât de mult se modifică costurile, atunci când producția unui bun crește (în general cu o unitate infinitezimală). Această valoare poate fi, bineînțeles, chiar negativă.
Costurile marginale intersectează costurile medii întotdeauna în punctul de minim al acestora. Acest lucru este în relație cu faptul că tangenta funcției costurilor și dreapta care pornește din origine și se aplică funcției costurilor, au aceeași înclinație. De aici reiese că , costurile medii, sunt în acest punct egale cu costurile marginale, C'(x).
În cazul costurilor marginale descrescătoare, punctul de intersecție al celor două curbe se află în punctul de maxim al costurilor medii.

În cazul concurenței perfecte (adaptarea cantității), prețul este fixat astfel încât să fie egal cu costurile marginale, pentru a obține un profit maxim. 

În cazul unui monopol normal există o arie, unde costurile marginale crescătoare intersectează curba descrescătoare a vânzărilor. În acest punct de intersecție se află combinația între cantitatea oferită și prețul obținut care maximizează câștigul total al monopolistului. Acest preț este, ceteris paribus, mai mare decât prețul fixat de cei care adaptează cantitatea, iar cantitatea oferită mai mică decât în cazul concurenței perfecte.

În cazul unui „monopol natural“ costurile medii scad în funcție de cantitate. În acest caz nu există un punct de intersecție între costurile marginale și costurile medii, deoarece costurile marginale se află întotdeauna sub costurile medii. De aceea, un astfel de monopolist nu poate să-și acopere costurile cu costurile marginale, ci trebuie să fixeze cel puțin un preț egal cu costurile medii. Doar atunci când costurile marginale depășesc costurile medii, prețul poate egala costurile marginale, pentru a putea fi acoperite toate costurile.

Dacă costurile marginale sunt mai mari decât costurile medii, fără costuri fixe, este atins pragul minim de rentabilitate. Dacă o întreprindere produce sub pragul minim de rentabilitate, nu i se rentează să producă mai departe, deoarece nu poate acoperi nici măcar costurile variabile.  

Este mai bine atunci când costurile marginale depășesc costurile medii, incluzând și costurile fixe. Din acest punct, pragul optim de rentabilitate, producătorul obține profit.

Formula costurilor marginale (prima derivată a funcției costurilor, în funcție de x):

Explicație matematică a punctului de intersecție dintre costurile medii și costurile marginale 

Pentru exprimarea punctului de minim al costurilor medii trebuie ca derivata funcției costurilor medii să fie egală cu zero:
 

Din aceasta se obține: 
 

Pentru   reiese: 
 Aceasta corespunde, în mod matematic, punctului de intersecție a costurilor marginale C' cu costurile medii .

Vezi și  
Colecție de formule economice

Legături externe

Microeconomie
Marea Moschee din Constanța

Marea Moschee din Constanța, cunoscută și drept Moscheea Carol, este un lăcaș de cult musulman din Constanța, monument de arhitectură, construit între anii 1910 și 1913. Se găsește pe Str. Arhiepiscopiei nr. 5 (Piața Ovidiu). Este monument istoric, având Cod:LMI:CT-II-m-A-02796. Este unul dintre principalele obiective turistice din oraș.

Istoric 
Construcția a fost începută în anul 1910, din inițiativa regelui Carol I, în semn de omagiu pentru comunitatea musulmană din orașul Constanța. Lucrările s-au încheiat în 1913. Inaugurarea a avut loc pe data de 31 mai 1913 în prezența familiei regale și a reprezentaților cultului musulman în România.. Inițial s-a numit Moscheea Carol I, ulterior a fost redenumită Moscheea Mahmud al II-lea.

Totuși, în prezent, credincioșii musulmani o numesc "Kral camisi" sau "Geamia Regelui".

Arhitectură 
Construcția a fost realizată după planurile ing. Gogu Constantinescu, sub îndrumarea arhitectului Victor Ștefănescu, luând ca model Moscheea Konya din Anatolia, Turcia. Construcția este din piatră și cărămidă, exceptând cupola și minaretul care sunt din beton armat. Portalul principal este din piatră de Dobrogea, iar ușa de marmură neagră cu incrustații de bronz. Coloanele interioare sunt din marmură de Câmpulung (Mateiaș). Construcția a fost realizată în stil egipteano-bizantin, cu unele motive arhitecturale românești. Este prima clădire cu elemente de beton armat construită în România. Moscheea se ridică pe locul fostei Geamii Mahmudia din 1822. Minaretul, construit în stil maur, are înălțimea de 47 metri, iar scara interioară numără 140 de trepte până la locașul muezinului, de unde în trecut se anunța ora de rugăciune. Sala centrală a moscheii este o încăpere pătrată, cu latura de 14 metri.

Detalii de interior 
Moscheea are o frumoasă pictură murală interioară. În interior adăpostește un faimos covor oriental, primit ca donație din partea Turciei. Acesta provine din insula Ada Kaleh și are o vechime de peste 200 de ani. Covorul impresionează prin mărimea sa (9 m x 16 m, în total 144 m²) și prin greutatea sa de peste 490 kg. Acest masiv covor, lucrat de mână în renumitul centru de artizanat Hereke, din Turcia, a fost proprietatea sultanului Abdul Hamid.

Imagini

Note

Legături externe 
 Monumente Istorice - Muftiyatul Cultului Musulman din România 
 Islam.ro: Musulmanii din România
 cimec.ro: Moscheea din Constanța 
 Turism România: Zona Litoral 
 Ro.pedia: Obiectivul turistic: Moscheea Mahmud II 
 Vezi plasarea Marii Moschei din Constanța pe harta interactivă a orașului 
 Istoria moscheii lui Carol I , 25 iunie 2010, Petre T. Frangopol, România liberă
 Moscheea Carol I din Constanța împlinește un secol de existență. Locașul de cult poartă numele regelui care l-a dăruit „loialei comunități musulmane“, 4 iunie 2013, Sinziana Ionescu, Adevărul
 FOTO Moscheea Carol I, celebrată de musulmani și creștini. Președintele Marii Adunări Naționale a Turciei a trebuit să-și contramandeze prezența, 6 iunie 2013, Sinziana Ionescu, Adevărul

C
Edificii religioase din Constanța
Monumente istorice din județul Constanța
Tao

Tao (în chineză 道 sau dào, conform transcrierii pinyin, pronunțat tao; în japoneză pronunțat dō) este un concept al filozofiei chineze care înseamnă "cale", "metodă" sau "învățătură", tradus adesea și prin "principiul". Tao este o noțiune cheie a taoïsmului (filozofie religioasă chineză), la care face referire și confucianismul.

Conform filozofiei menționate, Tao este forța fundamentală care curge în toate ființele și lucrurile inerte din Univers. Este esența însăși a realității și, prin natura sa, este inefabilă și indescriptibilă. Este reprezentată de tàijítú, simbolul reprezentând unitatea dincolo de dualismul yin-yang compus din principiile de energie pozitivă și negativă.

Artele marțiale chineze reprezintă o cale pentru a parveni la această unitate între cele două principii și a avansa pe calea Tao. Prin metonimie un tao (de exemplu în Taijiquan) este o înlănțuire de mișcări, calea ce duce la stăpânirea artei și deci către unitate. În chineză, acest tip de exercițiu mai este denumit și "lu".

Termenul Tao poate desemna și calea mercenarilor sau calea războinicilor, adică wushutao (武士道), mai bine cunoscut sub numele său japonez în occident: Bushido.

În Japonia, conform aceluiași principiu inițial, dō este "calea" ce trebue urmată pentru a stăpânii o artă ce duce către unitate. Aceeași ideogramă, kanji 道 (dō), este în general utilizată ca sufix în numele artelor marțiale japoneze: Karatedo, Aikido, Kendo, Judo, Budo, Iaido, Kyudo, etc … Dar găsim de asemenea și un Ka-do "calea florilor" un alt nume pentru ikebana arta de aranjament floral nipon, sau un Sho-do "calea scrierii": arta caligrafiei japoneze.

Legături externe 
 DEX online: Tao
 Lao Zi: Cartea Căii spre Cer și Putere  (studiu introductiv, traducere, comentariu și note: Tao Jian Wen, Florin Brătilă, Dan Mirahorian), Editura Ioana, București, 1992, ISBN 973-0-0005-0 (ediție online pe scribd.com)

Bibliografie 
 Lao Tse: Tao-Te-King : cartea despre Cale și Virtute (editor Dan Constantinescu, introducere de Ion Acsan, postfață de I.V. Martinovici), Editura Mondero, București, 2004, ISBN 973-9349-62-5
 Gerard Edde: Calea lui Dao, Editura Orfeu 2000, București, 2002, ISBN 973-85043-4-1

Filozofie
Filozofie orientală
Taoism
Listă de jurnaliști

Această listă de jurnaliști cuprinde jurnaliști români și străini.

Români

Străini

Americani
Benjamin Franklin

Britanici
Lordul Rothermere

Francezi
Florence Aubenas
Arthur Baligot
Daniel Schneidermann

Germani

Maghiari

Legături externe 
O galerie a jurnaliștilor români

Listă
Jurnaliști