Макс Жакоб

Макс Жакоб () е френски поет, художник и критик.

Биография и творчество 

Произхожда от семейство на немски евреи, което през 1825 г. са се преселили от Саарбрюкен в Бретан, Франция.

Прекарва детството си в Кемпер. През 1890 – 1891 години преминава в Париж курс на лечение при Жан-Мартен Шарко. От 1894 г. живее в Париж. Записан е в Парижкото колониално училище, което напуска през 1897 г., преследвайки артистичната си кариера. Изучава право; от декември 1898 г. започва да публикува като художествен критик под псевдонима Леон Давид.

Писателската си дейност започва с книги за деца („История за крал Кабул“, 1903), нееднократно се обръща към бретонския фолклор. Поезията на Жакоб е пълна гротеска и словесна игра, близка до кубизма и сюрреализма.

Той е един от първите приятели на Пабло Пикасо в Париж. Срещнали са се през лятото на 1901 и Жакоб е човекът, който научава младия художник на френски. По-късно споделяли апартамент на булевард Волтер, така Пикасо му остава приятел за цял живот. Жакоб го запознава с Гийом Аполинер, а от своя страна Пикасо го запознава с Жорж Брак. Ще се сприятели по-нататък с Жан Кокто, Жан Хюго, Кристофър Ууд и Амедео Модиляни, който му рисува портрет през 1916 г. Проявява голям интерес към хиромантията и астрологията, увлича се от кабала. В този период за Жакоб е свойствен изключително ексцентричен стил на поведение и оригинален външен облик; афиширайки склонността си към представителите на собствения си пол, той същевременно мъчително преживява това.

Жакоб, който има еврейски корени, твърдял, че е имал видение с Исус Христос през 1909, и се прекръства като католик.

Макс Жакоб се разглежда като важна връзка между символисти и сюрреалистите, както може да се види в неговата проза Le cornet à dès и в картините му, изложени в Ню Йорк през 1930 и 1938.

Творбите му включват романа Saint-Matorel (1911), стиховете Le laboratoire central (1921) и La défense de Tartufe (1919), които разясняват философски и религиозни нагласи.

Известният психоаналитик Жак Лакан дължи цитата „Истината е винаги нова“ на Жакоб.

Трагична смърт 
В периода на окупацията на Франция по време на Втората световна война е принуден да носи жълта звезда и извънредно болезнено преживява това обстоятелство. През 1942 – 1943 години братът и сестрата на Жакоб загиват в нацистки концлагери. На 24 февруари 1944 г. е арестуван от гестапо като евреин и хомосексуалист, изпратен е в затвора в Орлеан, а след това – в концентрационния лагер Дранси (край Париж), където след няколко дни умира от бронхопневмония. През 1949 г. прахът на Макс Жакоб е пренесен в гробището на Сен Бенуа сюр Луар, а през 1960 г. той официално е зачислен към поетите, загинали за Франция; името му е изписано на мемориалната дъска на загиналите през 1939 – 1945 години писатели в парижкия Пантеон.

Библиография 
 Saint-Matorel (1911)
 La côte (1911; Бряг)
 Œuvres burlesques et mystiques de Frère Matorel (1912)
 Le Siège de Jérusalem‚ grande tentation céleste de Frère Matorel (1914)
 Le cornet à dès (1917; Чашка за зарове)
 Le phanérogame (1918)
 La défense de Tartufe (1919)
 Cinématoma (1920)
 Le laboratoire central (1921)
 Le Roi de Béotie (1921)
 Le cabinet noir (1922)
 Art Poétique (1922)
 Filibuth ou la Montre en or (1923)
 Le terrain Bouchaballe (1923)
 Visions infernales (1924)
 L'Homme de chair et l'Homme reflet (1924)
 Les pénitents en maillots roses (1925)
 Le fond de l'eau (1927)
 Le tableau de la Bourgeoisie (1929)
 Rivage (1931)
 Bourgeois de France et d'ailleurs (1932)
 Ballades (1938)

Външни препратки 
 
 Макс Жакоб в Artnet.fr

Френски поети
Френски художници
Носители на ордена на Почетния легион
Затворници в нацистки концлагери
Евреи във Франция
ЛГБТ евреи
ЛГБТ писатели от Франция
ЛГБТ творци във визуалните изкуства
Бретанци
Родени в Кемпер
Починали от пневмония