alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Троянски кон

Троянският кон е част от мита за Троянската война, въпреки че не фигурира в тази част от войната, която е описана в Омировата „Илиада“.

Гръцките войски обсаждат Троя в продължение на 10 години и героят Одисей измисля начин, чрез който да превземат града. Епей изградил огромен дървен кух кон и в него се скриват гръцките войници, водени от Одисей. Останалата част от гръцката войска привидно си заминава, но всъщност се крие зад Тенедос. Троянците приемат коня като дар за сключване на мир. Гръцкият шпионин Синон убеждава троянците, че конят е подарък, въпреки предупрежденията на пророците Лаокоон и Касандра. Елена и Деифоб дори проучват коня. Докато троянците празнуват вдигането на обсадата, древногръцките войници излизат от коня и заварват опиянения град. Те отварят портите на града и така останалата част от войската навлиза в града. После плячкосват града и убиват всички мъже, а жените са взети за робини.

На мястото, където някога е била Троя, близо до Дарданелите в днешна Турция има малък музей. В музея, основан през 1955 г., се пазят останки от града, а в градината на музея е построен дървен кон, който изобразява легендарния троянски кон.

Вижте също 
 Пета колона

Троянска война
Митични обекти
Северозапад

Северозапад е една от спомагателните посоки на света. Означава се: на български със СЗ, на английски с NW (North-west), на руски със СЗ (северозапад) и на немски с NW (nordwest).

География
Североизток

Североизток е една от спомагателните посоки на света. Означава се: на български с СИ, на английски с NE (north-east), на руски с СВ (северовосток) и на немски с NO (nordost).

География
Югозапад

Югозапад е една от четирите спомагателни посоки на света. Означава се: на български с ЮЗ, на английски с SW (south-west), на руски с ЮЗ (юго-запад) и на немски с SW (südwest).

География
Югоизток

Югоизток е една от четирите спомагателни посоки на света. Означава се: на български с ЮИ, на английски с SE (south-east), на руски с ЮВ (юго-восток) и на немски с SO (südost).

География
Сезария Евора

Сеза̀рия Ѐвора () е певица от Кабо Верде. Тя е най-известният представител на стила „морна“.

Наричат я „Босоногата дива“, тъй като излиза на сцената винаги неизменно боса – символично отдаване на почит към бедния начин на живот на нейните сънародници в Кабо Верде (където почти половината продължават да живеят по същия начин и днес). Певицата ходи боса и когато не е на сцената, в продължение на много години. Носи сандали само когато пътува в страни с умерен климат.

Биография

Ранни години 

Сезария Евора е родена през 1941 година в Минделу на остров Сау Висенти, един от главните градове на Кабо Верде, в бедно многодетно семейство. Баща ѝ е музикант, който умира, когато тя е на седем години. Майка ѝ работи като готвачка, но трудно успява да издържа семейството и до тринадесетата си година Сезария живее в сиропиталище, където е включена в неговия хор и учи пеене.

На шестнадесет Евора се запознава с португалски моряк и китарист на име Едуарду. Той я запознава с фолклорната музика от Португалия и Кабо Верде. Под негово влияние тя започва да пее в различни заведения в Минделу. Първоначално изпълнява песни в стил морна – жанр, традиционен за страната, както и в стил фаду. Пее на кабовердиански, разговорният език в страната, който е креолски език, базиран на португалския.

Ранна кариера 

През 1961 година със съдействието на китариста Грегориу Гонсалвиш Сезария Евора прави първите си записи за местната радиостанция „Радио Барлавенту“. Участията ѝ в радиото през следващите години я правят известна в цялата страна, а нейни записи през този период са издадени в Нидерландия и Португалия.

Международен успех 

Пет пъти е номинирана за „Грами“ и два пъти е носител на тази награда. През 2008 година е наградена с Ордена на почетния легион (Франция).

В Кабо Верде тя финансира началното образование. На 17 декември 2011 година умира в Сао Висенте, Кабо Верде от сърдечна недостатъчност.

Дискография 
 La Diva aux pieds nus – 1988
 Distino di Belita – 1990
 Mal Azul – 1991
 Miss Perfumado – 1992
 Sodade, Les Plus Belles Mornas De Cesaria – 1994
 Cesaria – 1995
 Cabo Verde – 1997
 Cafe Atlantico – 1999
 Sao Vicente de Longe – 2001
 Cesaria Evora Anthology – 2002
 Live in Paris (DVD) – 2002
 Voz D'amor – 2003
 Club Sodade – Cesaria Evora by... – 2003
 Live D'Amor (DVD) – 2004
 Rogamar – 2006
 Nha Sentimento – 2009

Външни препратки 
 Маргарита Борисова, CESARIA EVORA – Sao Vicente di Longe Lusafrica, 2001, Литературен вестник, 6 юни 2001
  mindelo.info
  cesaria.info
 Сезария Евора в World music 
 Петър Пламенов, „Носталгичният път на надеждата. Концерт на Сезария Евора“, в-к „Култура“, бр. 34 (2826), 7 октомври 2009
 По петите на Сезария, част първа – емоционална история на журналиста Георги Милков със Сезария Евора
 По петите на Сезария, част втора – емоционална история на журналиста Георги Милков със Сезария Евора
 По петите на Сезария, част трета – емоционална история на журналиста Георги Милков със Сезария Евора

Бележки 

Певици
Фолк певци
Музика в Кабо Верде
Носители на награда „Грами“
Носители на ордена на Почетния легион
Хора от Кабо Верде
Починали от сърдечна недостатъчност
Таоско бучене

Таоското бучене е явление, включващо множество твърдения за постоянен и натрапчив нискочестотен звук, който не всички хора могат да чуят. Не е установено дали във всички известни случаи става дума за едно и също явление, като има различни хипотези за причината за него, включително форма на тинитус.

Отворени проблеми
Звук
K3b

K3b е програма за обработка и запис на оптични дискове за GNU/Linux и други подобни на Unix операционни системи, разработена за KDE.

Външни препратки 
 Сайтът на K3b 

Свободен софтуер
Гъски

Гъските (Anser) са род едри птици от семейство Патицови, разред Гъскоподобни. Тежат между 1,5 и 6 кг. Нямат изразен полов диморфизъм. Оперението е като цяло в сиви тонове. Летят бързо, маховете с крилете са нарядко, но силни. По време на прелетите понякога се издига на значителна височина, от порядъка на километри. Гласът им е характерното гъше крякане.

Разпространение 
Повсеместно разпространени са в Европа, Азия, Северна Америка, Южна Америка и Африка, но като цяло с ниска плътност на популациите. Прелетни птици. В България се срещат следните 6 вида:
 Anser albifrons (Scopoli, 1769) -- Голяма белочела гъска
 Anser anser (Linnaeus, 1758) -- Сива гъска
 Anser brachyrhynchus Baillon, 1834 -- Късоклюна гъска
 Anser caerulescens -- Снежна гъска (отделена в род Chen)
 Anser erythropus (Linnaeus, 1758) -- Малка белочела гъска
 Anser fabalis (Latham, 1787) -- Посевна гъска

Придържат се към открити местности и обширни водоеми, като езера, язовири и големи реки. По време на гнезденето се насочват към блатисти или силно обрасли с водна растителност участъци.

Начин на живот и хранене 
Много често можем да наблюдаваме различните видове гъски на ята. Гъските са социални птици с добре развита йерархия и отношения в общността си. Също така се смята, че са едни от най-интелигентните животни.
Приемат предимно растителна храна. Напролет кълнове на различни растения, плодове и листа на водната растителност, а към есента преминава на семена и ако има възможност се храни и със зърнени култури.

Размножаване 
Моногамна птици, двойките са постоянни. Полова зрялост настъпва на 1-4 година. Гнездото си построява в близост до обрасли с тръстика и друга растителност водоеми и по-рядко в равнините. Снасят от 2 до 20, но най-често 4-10 яйца. Мътят 24-30 дни, като по време на мътенето и отглеждането на малките, мъжкия се държи заедно с женската. Малките се излюпват достатъчно развити за да могат да се придвижват и хранят самостоятелно. Родителите при заплаха, ги бранят.

Допълнителни сведения 
Някои представители на рода, като домашната гъска, са ценен стопански обект. Други, като голямата белочела гъска са ловен обект в България. Останалите видове са редки и с намаляла численост, поради което са включени в Червената книга на застрашените видове.

Списък на видовете 
 род Anser, Гъски
 Anser albifrons (Scopoli, 1769) -- Голяма белочела гъска
 Anser anser (Linnaeus, 1758) -- Сива гъска
 Anser brachyrhynchus Baillon, 1834 -- Късоклюна гъска
 Anser caerulescens -- Снежна гъска, (отделяна в род Chen)
 Anser canagicus -- (отделяна в род Chen)
 Anser cygnoides -- Лебедоподобна гъска
 Anser erythropus (Linnaeus, 1758) -- Малка белочела гъска
 Anser fabalis (Latham, 1787) -- Посевна гъска
 Anser indicus (Latham, 1790)
 Anser rossii (Cassin, 1861) (отделяна в род Chen)
Фонокарта

Фонокартата (или телефонна карта) е пластмасов или хартиен носител с големина 85,6 × 54 mm (размерите на кредитна карта), използван за заплащане на телефонни услуги от улични телефони. Обикновено фонокартата се купува с определена сума, от която се изважда стойността на провежданите разговори. При изчерпване на сумата се купува нова карта, а не се зарежда старата.

От фонокартата възниква SIM картата, затова имат еднакъв вид. Първоначално SIM картата е предвидено да се ползва и от уличен телефон чрез собствения ѝ номер, а по-късно вече започва да се поставя в мобилен телефон.

Външни препратки 
 Сайт за колекционери на фонокарти

Телефонни услуги
Ивайло Стоянов

Ивайло Иванов Стоянов е български и международен футболен съдия, към октомври 2020 година е част от ранлистата съдии на БФС и УЕФА. Футболен съдия № 1 на България за 2014 година. Ръководил е няколко Вечни дербита, Финал за Купата на България, Финал за Суперкупата на България и др. През 2020 година ръководи двубои от Лигата на нациите.

Биография 
Като дете започва да тренира в ДЮШ на ФК Беласица, но още на 21 години се отдава само на съдийството. Негов първи треньор е основателят на петричката школа Георги Николов-Шмин. По-късно негови треньори са м.с. Никола Шаламанов, Любомир Личков, Георги Ръжданов и Воин Войнов.

В продължение на няколко години Стоянов управлява и детски футболен клуб от гр. Петрич, с наименованието ДФК „Мечетата“. През месец май 2020 година обаче клубът се влива в редиците на ДЮШ на Беласица.

Извън футбола Стоянов работи в счетоводна къща. Става известен и със своето участие в телевизионното шоу „Моята голяма телевизионна сватба“, част от шоуто на Слави Трифонов. Оттам е и прозвището му „Сватбата“.

Стоянов е семеен, женен е за Фотка Стоянова, двамата имат син.

Източници 

Български футболни съдии
Български футболисти от Македония
Родени в Петрич
OGLE-TR-122b

OGLE-TR-122b е най-малката известна звезда (2005 г.), без да се броят кафявите джуджета. Тя е открита по време на търсене на планети извън Слънчевата система. Откриването е резултат от програмата OGLE (Optical Gravitational Lensing Experiment) в Чили.

Звездата се върти около друга звезда близо до центъра на Млечния път и прави една обиколка около нея за 7,3 дни.

OGLE-TR-122b е:
 16% по-голяма от Юпитер, което я прави по-малка от някои планети извън Слънчевата система.
 50 пъти по-плътна от Слънцето.
 95 пъти по-тежка от Юпитер.

Източници 
 Newfound Star Smaller than Some Planets – статия от Space.com .

Звезди
Никола Калипари

Никола Калипари () е италиански военен разузнавач и агент на италианските специални служби от 2002. Преди това работи в полицията. Убит е на 4 март 2005 от американски войници в Ирак докато превозва журналистката Джулиана Сгрена на безопасно място.

Биография 
Никола Калипари е роден в Реджо Калабрия на 23 юни 1953. Завършва право и е стажант – полицейски комисар от септември 1979. Назначен е в генуезката полиция в Скуадра Мобиле. След това е преместен в Скуадра Воланти.

През 1980 получава известие, че трябва да отслужи военната си повинност и е преместен в полицията в Козенца през 1982, където работи до 1989. Преминава през различни назначения, докато не става ръководител на Скуадра Мобиле и заместник-началник на полицейския участък. През 1988 работи три месеца в Австралия с националните служби по престъпността. През май 1989 е преместен в полицията в Рим, където от 1993 е заместник-началник на Скуадра Мобиле.

През 1996 е повишен в началник, а от март 1997 ръководи местния Криминалпол. След две години е назначен за началник на трети и втори участък на Централната оперативна служба.

От ноември 2000 работи в криминалната полиция в Централната дирекция като изпълнява функциите на заместник-министерски съветник в Дирекцията на пътната полиция, Дирекцията на железопътната полиция, Дирекцията на граничната полиция и Дирекцията на пощенската полиция. През март 2001 е назначен за началник на външните служби на полицията в Рим.

През 2002 започва работа като ръководител на разузнаването в Ирак.

Има двама сина, които са на 19 и 13 години, когато умира (4 март 2005).

Убийство 
Никола Калипари е убит на 4 март 2005 от американски войници докато превозва освободената журналистка Джулиана Сгрена.

Според американските сили джипът, с който се придвижва Сгрена и Калипари, приближил американски пункт с превишена скорост. Според същия източник американските войници се опитали да предупредят хората в джипа да намалят скоростта чрез жестикулации, светене и изстрелване на предупредителни изстрели, и след като нямало реакция, те стреляли по двигателната част на колата, за да я спрат. Калипари е убит.

Според Сгрена джипът е карал с нормална скорост, а американските войници са открили огън без предупреждение.

Министър-председателят на Италия Силвио Берлускони казва по този повод „Смятам, че трябва да получим обяснение за толкова сериозен инцидент. Някой трябва да поеме отговорността за случилото се.“ Берлускони от дълго време е съюзник на Джордж У. Буш.

Говорител на Белия дом изказва по повода съболезнования за трагедията и обещава разследване по случая.

Полицаи
Разузнавачи
Италианци
Калабрия
Юрий Кравченко

Ю̀рий Фѐдорович Кра̀вченко () е украински политик и министър на вътрешните работи на Украйна от 1995 до март 2001 г., когато е уволнен.

Бил е призован за свидетел по делото за убийството на украинския журналист Георгий Р. Гонгадзе, който е отвлечен през 2000 г. и е намерен обезглавен няколко месеца по-късно.

Кравченко е открит мъртъв в апартамента му в района Конча-Заспа близо до столицата Киев на 4 март 2005 г. Възможно е да е извършил самоубийство.

Украински министри
Починали в Киев
Украински генерали
Warcraft

WarCraft: Orcs & Humans е компютърна игра, стратегия в реално време, разработена и издадена от Blizzard Entertainment през 1994. Warcraft е разработена за операционна система DOS с версии за Windows и Macintosh.

Действието в играта развива в световете Азерот(Azeroth) и Аутланд(Outland).

Нордрасил се нарича Световното дърво на нощните елфи. То е може би най-голямото дърво в цялата история на Warcraft и е създадено с цел да пази елфите. Създателите на Нордрасил са трима (Алекстраза, сестра ѝ Изера и Ноздорму) от петте Аспекта – най-могъщите дракони. Всеки един от тях дарява нещо на нощните елфи с цел те „да поведат Калимдор към едно безопасно и стабилно бъдеще“.

История 
Кръвожадни орки – същества от друга вселена – създават портал (с помощта на Медив, който по това време е обладан от демонични сили или по-точно от Саргерас – господаря на Пламтящия Легион), през който нахлуват в голямото и мирно човешко царство Азерот. Играчът може да играе и от двете страни на конфликта – с орките или с хората – като двете раси се различават основно по заклинанията и магиите на магьосниците. Като цяло действието се развива малко преди и през Второто нашествие на Пламтящия Легион.

Бъдеще на поредицата и франчайза 
След като през 23 ноември 2004 г. Blizzard Entertainment пуснаха MMORPG, базирано на WarCraft – World of Warcraft, те решиха да продължат да развиват поредицата в тази насока и WarCraft си остана на заден план. След като пуснаха StarCraft 2 (продължение на другата стратегия в реално време на Blizzard Ent. – StarCtaft) не се очертава светло бъдеще.

Източници

Външни препратки 
 GreenyGaming – GreenyGaming.com – Новини на български за Старкрафт 2, Диабло 3
 Официалният сайт на Warcraft I 
 Сайт за Word of Warcraft с много материали на български 

 
Стратегии в реално време
Алфред Бестър

Алфред Бестър () е американски писател на научна фантастика. Той е първият носител на награда Хюго.

Биография и творчество 
Роден е в Ню Йорк, САЩ, и е учил в университета на щат Пенсилвания със специалност изящни изкуства. След това започва да изучава право, но заради победата си в конкурса на списание „Thrilling Wonder Stories“, започва да се занимава изцяло с литература. Първата му публикация става разказът победител в този конкурс – „The Broken Axiom“. През 1940-те години се занимава с писане на комиксите „The Green Lantern“, „Batman“ и др.

С научна фантастика се занимава от 1950 г. През 1950-те години пише множество научно-фантастични разкази, както и два романа. През 1970-те години продължава да пише в жанра научна фантастика като произведенията му от този период стават много популярни.

Умира Дойлстаун, щата Пенсилвания. Последният му роман – „Psycho Shop“ е завършен от Роджър Зелазни. Носител е на наградите Хюго (1953), Прометеус (1988), Небюла (1987).

Творчеството на Алфред Бестър, свързано с телепатията вдъхновява сценариста на научно-фантастичния сериал Вавилон 5 Дж. Майкъл Стразински да създаде свой герой, наречен на името на писателя. Телепатът Алфред Бестър е част от организация, наречена Психо-Корпус и е един от основните злодеи на сериала.

Награди

Получени 
 1988 – Награда Прометей – „The Stars My Destination“
 1987 – Мемориална награда Гранд Мастър на името на Деймън Найт
 1953 – Награда Хюго за най-добър роман – „The Demolished Man“

Номинации 
 1976 – Номинация за награда Хюго за най-добър роман – „The Computer Connection“
 1975 – Номинация за награда Хюго за най-добър разказ – „The Four-Hour Fugue“
 1975 – Номинация за награда Небюла за най-добър роман – „The Computer Connection“
 1972 – Номинация за награда Небюла за най-добра кратка повест – „The Animal Fair“
 1960 – Номинация за награда Хюго за най-добър разказ – „The Pi Man“
 1959 – Номинация за награда Хюго за най-добър разказ – „The Men Who Murdered Mohammed“
 1954 – Номинация за награда Хюго за най-добър разказ – „Star Light, Star Bright“

Произведения

Романи 
 The Demolished Man (Унищоженият)
 The Stars My Destination
 Tiger! Tiger!
 The Computer Connection
 Golem 100
 The Deceivers
 Tender Loving Rage
 Psycho Shop (& Роджър Зелазни)

Повести и разкази

Вижте също 
 Златен век на научната фантастика

Американски писатели фантасти
Носители на награда „Хюго“
Родени в Ню Йорк
Хемус

Хемус ( и старогръцки: Αἷμος (Haîmos), Aἷμᾰ (Haîma), може да се отнася за:

Астрономия 
 Хемус – планина на луната;

Биология 
 Хемус – вид от семейство Majidae, семейство раци;
 Хема – ( и старогръцки: Aἷμᾰ (Haîma)) – кръв;

География 
 Хемус, Хем – старо име на Стара планина;
 Хемус – автомагистрала в България;
 Хемус – връх в Антарктика;

Индустрия 
 Хемус – ежегодна международна изложба за отбранителна техника в Пловдив;
 Хемус Ер – българска авиокомпания в София;
 Хемус-М АД – завод в Мездра за добив и обработка на врачански варовик, мрамор и др.;
 Хемус марк Кох-И-Ноор – (приемник на „Девеко“, 1924 г., гр. Бургас – придворен доставчик на канцеларски материали в Царство България);
 Хемус – фабрика за килими, Велинград – придворна тъкачница на английското кралско семейство;
 ТПК Хемус – кооперация в София за производство на детски игри, стоки за бита, украшения за елха и мартеници;
 Хемус маш, Казанлък – хидравлична и пневматична индустрия;
 Хемус – безименно (анонимно) АД – Дряново, 1923 – 1947 г.;
 Хемус ООД-во – София, за търговия, внос и износ на местни и чуждестранни стоки, представителства, комисионни и държавни доставки, индустрия, строежи, експлоатация на мини и кариери, 1944 г.;

Култура 
 Хемус – танцов ансамбъл, гр. Враца;
 Хемус – български кинематографски творчески колектив;
 Хемус – вестник, издание на Българското геодезическо дружество (1965 – 1988);
 Хемус – списание на българската общност в Унгария;

Издателства 
 Хемус – закрито издателство;
 Хемусъ – издателство (импринт);
 Хемус-Груп – издателство де факто в ликвидация;

Митология 
 Хемус () – в древногръцката митология тракийски цар;

Общество 
 Хемус Ер – полет 7081 (похитен на 03.09.1996 г.);

Спорт 
 Хемус-1896 – колоездачен клуб;
 Хемус – спортен център във Велико Търново;

Улици 
 Хемус – улица в София, ж.к. Гео Милев, ПК 1111;

Хотелиерство и туризъм 
 Хемус – хотел във Враца;
 Хемус – хотел в София;
 Хемус (БТС) – Туристическо [дружество] – клон Надежда, София, 1934 г.
Актьор

Актьорът (женски род актриса, синоними артист, артистка) е човек, който играе или изпълнява роля в актьорска продукция. Терминът обикновено обозначава някой, който работи в киното, телевизията, театъра или радиото, и понякога може да означава и уличен изпълнител. Освен да изпълняват драматични роли, актьорите могат да танцуват или пеят, или да работят в радиото, или в анимационни филми като глас. Актьор още е човек, който е специализирал актьорско майсторство или изпълнява дадена роля в художествено произведение като драматичен спектакъл, опера, балет, естрада и цирково представление. Думите киноактьор, киноактриса, киноартист и киноартистка се използват за актьори, които са се снимали и изпълнявали роли в киното. 

За разлика от артистите, актьорите не само участват в представления, но и изпълняват определена роля и са образ на определен персонаж.

История 
За пръв път може да се говори за актьорство през 534 г. пр.н.е., когато древногръцкия изпълнител Теспис се качва на сцената в Театъра на Дионисий и става първият човек, който в пиеса изговаря думи на герой. Разказвачеството веднага претърпява коренна промяна. Преди играта на Теспис, историите се разказват като песен и танц в трето лице, но никой не е играл роли. Според театралния мит Теспис съществува като пакостен дух, а злополуките в театъра понякога се приписват на него.

Похвати 
Актьорите използват различни похвати, които се усъвършенстват след като се натрупа опит. Някои от тях са:
 Изключителната употреба на гласа, за да се предадат репликите и за да се изрази емоция. Това се постига като се обърне специално внимание върху дикцията и изграждането на образа, с правилно дишане и артикулация. Важен е също тонът и подчертаването на отделните думи.
 Физическото превъплъщаване в героя, за да се създаде правдоподобен образ, и използването на пространството правилно и по подходящ начин.
 Използването на жестове, които да допълват гласа, да взаимодействат с другите актьори и да подчертаят репликите, както и да придадат символика.

Награди 

 Кино
 Оскар
 Златен глобус
 Наградите Еми
 Наградата на Британската академия за филмово и телевизионно изкуство (БАФТА)
 Телевизия
 Златен глобус
 Наградите Еми
 Изборът на критиците
 Театър
 Награди Тони
 Награди на Европейския театър
 Награди Лорънс Оливие

Вижте също 

 Филмова звезда
 Каскадьор

Източници 

 
Професии в изкуствата
Небюла (награда)

Небюла () е награда, която се връчва всяка година от Асоциацията на писателите на научна фантастика и фентъзи в Америка (SFWA). С нея се награждават най-добрите научно-фантастични произведения, публикувани в САЩ през предходните две години. С премията не се връчва парична награда. Самата награда представлява прозрачно блокче с вградена блестяща, спираловидна мъглявина ().

Първите награди Небюла са връчени през 1965 г., като в категорията „Най-добър роман“ победител е „Дюн“ на Франк Хърбърт.

Категории на наградата 
Награда „Небюла“ за фантастично произведение се връчва в пет категории: роман, повест, кратка повест, разказ, сценарий. Категориите са разграничени от броя на думите във всяко от тях.
 Роман – произведение от 40 000 или повече думи.
 Повест – произведение от 17 500 до 40 000 думи.
 Новела или кратка повест – произведение от 7500 до 17 500 думи.
 Разказ – произведение с по-малко от 7500 думи.
 Сценарий – сценарий за филм, телевизионен сериал, радио шоу или пиеса

Списъци с носителите на награда Небюла 
 Награда „Небюла“ за най-добър роман
 Награда „Небюла“ за най-добра повест
 Награда „Небюла“ за най-добра кратка повест
 Награда „Небюла“ за най-добър разказ
 Награда „Небюла“ за най-добър сценарий

Вижте също 
 Награда „Хюго“
 Награда „Курд Ласвиц“
 Награда „Деймън Найт“, известна като Grand Master Nebula

Източници 

!
Ринус Михелс

Маринус („Ринус“) Хендрикус Михелс () е бивш нидерландски състезател и треньор по футбол, известен като създателя на тоталния футбол през 70-те.

Кариера 
Роден е в Амстердам на 9 февруари 1928. Играе 257 мача за „Аякс“ (Амстердам) и вкарва 120 гола в периода 1946 – 1958. Печели държавното първенство с „Аякс“ през 1947 и 1957. Пет пъти играе за националния отбор на Холандия.

Завръща се в „Аякс“ като треньор през 1965 и печели четири пъти титлата в Холандия и три пъти купата през следващите шест години, като през 1971 става носител на Купата на европейските шампиони (КЕШ), която „Аякс“ печели и през 1972 и 1973, но Михелс вече не е треньор на отбора. Осъвременява играта на отбора като въвежда тоталния футбол и прилага изкуствената засада. През 1971 Михелс става треньор на Барселона и печели титлата през 1974, когато е за кратко треньор на холандския национален отбор по футбол. Заминава за САЩ, където е треньор в закъсалата Северноамериканска футболна лига. Приключва кариерата си на клубен треньор през 1989 с „Байер“ (Леверкузен).

Като треньор на националния отбор (1974, 1984 – 1985, 1986 – 1988, 1990 – 1992) той извежда Холандия на финал за световно първенство през 1974, а през 1988 става европейски шампион със страната си.

Поради авторитарния характер като треньор и твърдението му, че „футболът е война“, го наричат Генерала. ФИФА определя Михелс за треньор на 20 век през 1999.

Умира на 3 март 2005 г. в градската болница в Аалст, Белгия на 77 години след сърдечна операция (втора след 1986).

Успехи

Като футболист 
 Ередивизи – 1946/47, 1956,57

Като треньор 
 Ередивизи – 1965/66, 1966/67, 1967/68, 1969/70
 Купа на Холандия – 1966/67, 1969/70, 1970/71
 КЕШ – 1970/71
 Интертото – 1968
 Примера дивисион – 1973/74
 Купа на Краля – 1977/78
 Купа на панаирните градове – 1971
 Купа на Германия – 1982/83
 Европейско първенство – 1988
 Треньор на годината – 1988
 Треньор на XX век на ФИФА – 1999
 В „Десетте велики треньори на УЕФА“ – 2016

Източници 

Нидерландски футболисти
Футболисти на АФК Аякс
Нидерландски треньори по футбол
Треньори на ФК Барселона
Родени в Амстердам
Сатурн

Сатурн (; ; от латински: Saturnus) може да се отнася до:

 Сатурн – бог на времето и плодородието от древноримската митология
 Сатурн – шестата планета от Слънчевата система
 Сатурн – планетарна мъглявина
 Сатурн – румънски курорт на Черно море
 Сатурн – автомобилна компания, притежание на Дженеръл Мотърс
 Сатурн – американски ракети-носители.
 Сатурн – награда
 (Остаряло) Название на оловото през средните векове
Калисто

За спътника на Юпитер вижте Калисто
 За героинята от древногръцката митология вижте Калисто
 За кечиста, участващ в WWE вижта Калисто
Деймос

Деймос може да се отнася до:
 Деймос – спътник на планетата Марс
 Деймос – бог на войната в Древна Гърция.
Фобос

Фобос може да се отнася за:
 Фобос, герой от древногръцката митология
 Фобос, спътник на Марс
 Фобос, съветска космическа програма за изпращане на сонди до Марс
Грегъри Бенфорд

Грегъри Алберт Бенфорд () е американски писател на научна фантастика.

Биография и творчество 
Роден е на 30 януари 1941 г. в Мобил, Алабама. Учи физика в университетите на Оклахома и Калифорния. Има бакалавърска и магистърска степен по физика. След това работи в радиационна лаборатория, а слез 1973 г. преподава в университета на щат Калифорния в град Ирвин.

Първото му публикувано произведение е разказа „Замяна“, който излиза на страниците на списание „Fantasy & Science Fiction“ през юни 1965. Той е двукратен носител на награда Небюла. Лауреат е на Мемориалната премия на Джон Кемпбъл.

Награди

Получени 
 2004 – Награда Феникс за цялостен принос
 1981 – Мемориална награда на името на Джон Кемпбъл за най-добър роман – „Пейзажите на времето“ (Timescape)
 1980 – Награда Небюла за най-добър роман – „Пейзажите на времето“ (Timescape)
 1980 – Награда на Британската асоциация за научна фантастика за най-добър роман – „Пейзажите на времето“ (Timescape)
 1974 – Награда Небюла за най-добра кратка повест – „If the Stars Are Gods“

Номинации 
 1997 – Номинация за награда Хюго за най-добра повест – „Immersion“
 1995 – Номинация за награда Небюла за най-добра повест – „Soon Comes Night“
 1992 – Номинация за награда Небюла за най-добра кратка повест – „Matter's End“
 1988 – Номинация за награда Небюла за най-добър роман – „Great Sky River“
 1986 – Номинация за награда Небюла за най-добра повест – „Newton Sleep“
 1983 – Номинация за награда Небюла за най-добър роман – „Against Infinity“
 1981 – Номинация за награда Небюла за най-добра повест – „Swarmer, Skimmer“
 1978 – Номинация за награда Хюго за най-добра повест – „A Snark in the Night“
 1977 – Номинация за награда Небюла за най-добър роман – „In the Ocean of Night“
 1976 – Номинация за награда Хюго за най-добър разказ – „Doing Lennon“
 1975 – Две номинации за награда Небюла за най-добър разказ – „Doing Lennon“ и „White Creatures“
 1970 – Номинация за награда Хюго за най-добър разказ – „Deeper than the Darkness“
 1969 – Номинация за награда Небюла за най-добра кратка повест – „Deeper than the Darkness“

Библиография

Цикъл „Ocean“ 
 In the Ocean of Night
 Across the Sea of Suns
 Great Sky River
 Tides of Light
 Furious Gulf
 Sailing Bright Eternity

Цикъл „Second Foundation Trilogy“ („Втора трилогия за фондацията“) 
 Foundation's Fear

Самостоятелни романи 
 A Darker Geometry (& Mark O. Martin)
 Against Infinity
 Artifact
 Beyond the Fall of Night (& Артър Кларк)
 Chiller
 Cosm
 Deeper Than the Darkness
 Heart of the Comet (& Дейвид Брин)
 Iceborn (& Пол Картър)
 If the Stars Are Gods (& Gordon Eklund)
 Jupiter Project
 Shiva Descending (& Уилям Ростлър)
 The Martian Race
 Time's Rub
 Timescape (Пейзажите на времето)

Външни препратки 
 

Американски писатели фантасти
Носители на награда „Небюла“
Алабамци
Фонология

Фонологията изучава организацията и употребата на звуковете в естествените езици. Фонологичната система на един език включва описание на звуковете и техните характеристики, а също и правилата, които определят как звуковете си взаимодействат.

Фонология и модели 
В класическата фонология централно място заемат фонемите и техните възможни комбинации. В стандартната генеративна фонология централни са отличителните характеристики. Потокът на речта е обрисуван като линейна последователност от отделни звукове-сегменти, като всеки сегмент е композиран от едновременно проявяващи се черти/характеристики, докато при нелинеарните фонологични модели потокът на речта е представен като многостранна (пространствна) не просто линеарна последователност от звукови сегменти. Началото на тези нелинеарни модели дава генеративната фонология.
Нелинеарни модели са аутосегментната фонология, метричната фонология и лексикалната фонология.
Фонологията е наука, която изследва формата, структурата на звуковия строеж, т.е. говорния звук и суперсегментните явления на речта от гледище на тяхната лингвистична функция в процеса на говорната комуникация. Нейната задача е да установи и систематизира онези звукови сегменти, които, противопоставяйки се един на друг в определен език, осигуряват различие в звуковата обвивка на морфемите и словоформите. С този си аспект фонологията се различава от фонетиката, чиято основна задача е да изследва говорния звук от гледище на неговата материална реализация – артикулационни движения, акустичен състав, слухова идентификация и др.
Фразеология

Фразеологията (гр. phrasis – израз, logos – наука) изучава устойчивите словосъчетания (фраземи, фразеологични единици, фразеологизми), тяхната семантика, етимология и употреба. За основоположник на фразеологическата теория се смята швейцарският автор Шарл Бали.

Употреба на термина 
Терминът „фразеология“ се използва в следните значения:
 дял от езикознанието, изучаващ фразеологичния състав на езика в неговото съвременно състояние и историческо развитие;
 съвкупността от фразеологизмите на даден език;

Вижте също 
 Фразеологизъм

Външни препратки 
 „Фразеологизмите в епистоларното наследство на Васил Левски“, Деян Белчев
Семантика

Семантиката () изучава значението, обикновено в езика. В този смисъл под семантика обикновено се разбира лингивистична семантика (за разлика от компютърната семантика например), тоест науката, изучаваща значението на думите, фразите и други лингвистични обекти. В същото време най-често под семантика в езикознанието се подразбира лексикалната семантика, която изучава значението на думите като лексикални и речникови единици. Съществуват още фразеологична семантика, семантика на изречението (виж декларативна семантика), семантика на текста (близка до дискурсивния анализ).

Обичайното схващане е, че семантиката контрастира със синтаксиса, който изучава комбинациите от езикови единици, без да има референция към тяхното значение, и прагматиката, която изучава отношенията между езиковите символи, тяхното значение и употребите на езика.

Семантика в информатиката 
В информатиката семантиката е смисълът на дадена програма. Когато програмата не връща коректни резултати при подадени коректни входни данни, казваме, че има семантична грешка. За разлика от синтаксиса, машината не може да проверява коректността на семантиката на програмите (виж: Машина на Тюринг). Последното е изцяло грижа на хората.

Анотирана библиография 
Лингвистична семантика
 Иван Касабов, Граматика на семантиката, изд. УИ „Св. Климент Охридски“, 2007 – изследване в теория на семантиката и конкретно обвързаност граматичен-семантичен строеж (на думите)

Референция и логика
 Сб. Философия на логиката ІІ, изд. Изток-Запад, 2008
Предговор, Рудолф Карнап; Преодоляване на метафизиката чрез логически анализ на езика, За характера на философските проблеми, Задачата на логиката на науката, У. В. Куайн; За това, което го има, Две догми на емпиризма, Референция и модалност, Питър Стросън, За реферирането, Питър Стросън, Пол Грайс; В защита на една догма, Джон Р. Сърл; Собствени имена, Кийт Донегън; Референция и определени описания, Доналд Дейвидсън; Истина и значение, Върху самата идея за концептуална схема, Сол Крипке; Идентичност и необходимост, Хилъри Пътнъм; Значение и референция

Формална семантика на програмните езици
 Александра Соскова, Стела Николова, Семантика на езиците за програмиране, Софтех, 2008

Учени с основен принос в семантиката

Източници

Допълнителна литература 
 Доц. д-р Мария Стойчева, Минимална семантика и контекстуализъм. Опит върху метасемантиката, Критика и хуманизъм, 2010

Вижте също 
 Статистическа семантика

Външни препратки
Етимология

Етимология (от гръцки ετυμον – истинско, първоначално, действително значение, и logos – „наука“) е наука за произхода и развитието на думите.

Изследват се по-ранните форми на думата, измененията в значението и конотациите ѝ, значението и произхода на морфемния ѝ състав; разпространение в чужди езици и влияние от тях, повлияване на нейното значение от употребата и значението на други думи.

Изучава произхода на думите, но не като система, а като отделни лингвистични явления.

Литература 
 Български етимологичен речник, Издателство на БАН, София, 1979 – 2002, том I – VI.

Източници
Морфема

Морфемата ( – „форма“, в смисъл на оформям, давам значение) е най-малката смислова единица в езика.

Понятие 
В българското езикознание морфемите се делят на корен, представка, наставка, окончание, съединителна морфема и определителен член.

Главната морфема в думата е коренът, тъй като той е носител на основното лексикално значение. Представката (префикс) стои пред корена или пред друга представка. Наставката  стои след корена или след друга наставка. Съединителната морфема има структурна роля в сложни думи да съединява двата корена, представката и наставката или представката и корена. Окончанието (флексията) стои в края на думата и изразява граматически значения. Членната морфема стои в края на имена (съществително, прилагателно) и някои причастия.

Видове 
Морфемите биват два вида – лексикални и граматични. Граматическите морфеми служат за образуване на различните форми на една дума и са носители на граматическите значения. Морфологията изучава именно граматическите морфеми.

Лексикални морфеми (Словообразуващи) 
Лексикалните морфеми носят основното речниково значение на думата и служат за образуване на нови думи. Тези морфеми са обект на лексикологията и по-конкретно на словообразуването:
 Корен
 Наставка (суфикс)
 Представка (префикс)

Граматически морфеми (Формообразуващи) 
 Окончание
 Определителен член

В българския език 
Освен двата основни вида морфеми, при образуването на сложни думи в българския език се използва и една особена морфема, която няма нито лексикално, нито граматично значение. Тя се нарича съединителна морфема. В българския език съединителната морфема винаги е гласна. Носи и наименованието съединителна гласна. Има формално-съединителна функция. Примери: вод-О-скок, проход-И-мият; зъб-О-лекар; крав-Е-ферма; пет-И-летка

Класификация според самостойност и изменяемост 

 свободни морфеми – могат да стоят самостоятелно
 свързани морфеми – не могат да бъдат самостоятелни, трябват да бъдат прикрепени
 променящи се морфеми (allomorphs) – не винаги имат една-единствена форма, напр. в англ. like/s/, teach/es/

Езици според морфологията им 
 просто морфологично образувани
 образувани чрез съчетаване на много морфеми в думите (polysynthetic)
 тр. Namixaridand – „те не купуваха“

Вижте също 
 Словообразуващи и формообразуващи морфеми

Източници
Архаизъм

Архаизъм (от гръцки: ἀρχαϊκός, archaïkós, „старомоден, антикварен“, и ἀρχαῖος, archaîos, „от началото, древен“) е дума или форма с остаряло звучене и излязла от широка употреба. Синоним или близка по смисъл до думата архаизъм е рядка дума, използва се в словосъчетанието „редки и остарели думи“. За разлика от историзмите, архаизмите са думи, които имат синоними с активна употреба в съвременния език.

В групата на остарелите думи могат да попаднат както домашни думи (рат, бран, стяг, кошуля, списател), така и думи, заети от чужди езици (кир, кокона, ефенди, депеша, соаре, джепане).

Видове 
В зависимост от това, кой компонент на думата се схваща като остарял, архаизмите могат да се разделят на няколко групи:
 Лексикални архаизми. Думата е остаряла както по форма, така и по значение. Съвременните синоними нямат никаква формална връзка с архаизма. Например: пища – храна, ушник – обеца, кърчаг – стомна, свише – отгоре, стид – срам и т.н.
 Семантични архаизми. Думата се употребява в съвременния език без формални промени, но не и в остарялото значение. В това значение се употребява друга дума. Например: боец – побойник, вестник – вестител, враг – дявол и т.н.
 Словообразувателни архаизми. Остарялата дума се различава от съвременната само формално, т.е. образувана е с друга представка или наставка. Например: битва – битка, въвод – увод, възток – изток и т.н.
 Фонетични архаизми. Това са остарели форми на думите, които не отговарят на фонетичните изисквания на съвременния български език. Например: чадо, безсоница, звон, земля, человек, тма и т.н.

Актуализиране 
Възможно е някои думи, които в определен период са се смятали за архаизми, да възстановят позициите си в лексикалната система, например кмет, новинар, вестникар:
 Думата кмет по време на социализма беше изхвърлена от административната терминология и поради тази причина излезе от активна употреба, но през 80-те години, след поредната административна реформа, тя беше въведена отново.
 Думата новинар (популярна през Възраждането) се схващаше като остаряла, но след 1990 г., с появата на в. „Новинар“, се върна в речта на българите.
 Възродена е употребата и на думата вестникар, макар и да не е неутрална в стилистично отношение (срещаме я например в творчеството на Ботев и Вазов – „Вестникар ли?“). Тези две думи (новинар и вестникар) успешно се конкурират със заемката журналист.

Източници

Вижте също 
 Неологизъм
 Историзъм
 Заемки
 Лексема

Външни препратки 
 „Речник на стари и диалектни български думи“, Иван Иванов

Лексикология
Правопис

Правописът (ортографията) е система от валидни за даден език норми (правила) на писане като:
 писмено отбелязване на отделните думи и техните значими части – представки, корени, наставки, окончания;
 писането на сложни думи – слято, полуслято и разделно;
 използването на главни и малки букви;
 сричкопренасянето на части от думи на нов ред;

Правописът също така обхваща и правила за правилното поставяне на препинателни знаци (пунктуация), изписането на съкращения и, евентуално, транскрипцията на чужди имена и думи в съответния език, транслитерацията на писмената система да дадения език в друга писмена система (например, транслитерация на българско писмо с латиница).

Етимология 
Лингвистичният термин ортография произлиза от латински: orthographia, от гръцки ὀρθός, orthós, „правилен“ и γράφειν, gráphein, „пиша“ .

Бележки

Използвана литература 
 Д. Розенталь, М. Теленкова, Словарь-справочник лингвистических терминов, Москва, 1976, стр. 250
 Д. Тилков, Т. Бояджиев, Българска фонетика, С. 1977, стр. 227 – 233
 Правописен речник на българския книжовен език, С. 1965 (Увод, стр. III – XL)

Вижте също 
 Български правопис

 
Приложна лингвистика
Жаргон

Под жаргон обикновено се разбира неформалното общуване и език, а в по-широк социолингвистичен смисъл – това е социален говор (понякога наричано и социален диалект) на лица, обединени от определена близост в професията, образованието, интересите, начина на живот и др., което ще рече, че може да става дума напр. за професионален жаргон, употребяващ специфични за дадена област термини, за групов жаргон, характерен за неформални социални образувания като ученици, студенти, войници и др. Лексиката и фразеологията на жаргона може да са възприети след формална или смислова промяна от книжовния език, териториалните диалекти или от някои чужди езици, но може да са създадени и от самите му носители, обикновено като резултат от желанието им да направят разговорите си неразбираеми за околните или да привлекат вниманието. Жаргоните като цяло се отличават с ярка експресивност, със свобода и непринуденост на изказа. Те имат подчертано дефективен граматичен строеж – липсват много граматични форми, изреченията обикновено са кратки, несложни, с множество изпускания, произношението е небрежно.

В България жаргон се използва, като общо название за всички социални диалекти и като специфичен термин за назоваване на т.нар. групов говор. Някои учени използват термина жаргон за назоваване само на строго професионалните социални диалекти, като за груповите говори предпочитат английския термин сленг (от английски slang).

Други видове социални диалекти са тайните говори, известни още като арго, както и класовите говори, които днес са напълно изчезнали в Европа.

Особености 
В жаргона се акумулират диалектни и чуждоезикови елементи, за да се изрази силната експресия, най-често типична за младежкото общуване в неформални групи.

Източници и библиография 

 Г. Армянов, Българският жаргон – лексико-семантичен и лексикографски аспект, Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, София, 1995 г.
 Г. Армянов, Речник на българския жаргон, Издателство „Фигура“, София, 2001 г.
 Цв. Карастойчева, Българският младежки говор, Издателство „Наука и изкуство“, София, 1988 г.

Външни препратки 
 bgjargon.com – речника на улицата
 Сленг=жаргон?, Людмила Кирова
  Urban Dictionary – английски жаргонен речник
Дора Винарова

Дора Винарова е българска режисьорка на документални филми.

Биография 
Родена в Русе на 29 август 1926 г. Завършила гимназия през 1945 г. в Плевен. През 1954 г. Завършва операторско майсторство в Държавното киноучилище в София. Работи като оператор в Студия за научнопопулярни филми в София, а от 1959 до 1982 година – като режисьор в Студията за хроникални и документални филми и Студията за телевизионни филми „Екран“.

Дора Винарова е режисьор на десетки кинопрегледи и документални филми, като на много от тях е и автор на сценариите.

През 1967 година печели „Сребърна роза“ на кинофестивала във Варна за късометражния филм „Импровизация“ – за джаз квартета на Милчо Левиев „Джаз-фокус 65“, музикална филмова импресия, която по същество е един от първите музикални клипове. През 1971 година филмът „Гигант край Дунава“ е удостоен с грамота в раздела за късометражни рекламни филми на Международния кинофестивал във Венеция.

Повечето от филмите на Дора Винарова са документални импресии, които чрез изкуството на езика на киното разкриват с проникновение действителността и майсторски акцентират върху човешките ценности и красивото в живота. А създадените от нея филмови творби с историческа тематика, към които има особен афинитет, се отличават с дълбоко проучване на фактите, в тях има истински кинематографически открития от гледна точка на историческата истина и интерпретацията на историческите аргументи.

Филмография 
 „Продължаваща поема“ (съвместно с режисьора В. Мирчев) – 1966, пълнометражен, ч/б
 „Импровизация“-1967, късометражен, ч/б, „Сребърна роза“ за късометражен документален филм на Кинофестивала във Варна
 „Живият мост“- 1967, късометражен, ч/б
 „Лили Карастоянова“ – 1968, късометражен, ч/б
 „17 май 1876“ – 1968, „късометражен, ч/б
 „Отново заедно“ – 1968, „късометражен, ч/б
 „Ленинград“- 1968, „късометражен, ч/б
 „България в Москва“ – 1970, пълнометражен, цв.
 „Дни на възторг“ – 1970, късометражен, ч/б
 „Квартет Димов“	- 1970, късометражен, цв.
 „Гигант край Дунава“ – 1971, късометражен, цв. – грамота за късометражен рекламен филм от Международния кинофестивал във Венеция
 „Младостта на един завод“- 1971, късометражен, цв.
 „Борянка в зоопарка“ – 1971, късометражен, цв.
 „Чиста и приветлива“ – 1972, късометражен, ч/б
 „Мирът“ – 1973, пълнометражен, цв.
 „С „Орбита“ в орбита“ – 1974, късометражен, цв.
 „Една от предпоставките“ – 1975, късометражен, цв.
 „И пак тишина...“ – 1976, късометражен, ч/б
 „Пътя към българското съединение“ – 1977, среднометражен, ч/б
 „Съединението“ – 1978, среднометражен, ч/б
 „Към втората катастрофа“ – 1978, среднометражен, ч/б
 „Първа световна война“ – 1979, среднометражен, ч/б
 „Алтернативата“ – 1980, среднометражен, ч/б
 „Под знака на свастиката“ – 1981, среднометражен, ч/б
 „Финалът“ – 1981, среднометражен, ч/б
 Рекламни филми
 Кинопрегледи от 1959 до 1980 г.

Български кинодокументалисти
Български режисьори
Родени в Русе
Къри (смес от подправки)

Къри е смес от подправки, произлизаща от южноазиатската кухня. Кърито, което се използва в западната кухня и има сравнително стандартизиран състав, няма точно съответствие с оригиналната рецепта на смеската от подправки, ползвана в Южна Азия и наричана по същия начин.

Най-често използваните подправки за къри са куркума, кориандър, кимион, червен пипер и сминдух. В зависимост от рецептата може да се добавят и джинджифил, черен пипер, канела, кардамон, резене, индийско орехче, карамфил и др.

Самата куркума има много приятен аромат, но не толкова приятен вкус, затова се подобрява с други подправки.

Подправки
Индийска кухня
Пакистанска кухня
Кант

Кант () е град в северен Киргизстан, административен център на Ъсъкатински район в Чуйска област. Населението му е 21 700 души (по приблизителна оценка за 2018 г.).

Разположен е на 742 m надморска височина в Чуйската долина, на 22 km източно от столицата Бишкек и на 10 km югозападно от границата с Казахстан. Селището е основано през 1934 година около новостроящ се захарен завод – „кант“ е киргизката дума за захар. Днес 53% от жителите са етнически руснаци, а киргизите са около 37%. Южно от града е разположена военновъздушна база на Русия.

Източници 

Градове в Киргизстан