Gòrgias de Leontins

Gòrgias de Leontins (Gorgias, Γοργίας; 483–375 BC) fou un orador i filòsof grec. Nasqué a Leontins (Sicília) cap a l'any 485 aC (era més gran d'edat que l'orador Antifont o Antifó, que va néixer vers el 480 aC o el 479 aC). Se li atribueix una vida de més de cent anys i hauria mort una mica després de Sòcrates. Fou germà del metge Heròdic, que també va gaudir de certa fama. Va tenir, suposadament, alguns enfrontaments personals amb Plató.

L'any 427 aC fou enviat a Atenes perquè sol·licités ajut en la guerra de Leontins contra Siracusa. Tant a Atenes com en altres ciutats gregues tingué gran influència pel seu saber i les seves qualitats oratòries. Segons Aristòtil, entre els seus deixebles hi havia Isòcrates. Altres alumnes seus són esmentats en llibres posteriors. Suides hi afegeix Pèricles, Polus d'Agrigent i Alcidamant, Diògenes Laerci cita Antístenes, i Filòstrat d'Atenes diu: "Sé que atreia l'atenció dels personatges més admirats, Crítias i Alcibiades, que encara eren joves, i Tucídides i Pèricles, que ja eren grans. Agàton d'Atenes, el poeta tràgic, les comèdies del qual tenen fama de sàvies i eloqüents, també fa servir sovint l'estil de Gòrgias en els seus versos iambics". Com que era molt valorat i guanyava força diners, es deia d'ell que havia encomanat una estàtua d'or per a un temple públic. Va tornar a Leontins i després un altre cop a Grècia, i va viure els seus darrers anys a Atenes i a Larisa de Tessàlia. Els grecs li van dedicar una estàtua al temple d'Apol·lo a Delfos (Matsen, Rollinson and Sousa, 33).

Tingué relació amb Empèdocles, amb qui les seves ensenyances assoliren una ressonància extraordinària. Influí en Sòcrates quant a la seva manera de parlar i expressar-se. Nega qualsevol tipus de veritat objectiva i també les normes morals, que són diferents en cada poble i que canvien. El seu escepticisme va més enllà que el de Protàgores.

Destacà a causa d'aquest tema, de la importància de la paraula i de l'art de la retòrica, que ensenya a manejar-la. Segons Gòrgias, la paraula és l'únic capaç de transformar la realitat, car és la que la inventa, la modifica i la comunica.

El propòsit de les seves argumentacions és mostrar el caràcter d'aparença de la realitat i la naturalesa empírica o sensible del coneixement.

Mitjançant un seguit de dilemes va mostrant com rebutja les posicions de l'oponent.

Educat a l'escola d'Elea (Parmènides), sembla que defensava tres tesis (conegudes com la triple negació de Gòrgias):
No existeix res.
Si existís alguna cosa, no es podria conèixer.
Si existís alguna cosa i es pogués conèixer, no es podria comunicar.

Amb aquesta triple negació, se l'ha considerat un nihilista.

Per ell, "la veritat és la capacitat de persuadir amb la paraula".

Tot i que potser Gòrgias es desinteressà bastant de la política (teòrica i pràctica), és indubtable que les tesis d'aquest sofista influïren sobre el pensament polític de personatges com Alcidames, Càl·licles, Polus i Aspàsia de Milet.

En tot cas, és un fet històric que Gòrgias escriví un discurs oratori que, un cop pronunciat (potser per ell mateix) davant l'assemblea d'Atenes, convencé la capital grega per fer, amb èxit, la guerra contra Siracusa (en defensa de la ciutat de Leontins). L'èxit d'aquesta empresa bèl·lica feu augmentar notablement la fama de Gòrgias com a orador davant dels atenesos.

La seva ànsia per exhibir la seva habilitat retòrica el portà fins a l'absurd, defensant amb arguments causes sense sentit fent-les aparèixer com a raons de pes. En conseqüència, cadascun dels seus llibres defensava posicions que, paradoxalment, solien ser impopulars. El caràcter teatral dels escrits de Gòrgias és un exemple que, per a ell, el fet de defensar un argument o un altre només és un joc, en què fa servir recursos estilístics com la paròdia, comparacions artificioses i teatralitat (Consigny, 149). El seu estil es podria descriure com a "poètic sota la mètrica" (poiêsis-minus-meter). Segons ell, les paraules tenen un poder de persuasió (dunamis) equivalent al dels déus o al de les forces de la natura. En el seu llibre Encomium, basat en la llegenda d'Helena de Troia, Gòrgias compara l'efecte de les paraules sobre l'ànima amb el de les drogues sobre el cos: "Algunes causen dolor, d'altres alegria, algunes causen sensació de por, d'altres mouen l'audiència cap a l'audàcia, d'altres fan entumir i encisen l'ànima amb persuasió maligna.” (Gòrgias, 32) 
També va donar molta importància als sons de les paraules, que podien captivar l'audiència o suggestionar-la com en una hipnòsi (Herrick, 42).

Altres obres retòriques de Gòrgias són: Defensa de Palamedes, basat en el personatge de l'Odissea d'Homer (McComiskey, 47-49), i Epitafis. Aquest text es va fer servir durant els segles posteriors (Consigny, 2). Fora de la retòrica, va escriure Sobre la natura, obra també coneguda com a Sobre el que és i el que no és, vers el 444 aC.

Recepció moderna 
Durant gairebé tota la història occidental, Gòrgias ha estat una figura marginada i obscura tant en el pensament filosòfic com en la cultura en general. Al , però, escriptors com el filòsof alemany Georg Wilhelm Friedrich Hegel (1770–1831) i el classicista anglès George Grote (1794–1871) van començar a treballar per "rehabilitar" Gorgias i els altres sofistes de la seva antiga reputació de xarlatans sense escrúpols que ensenyaven a la gent com persuadir els altres utilitzant la retòrica per a causes injustes. Ja l'any 1872, el filòsof anglès Henry Sidgwick (1838–1900) ja l'anomenava "visió antiga". Les fonts modernes continuen afirmant que l'antic estereotip dels sofistes no és exacte.

Des de finals del , l'interès acadèmic per Gòrgias ha augmentat dràsticament i la quantitat d'investigacions realitzades sobre ell fins i tot comença a rivalitzar amb la investigació sobre el seu contemporani, tradicionalment més properp, Parmènides. L'estil d'escriptura distintiu de Gorgias, ple d'antítesi i llenguatge figurat, s'ha vist com un presagi del desenvolupament posterior de la sàtira menipeana, així com, més darrerament, els gèneres manierisme, grotesc i carnavalesc. Diversos estudiosos fins i tot han argumentat que els pensaments de Gòrgias sobre la naturalesa de coneixement, llenguatge i veritat presagien les opinions dels filòsofs moderns com Martin Heidegger, Jacques Derrida, Ludwig Wittgenstein, A. J. Ayer, Amélie Rorty i Stanley Fish. No obstant això, molts filòsofs acadèmics encara ridiculitzen qualsevol esforç per retratar Gòrgias com un pensador seriós.

Referències

Bibliografia 
 Gorgias. "Encomium of Helen." The Norton Anthology of Theory and Criticism. Eds. Vincent B. Leitch, et al.  New York: W.W. Norton & Company, 2001. 30–33.
 Plato. Gorgias. Trans. Robin Waterfield. Oxford University Press, 1994.

Sofistes
Persones gregues de l'antiga Sicília
Morts a Grècia
Escriptors sicilians de l'antiguitat
Filòsofs sicilians