alibayram/wikipedia-40-langs huggingface dataset:
Consoană fricativă labiodentală surdă

În fonetică, consoana fricativă labiodentală surdă este un sunet consonantic care apare în unele limbi. Simbolul său fonetic este . În limba română se notează cu litera F sau mai rar cu grupul de litere PH, și apare în cuvinte precum fată , tufe , puf , phoenix .

Perechea sonoră a acestui sunet este consoana fricativă labiodentală sonoră .

Pronunție 

 
 
 
 
 
 

Fricativă labiodentală surdă, Consoană
Kogălniceanu

Kogălniceanu sau Cogălniceanu se poate referi la:
 familia Kogălniceanu, o familie de boieri moldoveni și români, ai căror membri îi includ pe:
 Sandu Kogălniceanu, primul strămoș cunoscut al familiei, îl aflăm la finele veacului al XVII-lea., acesta fiind originar de la Kogâlnic (Basarabia). 
 Constantin Kogălniceanu, legislator
 Enache Kogălniceanu, curtier, literat, fratele lui Constantin
 Mihail Kogălniceanu, politician liberal, avocat, strănepotul lui Constantin
 Vasile Kogălniceanu, politician agrarian, fiul lui Mihail
 Dan Cogălniceanu, actor

Vezi și
 Mihail Kogălniceanu (dezambiguizare)

Note 

Nume de familie românești
Consoană fricativă labiodentală sonoră

În fonetică, consoana fricativă labiodentală sonoră este un sunet consonantic care apare în unele limbi. Simbolul său fonetic este . În limba română se notează cu litera V sau mai rar cu litera W și apare în cuvinte precum vorbă , avem , mov , watt .

Perechea surdă a acestui sunet este consoana fricativă labiodentală surdă .

Pronunție 

 
 
 
 
 
 

Fricativă labiodentală sonoră, Consoană
Linia Oder-Neisse

Linia Oder-Neisse este denumire dată frontierei polono-germane stabilite la 2 august 1945 de către Conferința de la Potsdam de-a lungul râului Neisse (Lausistzer Neisse), de la frontiera cu Cehia și până la vărsarea acestuia în răul Odra (Oder), apoi de-a lungul talvegului navigabil al Odrei și până la vărsarea sa în Marea Baltică, dar lăsând orașele Szczecin (Stettin) și Świnoujście (Swinemünde) de partea poloneză a frontierei.

Detalii 
În urma trasării acestei frontiere Germania a pierdut imediat după război cea mai mare parte a provinciilor sale istorice din est: Pomerania și Silezia, partea de est a Brandenburgului și cele două Prusii (Orientală și Occidentală), având împreună o suprafață totală de 113,7 mii km². Dintre acestea 15,1 mii km² i-au revenit URSS (actuala regiune Kaliningrad, o exclavă rusă), iar 98,6 mii km² i-au revenit Poloniei. Circa 9 milioane dintre cei peste 10 milioane de locuitori germani ai acestor ținuturi au fost expatriați între 1945-1950 în Germania. Dintre cei rămași circa 0,6 milioane erau etnici polonezi (în sudul Prusiei Orientale și în Silezia Superioară), iar alți 0,6 milioane erau etnici germani pe care statul comunist polonez i-a identificat ca fiind "polonezi germanizați". Golul de populație creat după expulzarea germanilor a fost umplut cu 4 milioane etnici polonezi expulzați din teritoriile poloneze răsăritene, anexate în timpul războiului de Uniunea Sovietică. Ca rezultat final, Polonia a fost „împinsă” mai spre vest, URSS a crescut și Germania s-a micșorat.

Legalitatea noii frontiere polono-germane a fost vreme îndelungată un subiect de discuții, întrucât RFG nu a recunoscut-o ca frontieră de-facto a Poloniei decât în 1970, iar prevederile Conferinței de la Potsdam stipulau că frontiera polono-germană va fi stabilită definitiv doar de o conferință de pace. Soluționarea definitivă a acestei probleme s-a produs abia în 1991, după semnarea acordului de frontieră dintre Polonia și Germania reunificată. Conform aceluiași acord Polonia a recunoscut existența unei minorități germane și a oferit acesteia o serie de drepturi.

Note

Geografia Germaniei
Lumea după Al Doilea Război Mondial
Frontiere
Istoria Germaniei
Istoria Poloniei
1945 în Europa
Poartă logică

O poartă logică este un dispozitiv electronic numeric elementar implementând o funcțiune logică abstractă elementară. Porțile logice sunt structurile de bază care permit realizarea unor funcții logice și matematice mult mai complexe în circuitele integrate digitale. O poartă logică poate fi modelată ca o rețea de comutatoare controlate electric (de exemplu cu tranzistoare MOS). La început porțile logice erau realizate din diode (lămpi electronice sau semiconductoare) și rezistențe electrice (discrete).

Construcție și funcționare 
O poartă logică are una sau mai multe intrări digitale/binare (semnale reprezentând 0 logic sau 1 logic), și are ca ieșire o funcție simplă a acestor intrări, de exemplu ȘI logic sau SAU logic. O poartă logică nu are stări interne, intermediare. Aceasta înseamnă că pentru o combinație de valori binare (0 și 1) existentă la intrări, corespunde la ieșirea porții numai o anumită (definită) stare (valoare binară). Altfel exprimat, o poartă logică nu este, electronic, un circuit secvențial ci un circuit combinațional ("de combinare"), 

Porțile logice elementare sunt: Poarta ȘI(AND), poarta SAU(OR), poarta ȘI-NU(NAND), poarta SAU-NU(NOR), poarta SAU-EXCLUSIV(XOR). Porțile ȘI-NU engleză: NAND) și SAU-NU (engleză: NOR) sunt numite și porți universale, pentru că cu ajutorul lor pot fi reproduse (combinațial) oricare din funcțiile celorlalte porți. Ele sunt din acest punct de vedere, porți fundamentale. 

Porțile logice au cel puțin două intrări (cu excepția inversorului NU, engleză: NOT), putându-se ajunge până la 10 intrări, și o singură ieșire.

Inversare logică  
Funcția NU logic. Are o singură intrare, deci nu poate fi considerată propriu zis o "poartă" (engleză: "gate"). Funcția relizată este inversarea (negarea) valorii binare logice a singurei (a) intrări. 
Negarea (complementarea) logică sau inversarea:
 dacă intrarea (a)=„0”, atunci nu(a)=„1” (a negat (inversat) este „1”;
 dacă intrarea (a)=„1”, atunci nu(a)=„0” (a negat (inversat) este „0”.

Poartă "ȘI logic" 
Produsul logic (conjuncție sau intersecție) a două (a, b) sau mai multe intrări:
dacă a=„0”, b=„0”, atunci a·b=„0” (la ieșire)
dacă a=„1”, b=„0”, atunci a·b=„0” (la ieșire)
dacă a=„0”, b=„1”, atunci a·b=„0” (la ieșire)
dacă a=„1”, b=„1”, atunci a.b=„1” (la ieșire)
Caracteristic unei porți ȘI (AND): Doar când toate intrările au aplicate semnale „1” (binar, logic) se obține la ieșirea porții valoarea binară „1”.

Ar mai exista o poartă XAND (ȘI exclusiv) cu proprietatea că A XAND B = [(!A)+B].[A+(!B)] însă e echivalentă cu o poartă XOR negată. ("!" = NOT A; "+" = OR, "." = AND)

Bibliografie 
"Introducere în electronică", 1985, (Jean Putz), Edit. FISCHER.

Vezi și

Legături externe 
[EN] The Logic Lab Simulator online
Finnegan (dezambiguizare)

Finnegan se poate referi la :

 Finnegan , eroul principal al romanului Veghea lui Finnegan scris de  James Joyce
Christian Finnegan, actor de comedie american 
Chris Finnegan, boxer englez
Kevin Finnegan, boxer englez
George Finnegan
Finnegan (Star Trek)
Finnegan Foundation
Finnegan, Henderson, Farabow, Garrett & Dunner 
Joseph Finnegan (criptanalist) 
Joseph Finnegan (jurist irlandez)
Alfabetul fenician

Alfabetul fenician este un abjad folosit inițial pentru scrierea limbii feniciene, dar care se crede că mai apoi a dus la apariția altor sisteme de scriere folosite astăzi, precum cel latin, arab, ebraic, grec și cel chirilic.

Cele mai vechi scrieri folosind abjadul fenician datează aproximativ din anul 1000 î.Hr., în inscripții găsite în orașele și coloniile feniciene de pe țărmul Mediteranei, ca de exemplu Byblos (azi în Liban) și Cartagina (nordul Africii). Dar cel mai vechi abjad este cel ugaritic și datează din 1200 î.Hr., cu 200 de ani mai vechi decât cel fenician. Ideea că abjadul fenician ar sta la originea tuturor alfabetelor, pe lângă faptul că este o idee eronată, se datorează descoperirii alfabetului ugaritic abia în 1920 pe când  cel fenician a fost descoperit cu aproximativ 220 de ani înaintea acestuia.

Literele alfabetului 

Alfabetul fenician este un abjad (un alfabet consonantic, care nu notează vocalele; acestea trebuie deduse din context).

Tabelul de mai jos cuprinde literele alfabetului fenician cu numele și înțelesurile de origine, și arată la care litere a dat naștere în alfabetele ebraic, arab, grec, latin și chirilic.

Referințe  

 Je m'appelle Byblos, Jean-Pierre Thiollet, H & D, Paris, 2005

Alfabete
Sisteme de scriere
Alfabetul fenician
Sisteme de scriere învechite
Registrul Memoria Lumii
Silezia Cehă

Silezia Cehă (, , ) este o regiune istorică în nord-estul Cehiei, situată de-a lungul frontierei ceho-polone, în munții Sudeți. Cuprinde cea mai mare parte din regiunea Moravia-Silezia (fără districtul Nový Jičín) și districtul Jeseník din regiunea Olomouc. Are suprafața de 5 360 km² și 1 160 000 locuitori. Cele mai mari orașe sînt Ostrava (în germană Ostrau) și Opava (în germană Troppau), vechea capitală a Sileziei Sudetine.

Silezia Cehă reprezintă acea parte a Sileziei care a rămas în 1748 (după Războiul succesiunii austriece) în stăpînirea casei de Habsburg (cea mai mare parte a Principatului Sileziei devenea în acel an un domeniu al casei de Hohenzollern). În 1806, după destrămarea Sfântului Imperiu Roman de Națiune Germană, Silezia Cehă este declarată parte a nou-creatului Imperiu Austriac (care în 1815-1866 a făcut parte din Confederația Germană).

După destrămarea Imperiului Austro-Ungar (3 noiembrie 1918), Silezia Cehă a fost atribuită Cehoslovaciei (cu excepția cîtorva districte răsăritene, alipite la Polonia), deși majoritatea populației era de origine germană. În octombrie 1938 Silezia Sudetină a fost încorporată în Germania. La sfârșitul celui de-al Doilea Război Mondial, în mai 1945 Cehoslovacia va fi restabilită în vechile ei frontiere, iar populația germană din Boemia, Moravia și Silezia Cehă (cca 3,5 milioane persoane) va fi expatriată în Germania și Austria (cu excepția membrilor Partidului Comunist și a familiilor mixte ceho-germane).

Vezi și 
 Silezia austriacă
 Hlučínsko

Istoria Cehiei
Geografia Cehiei
Istoria Germaniei
Istoria Austriei
Conciliul Tridentin

Conciliul Tridentin sau Conciliul de la Trento, cunoscut și sub numele latin  Concilium Tridentinum, a fost cel de-al nouăsprezecelea sinod ecumenic, recunoscut ca atare de Biserica Catolică, ținut între 1545 și 1563 pentru clarificarea problemelor ridicate de Reforma protestantă.

Decizii adoptate 
 Înființarea seminariilor teologice, ca locuri pentru formarea viitorilor preoți
 Plasarea altarului la loc vizibil în biserici (în evul mediu spațiul clericilor era delimitat de cel al mirenilor printr-un perete sau grilaj despărțitor)
 Păstrarea cuminecăturii în tabernacolul plasat pe masa altarului, spre deosebire de obiceiul medieval care prevedea ca ostiile consacrate să fie păstrate în nișe special construite în biserici
 Introducerea confesionalelor (acele "dulapuri" pentru spovadă, specifice Bisericii Catolice)
 Introducerea scaunelor în biserici, sub formă de bănci
 Stabilirea canonului Bibliei pentru Biserica Catolică
 În decretele asupra căsătoriei (sesiunea a XXIV-a din anul 1563) s-a decis ca, pentru a fi validă, căsătoria trebuie să aibă loc în fața unui preot, în prezența a doi martori.  Prin anularea condiției de consimțământ din partea părinților s-a încheiat o dispută care se prelungea începând din secolul al XII-lea. În cazul unui divorț, partea nevinovată nu avea drept de recăsătorire cât timp trăia cealaltă parte la căsătorie, chiar dacă acea persoană comisese adulter.

Listă de decrete

Literatură 
Martin Chemnitz, Examen concilii Tridentini (1565-73) 
Johann Heinrich Heidegger, De fide decretorum concilii Tridentini quaestiones (1662) 

Paolo Sarpi, Istoria del concilio Tridentino (1619)

Referințe

Legături externe 
Informații generale despre Conciliul Tridentin

Sinoade ecumenice
Arie

Aria unei suprafețe este o mărime asociată unei suprafețe, care exprimă cantitativ, adică printr-o valoare numerică, proprietatea cât de întinsă este acea suprafață. Adesea cuvântul suprafață se utilizează cu sensul de arie.

În matematică, valoarea numerică a mărimii geometrice arie este un număr real, în general pozitiv. În fizică, inginerie, geodezie etc, aria este o mărime fizică și ca atare are asociată o unitate de măsură. Unitatea de măsură pentru arie în Sistemul Internațional este metrul pătrat, având simbolul „m²”.

Pentru cazuri particulare, aria se poate defini astfel:
 aria unui triunghi este jumătate din produsul dintre lungimea unei laturi și distanța (lungimea perpendicularei) de la al treilea vârf pe latura respectivă. Se demonstrează că valoarea produsului este aceeași, indiferent de latura aleasă.
 aria unui poligon este suma ariilor triunghiurilor în care se descompune poligonul. Se demonstrează că valoarea ei este independentă de alegerea descompunerii.
 aria unui dreptunghi este produsul lungimii unei laturi cu latimea .
 aria unui triunghi echilateral este latura la pătrat înmulțită cu o pătrime din radical din 3.
 aria unui pătrat este latura la puterea a 2 a. 
 aria unui triunghi dreptunghic isoscel este cateta la pătrat supra 2.
 aria unui romb este diagonala 1 ori diagonala 2, totul supra 2
 aria unui trapez este suma dintre baza mare și baza mică ori înălțimea trapezului totul supra 2

Mărimi fizice
Geometrie
Niederschlesische Oberlausitz (district)

Districtul Silezia Inferioară - Luzația de Sus (în germană Niederschlesischer Oberlausitzkreis) este cel mai estic district al Germaniei. Face parte din landul Saxonia. Centrul administrativ al districtului este orașul Niesky. Are o suprafață de 1,3 mii km² și 100 mii locuitori. Ocupă cea mai mare parte a teritoriului Sileziei care a mai rămas în componența Germaniei după cel de-al doilea război mondial (numit și Silezia Luzațiană). In anul 2008 prin restructurarea districtelor el a fost integrat în districtul Görlitz.

Saxonia
Comunitățile Europene

Comunitățile Europene (plural, abreviat CE) constau în două comunități:
 Comunitatea Europeană (singular, de asemenea abreviată CE; până în 1993 era denumită Comunitatea Economică Europeană, CEE)
 Comunitatea Europeană a Energiei Atomice (abreviată CEEA sau Euratom)
 Comunitatea Europeană a Cărbunelui și Oțelului a fost de asemenea una dintre comunitățile europene până în 2002, când a fost desființată. În mare, atribuțiile acesteia au transferate în tratatul Comunității Europene.

De la Tratatul de Fuziune (semnat în 1965, în vigoare din 1967) cele trei comunități au organe comune, printre care Comisia și Parlamentul.

Comunitățile Europene sunt unul dintre cei trei piloni ai Uniunii Europene.

Uniunea Europeană
Cooperarea polițienească și judiciară în materie penală

Cooperarea polițienească și judiciară în materie penală reprezintă al treilea pilon al Uniunii Europene și se referă la cooperarea interguvernamentală.
Până în 2003 pilonul s-a numit Justiție și afaceri interne (JAI).

Atribuțiile acesteia sunt stipulate în articolul 30 al Tratatului de la Maastricht.

Instituțiile create pentru acest pilon sunt Poliția Europeană (Europol), care are rol de coordonare și strângere de informații. Mai există și un organism european pentru îmbunătățirea cooperării judiciare (Eurojust). Academia Europeană de Poliție (EPA) intermediază cooperarea academiilor de formare naționale.

Note

Legături externe 
 http://europa.eu/pol/justice/index_ro.htm
 http://www.consilium.europa.eu/policies/council-configurations/justice-et-affaires-interieures-%28jai%29?lang=ro

Justiția în Europa
Justiție penală
Uniunea Europeană
DSP

DSP se poate referi la

 Digital Signal Processor
 Direcția de Sănătate Publică
EU

EU poate fi:
 Uniunea Europeană, de la denumirea în engleză, European Union
 Europiu, element chimic cu simbolul Eu
 Universitatea din Edinburgh, în engleză University of Edinburgh
 limba bască, codul ISO 639-1
 Insula Europa, codul FIPS 10-4 al acestui teritoriu
Niesky

Niesky (în , în ) este un oraș în estul landului Saxonia din Germania. Are 12 mii locuitori. Este centrul administrativ al districtului Silezia Inferioară - Luzația de Sus.

Galerie de imagini 

Orașe din Saxonia
Heinrich von Kleist

Bernd Heinrich Wilhelm von Kleist () a fost un dramaturg și poet romantic german. Este considerat întemeietorul nuvelei germane moderne.

A scris o operă de puternică tensiune tragică, generată de conflictul între adevărul lăuntric și realitatea evenimentelor exterioare, opunând armoniei clasice pasionalitatea și demonia romantică.
Nuvelele, de o impresionantă concentrare narativă, sunt remarcabile prin observația realistă și concizia stilistică și dezvoltă situații-limită.
Cât despre corespondența sa, filologul Fritz Martini o consideră "unul dintre cele mai zguduitoare documente ale istoriei literare germane".

A fost editor al revistelor Phöbus și Berliner Abendblätter. 
În 1811, von Kleist a avuto relație cu Henriette Vogel. Cei doi și-au scris scrisori de adio, von Kleist a împușcat-o pe Henriette iar apoi s-a sinucis.

Scrieri 
 1802 - 1803: Robert Guiskard
 1807: Amphitryon
 1807: Cutremurul din Chile ("Das Erdbeben von Chili")
 1808: Penthesilea
 1808: Bătălia lui Arminius ("Die Hermannsschlacht")
 1810: Michael Kohlhaas
 1810: Logodna din St. Domingo ("Verlobung in St. Domingo")
 1810: Käthchen din Heilbronn ("Das Käthchen von Heilbronn")
 1810: Prințul de Homburg ("Der Prinz von Homburg")
 1811: Ulciorul sfărâmat ("Der zerbrochene Krug"), capodoperă a literaturii clasice universale
 1821: Despre teatrul de păpuși ("Über das Marionettentheater").

Note

Vezi și
 Listă de dramaturgi germani
 Listă de piese de teatru germane

Nașteri în 1777
Decese în 1811
Scriitori germani
Dramaturgi germani
Poeți germani
Scriitori care s-au sinucis
Sinucideri
Conciliul de la Calcedon

Sinodul al IV-lea ecumenic de la Calcedon - sau Conciliul de la Calcedon - s-a întrunit în anul 451 din inițiativa împăratului Marcian, a fost prezidat de episcopul Anatolie al Constantinopolului și a reunit peste 300 de episcopi. Papa Leon I cel Mare a trimis cinci reprezentanți în frunte cu Sfântul Ierarh Avondios, cel care i-a combătut pe Eutihie (c. 380 - c. 456) și Dioscor (d. 454).

Sinodalii reuniți la Sinodul IV ecumenic de la Calcedon atestă din nou valabilitatea Crezului elaborat de Sinodul I ecumenic de la Niceea, fac referire la contribuțiile Sinodului II Ecumenic de la Constantinopol privind Duhul Sfânt, vin cu precizări prin care explică cele afirmate în Crez (subliniind că prin aceasta nu fac modificări ale mesajului, ci doar ajută la o mai clară înțelegere a lui) și interzic modificări ulterioare ale Crezului.

Tot în scopul clarificării doctrinale se subliniază că în Isus Hristos sunt cele două naturi (divină și umană) și că Fecioara Maria este născătoare de Dumnezeu.

A fost citit Tomus ad Flavianum, prin care papa Leon cel Mare luase apărarea arhiepiscopului Flavian. După citire, episcopii prezenți au aclamat „Petru însuși a vorbit prin gura lui Leon” și l-au reabilitat pe Flavian.

Principala erezie combătută de acest sinod ecumenic a fost monofizismul,  concepție răspândită de Eutihie și Dioscor, care afirma că în Iisus Hristos ar fi doar firea divină. Sinodul arată în mod clar că în Iisus Hristos este o singură Persoană, care are însă două firi – divină și omenească – individualizate și totuși unite complet în același ipostas. La baza acestei înțelegeri stă faptul că Sfinții Părinți reuniți la sinod au considerat că îndumnezeirea omului este posibilă numai dacă Mântuitorul și-a asumat în mod autentic și integral firea omenească în ipostasul Său.

Sinodul prezintă textul Crezului și menționează că «nimănui nu îi este permis să producă, să scrie sau să compună orice alt Crez, să gândească sau să învețe pe alții altceva».

S-au adoptat 30 de canoane, cu mențiunile că primele 27 au un caracter disciplinar, că cel de al 28-lea este în fond rezoluția sinodului, adoptat după plecarea delegației papei Leon I cel Mare, iar canoanele 29 și 30 sunt atribuite sinodului în textele vechi grecești.

Referințe

Legături externe 
 
 Sinodul IV ecumenic de la Calcedon din 451, 6 iulie 2012, CrestinOrtodox.ro
 Cum a fost instituită sărbătoarea pomenirii Părinților de la Calcedon - Duminica purtătorilor și cugetătorilor de Dumnezeu , 16 iulie 2011, Ioan Bușagă, Ziarul Lumina
 Sinodul al IV-lea Ecumenic, victorie a Bisericii dreptmăritoare , 29 iulie 2009, Mihai Grobnicu, Ziarul Lumina

451
Sinoade ecumenice
Firea lui Iisus Hristos
Bisericile vechi orientale

Sub numele de Biserici vechi orientale sunt cunoscute Bisericile apostolice care au refuzat să recunoască hotărârile Conciliului din Calcedon, din anul 451, rupând comuniunea cu Biserica Romano-Catolică și cu Biserica Ortodoxă Răsăriteană.

Aceste biserici se împart în cele denumite sub termenul generic de Bisericile celor trei concilii sau "Biserici necalcedoneene" (care cred că Iisus Cristos a fost Dumnezeu adevărat și om adevărat, însă cu o formulă a lui Chiril din Alexandria) și o Biserică asiriană, ruptă de celelalte după Conciliul din Efes. De asemenea, aceste biserici se autointitulează și Ortodoxe Orientale, de aceea nu trebuie confundate cu bisericile Ortodoxe Răsăritene ce acceptă Conciliul de la Calcedon.

Biserici necalcedoneene:
 Biserica ortodoxă coptă (în Egipt)
 Biserica ortodoxă etiopiană
 Biserica Ortodoxă Siriacă
 Biserica ortodoxă malankară (în sud-vestul Indiei)
 Biserica apostolică armeană

Vezi și
 Biserica Ortodoxă
 Lista denominațiilor creștine

Creștinism răsăritean
Ortodoxie orientală
Theta Eridani

Theta Eridani (θ Eri / θ Eridani) este o stea în constelația  Eridanul. Este numită de asemenea și Acamar (care înseamnă „sfârșitul râului“).

Acamar este o stea binară , având o magnitudine aparentă de +3,3 cu strălucirea în spectrul stelar de A4. Distanța de la Pământ este de 163 ani lumină.

Coordonate pentru echinocțiul 2000: 
ascensie dreaptă: 2h58m15.70s 
declinație: −40°18'17.0 "

Constelația Eridanul
Obiecte Bayer
Obiecte HIP
Consoană africată alveolară sonoră

În fonetică, consoana africată alveolară sonoră este un sunet consonantic care apare în unele limbi. Simbolul său fonetic este . În limba română standard nu se folosește, dar poate să apară în arhaisme și regionalisme, ca de exemplu Dumnedzău .

Perechea surdă a acestui sunet este consoana africată alveolară surdă , care nu face parte din setul de sunete ale limbii române standard, dar poate să apară în graiuri regionale.

Pronunție 

 
 
 
 
 
 

Africată alveolară sonoră, Consoană
Consoană orală

În fonetică, o consoană orală este o consoană pulmonară la a cărei articulare fluxul de aer trece numai prin gură. Cea mai mare parte a consoanelor din numeroase limbi sînt consoane orale, ca de exemplu , , . Categoria complementară de consoane se numesc consoane nazale.

La articularea consoanelor orale vălul palatului se ridică și blochează ieșirea aerului pe nas. Pentru o parte din consoanele orale (de exemplu cele fricative) această condiție nu este totuși obligatorie; chiar dacă o parte din fluxul de aer iese pe nas, aceste consoane păstrează un caracter oral suficient pentru a fi recunoscute ca atare. Dimpotrivă, pentru consoanele oclusive blocarea fluxului de aer către nas este importantă, altfel de exemplu consoana  ajunge să se audă ca .

Orală, consoană
Munții Luzațieni

Munții Luzațieni (în germană Lausitzer Gebirge; în cehă Lužické hory) sînt cel mai vestic masiv din lanțul montan al Sudeților. Se află situați la frontiera dintre Germania și Cehia, în apropiere de frontiera celor două țări cu Polonia. Sînt munți de înălțime joasă (cel mai înalt vîrf atinge 1 012 m), acoperiți cu păduri de conifere și foioase. Renumiți pentru peisajele lor extraordinare și pentru stațiunile balneare, printre care se disting stațiunile germane Oybin și Jonsdorf. 

Geografia Germaniei
Geografia Cehiei
Consoană centrală

În fonetică, consoanele centrale sînt acele consoane în a căror articulare fluxul de aer trece în principal pe deasupra părții centrale a limbii. O mare parte din consoane sînt de acest fel, ca de exemplu  și .

Consoanele care se pronunță lăsînd să treacă aerul mai mult pe părțile laterale ale gurii se numesc consoane laterale.
Centrală, Consoană
Ștefan Petriceicu

Ștefan Petriceicu () a fost domn în Moldova de trei ori: 20 august 1672 - noiembrie 1673; decembrie 1673 - februarie 1674 și 25 decembrie 1683 - martie 1684. Era fiul lui Toader, mare logofăt, decedat în 1663.
 
A fost ales de boieri ca domn, cu aprobarea sultanului, după a doua mazilire a lui Gheorghe Duca și după refuzul lui Ilie Sturdza de a primi tronul. Era tocmai în perioada războiului turco-polonez. Petriceicu avea să iscodească mișcările politice poloneze, să se îngrijească de aprovizionarea garnizoanei din Camenița și a armatei stabilite la Hotin, și să facă podurile necesare trupelor. Aceste grele însărcinări date de sultan precum și purtarea insultătoare a comandanților turci față de popor, boieri și domnitor, îl apropie pe Petriceicu de polonezi. Aceștia, în noiembrie 1673 îi atacă pe turci la Hotin. În mijlocul luptei, Petriceicu îi părăsește fățiș pe turci, care pierd marea bătălie din 10 noiembrie și se retrag în cea mai mare parte peste Dunăre. Totuși, polonezii nu profită îndeajuns de victorie, deoarece generalul Sobieski spera la un ajutor bănesc de la turci ca să ocupe tronul Poloniei. Din acest motiv, mulți boieri moldoveni, în frunte cu Miron Costin, îl părăsesc pe Petriceicu. În 1674, el plănuia să încheie o înțelegere cu Moscova, dar este mazilit, iar după lupta de la movila Rabaei, este alungat din Iași și din țară. În decembrie 1683 vine cu ajutor polonez și reușește ca în ianuarie 1684 să ia tronul, alungându-l pe Gheorghe Duca. Însă, când sunt învinși cazacii care îl sprijineau, Petriceicu a trebuit să se retragă în Polonia, unde a rămas ca staroste de Zwolin și unde a și murit. Osemintele sale se odihnesc în vechea mănăstire greco-catolică Lawriv, din Rutenia, odinioară poloneză, azi parte a Ucrainei.

A ctitorit două biserici: Biserica Sfântul Onufrie din Mănăstioara-Siret (1673) și Biserica Nașterea Sfântului Ioan Botezătorul din Siret.

Note 

Domni și domnitori ai Moldovei
Nobili români
Români din secolul al XVII-lea
Consoană laterală

În fonetică, consoanele laterale sînt acele consoane articulate prin atingerea vîrfului limbii de palatul tare sau de alveolele incisivilor superiori în timp ce fluxul de aer iese prin cele două deschizături lăsate de marginile limbii sau numai printr-una din ele. În limba română singura consoană laterală este [l], ca de exemplu în cuvîntul lalea.

Consoanele laterale împreună cu cele vibrante formează grupul de consoane lichide.

Laterală, Consoană
Constantin Duca

Constantin Duca () a fost domn al Moldovei între aprilie 1693 și 18 decembrie 1695 și între 12 septembrie 1700 și 26 iulie 1703. A fost fiul lui Gheorghe Duca al Moldovei.

Domnii  

În prima domnie ia tronul cu sprijinul socrului său Constantin Brâncoveanu al Țării Românești în 1693. A venit în țară cu mulți creditori greci,  și i-a alungat pe Cantemirești. Pentru a-și scoate cheltuielile pentru domnie, pune dări noi, ca văcăritul, peste țară, deja prădată de polonezi,turci și tătari. Nemulțumind în mai multe rânduri pe turci, și omorându-l și pe capigiul venit după haraciul neplătit, este mazilit cu toată intervenția bănească a lui Brâncoveanu.
 
A doua oară, ia domnia după Antioh Cantemir, dușmanul lui Brâncoveanu, tot cu sprijinul acestuia, deși moartea soției sale din 1697, răcise legăturile de rudenie. Și de această dată mărește dările (opt sferturi în loc de patru pe an), reînființează văcăritul, scos de predecesorul său, și-i persecută pe Cantemirești. Acestia emigrează la vecini și caută să-i creeze lui Duca greutăți. În cele din urmă, Duca se pune rău și cu Brâncoveanu, care reușește să-l mazilească.

Domni și domnitori ai Moldovei
Decese în 1704
Decese în Constantinopol
Dumitrașcu Cantacuzino

Dumitrașcu Cantacuzino (alternativ: Dumitrașco, poreclit: Țarigrădeanul; ) a fost domnul Moldovei în .

Viață 

Era fiul marelui vistiernic Mihai Cantacuzino. Între 1673-1674 a fost capuchehaia lui Ștefan Petriceicu la Înalta Poartă.

Dumitrașcu l-a pârât împreună cu Stroe Leurdeanu pe postelnicul Constantin Cantacuzino la Grigore I Ghica, ceea ce a dus la uciderea postelnicului în 1663. 

În 1674, Dumitrașcu Cantacuzino a distrus parte din zidurile cetăților Suceava, Neamț și Hotin, la ordinul Porții.

În a doua parte a secolului al XVII-lea, Dumitrașcu Cantacuzino a înlocuit sistemul de impunere a cislei cu așa zisele hârtii care se dădeau pe fețele oamenilor (dări individuale). Pe aceste hârtii se treceau numele locuitorilor, porecla (nu exista nume de familie), satul și suma datorată visteriei. Locuitorii aveau obligația să poarte aceste hârtii cu ei pentru a putea fi oricând controlați dacă și-au plătit birul.

Note

Vezi și 
 Lista domnilor Moldovei

Domni și domnitori ai Moldovei
DumitrașcuCantacuzino
Cantacuzino, Dumitrașcu
Cantacuzino
Consoană fricativă dentală surdă

În fonetică, consoana fricativă dentală surdă este un sunet consonantic care apare în unele limbi. Simbolul său fonetic este . În limba română nu există; cuvintele românești împrumutate din alte limbi care la origine conțineau acest sunet se pronunță fie cu  fie cu , de exemplu cuvintele provenite din limba engleză thriller  (film, roman, etc. de groază) și plymouth  (rasă de găini).

În afară de limba engleză, această consoană mai apare de exemplu în spaniola castiliană, greaca modernă, albaneză, islandeză, arabă, etc.

Perechea sonoră a acestui sunet este consoana fricativă dentală sonoră .

Pronunție 

 
 
 
 
 
 

Fricativă dentală surdă, Consoană
Consoană fricativă dentală sonoră

În fonetică, consoana fricativă dentală sonoră este un sunet consonantic care apare în unele limbi vorbite. Simbolul său fonetic este . În limba română nu există; cuvintele românești împrumutate din alte limbi care la origine conțineau acest sunet se pronunță fie cu  fie cu , de exemplu cuvîntul provenit din limba engleză rutherford  (unitate de măsură pentru radioactivitate).

Această consoană se mai numește interdentală în loc de dentală, deoarece se pronunță mai degrabă cu vîrful limbii între incisivi decît atingînd cu limba partea anterioară a incisivilor superiori așa cum se întîmplă in cazul altor consoane dentale.

În afară de limba engleză, această consoană mai apare de exemplu în albaneză, islandeză (unde se notează chiar cu litera ð), finlandeză, etc.

Perechea surdă a acestui sunet este consoana fricativă dentală surdă .

Pronunție 

 
 
 
 
 
 

Fricativă dentală sonoră, Consoană
Alexandru Vodă Ipsilanti

Alexandru Vodă Ipsilanti () a fost domn în Țara Românească: 15 septembrie 1774 - februarie 1782 și august 1796 - decembrie 1797 și în Moldova: decembrie 1786 - 19 aprilie 1788.

Domnii  
Se trăgea dintr-o familie grecească din Constantinopol, care s-a stabilit în țară și s-a încuscrit cu boierii români. Înainte de a primi domnia, a fost dragoman al Porții. A fost un om foarte învățat și dornic de reforme. 
 
Prima investire s-a făcut contrar voinței boierilor munteni, care potrivit unui document olandez din 3 noiembrie 1774, aleseseră „ca domn al lor pe Ștefan Prascoveanu”. A alcătuit un nou sfat domnesc, compus aproape numai din boieri pământeni, în care a fost inclus și Ștefan Prascoveanu. Excepție făcea dregătoria de spătar, încredințată unui prieten grec, dar și aceasta, spre sfârșitul domniei a fost încredințată lui Ienăchiță Văcărescu. A scutit mănăstirile de mai multe dări și le pune numai o taxă pentru susținerea școlilor. Ia pe plata domniei caii de poștă, care până atunci trebuiau întreținuți de locuitori. Desemnează căpitani pentru paza granițelor și a liniștii publice. Organizează tribunalele, tipărește în românește o condică de legi, întocmește o condică în care să se treacă toate protocoalele judecăților și documentele înfățișate la procese. El era nepot al lui Constantin Psiolu, grec adus în Moldova de Grigore al II-lea Ghica pe la 1736 și fusese numit domn la insistențele lui Thugut.
 
În timpul scurtei sale domnii din Moldova, ienicerii trimiși să păzească granițele de ruși au atacat Iașiul pe care l-au prădat; ienicerii atacă și palatul domnesc, de unde abia sunt respinși, jefuiesc satele, de unde iau o mulțime de vite. Dupa aceea, Ipsilanti se lasă luat prizonier de austrieci.
 
În a doua domnie din Țara Românească a fost lacom. Pierde tronul din cauza intervențiilor amiralului Chiuciuc Husein care, trebuind să lupte împotriva lui Pasvanoglu, cere ca în locul bătrânului Ipsilanti sa fie numit Constantin Hangerli.
 
Ipsilanti tipărește în 1780 o condică pravilnicească compusă după legile bizantine și după obiceiul pământului. Astfel este, de pildă, dispoziția ca fata să nu mai aibă drept la moștenire după moartea părinților dacă a fost înzestrată. O altă dispoziție prevede ca numai băieții să moștenească moșia din care se trage numele familiei, pe când fetele să vină numai la împărțirea celorlalte moșii. Condica lui Ipsilanti reprezintă un progres, deoarece este o lege civilă și nu numai bisericească și penală, așa cum erau pravilele lui Matei Basarab și Vasile Lupu. Tot Ipsilanti a înființat la București trei tribunale cu drept de apel la divanul domnesc.

Bibliografie suplimentară 
 Pravilniceasca condică, 1780: ediție critică, Editura Academiei Republicii Populare Romîne, 1957

Domni și domnitori ai Țării Românești
Domni și domnitori ai Moldovei
Dragomani
Nașteri în 1725
Decese în 1805
Domni și domnitori ai Moldovei și ai Țării Românești
Consoană fricativă alveolară surdă

În fonetică, consoana fricativă alveolară surdă este un sunet consonantic care apare în foarte multe limbi vorbite. Simbolul său fonetic este . În limba română se notează cu litera S & Ț și apare în cuvinte precum somn , casă , jos , țăran , ață , hoț .

Această consoană este prezentă în aproape toate limbile care au consoane fricative. O excepție este grupul de limbi australiene aborigene, în care fricativele sînt rare.

Perechea sonoră a acestui sunet este consoana fricativă alveolară sonoră .

Pronunție 

 
 
 
 
 
 

În funcție de forma și poziția limbii, această consoană poate să fie sibilantă (șuierătoare) ca în limba română sau nesibilantă. În acest din urmă caz se notează ; apare de exemplu într-un dialect al limbii engleze vorbit la Liverpool, ca alofon al consoanei .

Consoană alveolară sau dentală? 

În lucrările mai vechi de fonetică și chiar în unele actuale, acest sunet este adesea clasificat ca fiind o consoană dentală. Diferența nu constă în articularea propriu-zisă alveolară sau dentală a sunetului, ci în definiția uneori imprecisă a acestor termeni. Dacă prin loc de articulare se înțelege locul unde se produce efectiv sunetul,  este într-adevăr o consoană dentală. Dacă definiția se referă la poziția articulatorului activ (în cazul acesta vîrful limbii) atunci  este o consoană alveolară, pentru că limba se află în spatele dinților în dreptul alveolelor. Atît dinții cît și limba joacă un rol esențial în articularea sunetului acestuia; limba creează un jet subțire de aer pe care îl dirijează spre muchia ascuțită a dinților pentru a produce turbulențe audibile de înaltă frecvență. Plasarea limbii în orice altă poziție face sunetul de nerecunoscut.

Fricativă alveolară surdă, Consoană
Regiunea Kaliningrad

Regiunea Kalinigrad este un teritoriu al Federației Ruse, reprezentînd o exclavă a acesteia, situată între Polonia, Lituania și Marea Baltică, fiind străbătută de râul Neman. Centrul administrativ al regiunii este orașul Kaliningrad (fostul Königsberg). Regiunea a fost constituită în 1946 pe teritoriile germane anexate la 2 august 1945 de URSS (actuala regiune Kaliningrad a fost partea de bază a fostei Prusii Orientale). Regiunea Kaliningrad are o suprafață de 15,1 mii km² și 955 mii locuitori (în mare parte ruși, stabiliți aici în 1945-1947 în locul populației germane expulzate). Densitatea medie a populației este de 63 loc./km². După destrămarea URSS, în regiune s-au instalat câteva mii de etnici germani deportați în anii 1941-1944 din Povolgia și Novorusia în Kazahstan și Asia Centrală. Conform datelor recensămîntului din 2002, germanii reprezintă doar 0,9 % din populația regiunii.

Regiunile Rusiei
Istoria Germaniei
Prusia
Istoria Prusiei
Ecran cinematografic

Ecranul cinematografic este o suprafață plană sau curbă, reflectantă sau translucidă, destinată captării imaginii transmise de aparatul de proiecție prin sistemul lumino - optic. Pentru a delimita cât mai strict suprafața imaginii proiectate și pentru a prelua neregularitățile ferestrei de proiecție, ecranul este montat într-o ramă de culoare închisă, de obicei neagră.

Calități lumino - tehnice ale ecranelor

Acestea definesc condițiile principale de calitate a ecranelor, și totodată de ele depind folosirea cât mai economică a fluxului luminos transmis de către aparatul de proiecție, pentru un efect calitativ ridicat asupra majorității spectatorilor din sala de spectacole.

Față de poziția relativă aparat proiecție - ecran -  spectator, ecranul cinematografic poate fi :

Ecran reflectant

Ecran refectant înseamnă că  fluxul luminos proiectat pe ecran este reflectat către spectator, spectatorul aflându-se între proiector și ecran. Sunt de mai multe feluri:

Ecran cinematografic cu reflexie difuză unde unghiul de difuzie este de 100 - 160 grade. Se poate confecționa din pânză obișnuită vopsită cu oxid de zinc, sulfat de bariu. Are un factor de luminanță (raportul dintre luminanța maximă a suprafeței ecranului și luminanța etalonului) de 0,7 - 0,8.

Ecran cinematografic cu reflexie difuz dirijată, unde unghiul de difuzie este de cica 50 grade. Au o constituție mai complexă; se realizează prin impregnarea cu o soluție de acetat de celuloză a unei țesături dense și acoperirea suplimentară cu o soluție pe bază de praf de aluminiu. Factorul de luminanță poate ajunge la 3 sau 4.

Ecrane cinematografice direcționale,care se  aseamănă constructiv cu cele difuz dirijate, însă ultimul strat este înlocuit cu o pulbere de sticlă (O,1 - 0,2 mm) sau material plastic gofrat (asemănător sferelor de sticlă).Unghiul de difuzie este de circa 40 - 50 grade, iar factorul de luminanță de 3 - 4 .

Ecran cinematografic transsonor,este confecționat dintr -un material plastic perforat uniform, circa 1o% din suprafață, are un factor de luminanță de 1 - 2. Este un ecran destinat în vederea asigurării transmisiei sonore prin materialul perforat.

Ecran Translucid  

Ecranul se află între proiector și spectator, astfel că fluxul luminos trece prin el ca să ajungă la spectator.Se folosește la proiecțiile la lumina zilei, condiția principală fiind ca soarele să nu bată direct în el.In studiourile cinematografice se folosește la retroproiecții în procesul de filmare combinată.

Sunt confecționate din sticlă mată,pânză îmbibată cu diferite lacuri sau folii din material plastic transparent mat.

Notă

Factorul de luminanță, este raportul dintre luminanța maximă a suprafeței ecranului și a etalonului. Aprecierea se face vizual prin aplicarea etalonului pe suprafața ecranului în câteva puncte aleatorii, fără proiecție cu lumină.
Film
Tehnică cinematografică
Tratatul de la Nisa

Tratatul de la Nisa este un tratat care modifică Tratatul privind Uniunea Europeană, tratatele de instituire a Comunităților Europene precum și anumite acte conexe.

A fost semnat de șefii de stat și de guvern ai statelor membre UE la 26 februarie 2001, în cadrul Consiliului European de la Nisa (Franța) și a intrat în vigoare după încheierea procesului de ratificare: 1 februarie 2003.

Cele mai importante modificări:
 Deciziile se iau prin întrunirea majorității calificate (se renunță la unanimitate)
 Se introduce majoritatea dublă, care cere, pe lângă majoritatea calificată, majoritatea statelor membre (pe principiul că fiecare stat ar avea un vot). Această formulă trebuia să intre în vigoare la 1 ianuarie 2005, însă data a fost modificată prin Tratatul de aderare 2003 pentru 1 noiembrie 2004.

Compoziția și funcționarea organelor europene a fost modificată foarte puțin din anii 1950, deși numărul de state membre a crescut de la 6 la început până la 15 și Uniunea Europeană are astăzi mai multe atribuții decât la începuturile integrării europene.

O extindere a Uniunii Europene cu până la 12 state fără adaptarea instituțiilor acesteia ar fi trimis Uniunea în colaps.

Într-o uniune de 27, cu regulile de până atunci, Comisia Europeană ar fi avut 33 de membri, numărul membrilor Parlamentului European ar fi depășit cifra de 800, iar procesul de luare a deciziilor ar fi fost astfel puternic încetinit.

După încheierea procesului de ratificare pentru noua constituție europeană, aceasta din urmă va înlocui Tratatul de la Nissa. Procesul de ratificare a fost însă blocat din cauza rezultatelor negative ale referendumurilor din Franța și Olanda.

De la 1 noiembrie 2004, luarea decizilor în 25 s-a făcut după următoarea împărțirea voturilor 

Procedura de luare a decizilor în 27, este aceeași, și se bazează pe aceași repartiție a voturilor, doar că, în plus, Bulgaria are 10 voturi și România 14.

Legături externe
 Textul integral al tratatului 
Tratatele integrării europene
Nisa
Turnurile Petronas

Turnurile Petronas, din Kuala Lumpur, Malaysia, construite în anii 1995-1998 pentru birouri, sunt o reușită inginerească colosală dar, pentru a le putea construi, arhitectul César Pelli și echipa sa au trebuit să depășească prioritățile aflate în conflict, lipsa materiilor prime standard și instabilitatea solului.

Turnurile au fiecare câte 88 de etaje, din care 78 de etaje deservite de lifturi, și au o înălțime maximă de 452 m, la vârful antenei montate pe acoperiș, ultimul etaj aflându-se la înălțimea de 375 m.Fiecare turn are peste 300000 de tone,deoarece turnurile sunt construite din beton.
Turnurile Petronas detin mai multe recorduri mondiale: cele mai inalte turnuri gemene, cea mai adanca fundatie din lume, cea mai inalta pasarela din lume. Pentru construirea lor s-au cheltuit peste un miliard de dolari.

Legături externe 
  Măreția și eleganța islamică
  Immo-land.ro 

Clădiri și structuri din Malaysia
Zgârie-nori din Malaezia
Turnuri gemene
Germanii din Polonia

Minoritatea germanilor polonezi este cea mai mare minoritate națională în Polonia actuală. Reprezintă rămășițele populației germane din teritoriile pierdute de Germania în favoarea Poloniei la 2 august 1945, după trasarea frontierei dintre cele două țări de-a lungul liniei Oder-Neisse. Conform prevederilor Conferinței de la Potsdam populația germană din ținuturile situate la est de linia Oder-Neisse urma să fie expatriată în Germania. Între 1945-1950 cca 9 milioane etnici germani din teritoriile cedate URSS și Poloniei au fost expulzați. Pe teritoriile poloneze rămîneau doar 1,23 milioane de foști cetățeni ai Germaniei, dintre care cca jumătate erau etnici polonezi (în Silezia Superioară și în Mazuria), iar cealaltă jumătate erau etnici germani pe care așa-numita "comisie de verificare", creată de statul comunist polonez, i-a calificat drept polonezi germanizați (urmînd să fie supuși politicii de "repolonizare"). Din aceste considerente statisticile poloneze de pînă în 1990 nu atestau o minoritate germană. În 1990, cînd Germania reunificată a recunoscut ca definitivă actuala frontieră polono-germană, noile autorități de la Varșovia au recunoscut existența minorității germane, oferindu-i (ca și celei mai mari minorități naționale) o serie de drepturi suplimentare (este unica minoritate ce dispune de două locuri în Sejmul Poloniei). Conform estimărilor germanii polonezi numără cca 500 mii persoane (1,3 % din populația Poloniei), deși la recensămîntul populației din 2002 doar 150 mii persoane s-au declarat germani (o parte importanta a germanilor polonezi au preferat să se declare "silezieni"). Cei mai mulți germani din Polonia trăiesc în Silezia, mai ales în voievodatul Opole, unde reprezintă ca. 1/3 din totalul populației. În acest voievodat partidul etnicilor germani face parte și din coaliția regională de guvernămînt. Cca 104 mii etnici germani locuiesc în Silezia Superioară și încă 16 mii în Voievodatul Varmia și Mazuria. 

Istoria Germaniei
Polonia
Loc de articulare

În fonetică, locul sau punctul de articulare al unei consoane este locul de pe canalul fonator în care fluxul de aer este blocat sau strîmtat pentru a produce o turbulență audibilă. Articularea consoanei se realizează prin interacțiunea unui element activ (mobil) și a unuia pasiv. Elementul activ este în multe cazuri o anumită parte a limbii, iar elementul pasiv este de obicei o parte a palatului.

Locul și modul de articulare împreună cu sonoritatea (intrarea sau nu în vibrație a coardelor vocale) dau consoanelor sunetul lor specific.

Schița alăturată prezintă locurile de articulare active și pasive:

Tabelul de mai jos prezintă consoanele care au simboluri proprii în Alfabetul Fonetic Internațional, clasificate atît după locul de articulare cît și după modul de articulare.

Consoane
Mod de articulare

În fonetică, pronunțarea consoanelor se clasifică după modul de articulare a acestora. O consoană poate fi:

 oclusivă sau explozivă, cînd pentru pronunția ei fluxul de aer prin canalul fonator se întrerupe complet pentru ca apoi să fie eliberat cu o ușoară explozie. Exemplu: .

 fricativă dacă întreruperea este incompletă, dar suficientă pentru a produce o șuierătură. Exemplu: .

 africată, obținută printr-o combinație între primele două moduri de articulare, și anume inițial fluxul de aer este întrerupt pentru ca apoi să fie eliberat parțial printr-o șuierătură. Exemplu:  ca în cuvîntul ață. Simbolul fonetic este sugestiv pentru modul de pronunțare.

 oclusivă nazală. Exemplu: .

 vibrantă. Exemplu: .

 spirantă. Exemplu: semivocala  (ca la începutul cuvîntului iarbă).

Modurile de articulare prezentate mai sus se limitează la consoanele produse prin împingerea aerului afară din plămîni, așa cum este cazul tuturor consoanelor din limba română. Totuși, există limbi în care unele consoane se pronunță prin alte mecanisme: mișcarea glotei în sus sau în jos (flux glotal exploziv sau imploziv), ori prin formarea unei cavități izolate între vălul palatului și limbă sau buze (clicuri).

Consoane
Funcție de undă

Funcție de undă este denumirea tradițională pentru funcția de stare a unei particule sau a unui sistem de particule, în formularea dată de Erwin Schrödinger mecanicii cuantice, numită și mecanică ondulatorie.

Ecuația lui Schrödinger

Pentru un sistem cu  grade de libertate, funcția de undă  este o funcție de coordonatele  în spațiul configurațiilor și de timp:

Ea satisface ecuația lui Schrödinger, care are forma generală

unde  este operatorul hamiltonian al sistemului. Această ecuație liniară determină funcția de undă până la un factor constant, care se fixează prin condiția de normare

Integrala e extinsă la întreg spațiul configurațiilor, iar hermiticitatea hamiltonianului asigură că ea nu depinde de timp.

În cazul particulelor cu spin diferit de zero, funcția de undă depinde și de variabilele de spin, hamiltonianul conține termeni corespunzători interacțiilor de spin, iar în condiția de normare se face o sumare peste variabilele de spin.

Interpretare statistică

Modul în care starea sistemului este conținută în funcția de undă a fost indicat de Max Born, care i-a dat acesteia o interpretare statistică: cantitatea  reprezintă densitatea de probabilitate de localizare, adică

reprezintă probabilitatea de localizare a sistemului în elementul de volum  din spațiul configurațiilor. Condiția de normare la unitate este expresia certitudinii că sistemul există, în orice moment, în spațiul configurațiilor.

Stări staționare

Dacă hamiltonianul nu depinde explicit de timp, funcția de undă reprezintă o stare staționară a sistemului și are forma

unde  satisface ecuația lui Schrödinger independentă de timp

Impunând condiția suplimentară ca soluția să fie diferită de soluția banală identic nulă iar comportarea ei să fie astfel încât condiția de normare să poată fi satisfăcută, aceasta devine o problemă de valori proprii, care determină nivelele de energie  ale sistemului.

Note

Bibliografie

 Albert Messiah: Mécanique quantique, Tome I, Dunod, Paris, 1962.
 Leonard I. Schiff: Quantum Mechanics, ed. 2-a, McGraw-Hill, New York, 1955.
 Șerban Țițeica: Mecanica cuantică, Editura Academiei Republicii Socialiste România, București, 1984.

Vezi și

 Ecuația lui Schrödinger
 Funcție de stare și spațiu Hilbert

Legături externe

 If Ψ is a function, what is it a function of? 

Mecanică cuantică