Jeg vil berige jer med en historie fra det virkelige liv når vi kunder sender med jer. historien udspiller sig lige nu mens jeg venter på 10 minut på at komme igennem til jeres klage instans.

Der var engang en dame som boede på Sjælland, som gerne ville glæde en anden dame som boede i Jylland. Hun besluttede sig så for at sende en pakke med nogen som en uldjyde ville blive glad for. Hun ville naturligvis bruge det gamle hæderkronede post Danmark som nu hedder post Nord. Det var noget man altid før i tiden kunne regne med, og alle kendte de røde postkasse og gule biler. børn kendte skam også postmand Per.

NÅ !! damen fra Sjælland ( lad os kalde hende Hannah ) gik på posthuset og sendte en pakke til jyden ( lad os kalde hende Lisbeth) For at Lisbeth skulle være forberedt sendte hun også lige et billede af pakken over facebook.

Lisbeth gik og glædede sig til sin pakke, og Hannah glædede sig til at se Lisbeth`s glæde. Hver dag meget meget længe spurgte hun derfor med jævne mellemrum om pakken var kommet, og hver gang måtte Lisbeth beklage at det var den ikke. Ad omveje fik de af vide at det kunne tage voldsomt lang til med pakker i det firma. og i disse dage var aviserne fulde af historier om hvordan Postnord havde brugt penge på bonusser og derfor manglede penge til at sende post med.

Lisbeth og Hannah begyndte efterhånden at blive bekymret for deres pakke. Lisbeth Ringede til postvæsnet for at hører hvor den blev af. det vidste den søde dame da ikke noget om, hun mente at det ikke var postevæsnets problem, hvis man rent faktisk var så ublu at man forlangte at posten rent faktisk skulle nå frem, måtte man altså betale det dobbelte.

efter noget der kunne ligne en måned, skete der endeligt noget. En dag lå der en lille seddel i Lisbeth`s postkasse om at posten havde været der 4 dage før uden at træffe nogen hjemme. DET fattede Lisbeth ikke en hujende fis af, for den pågældende dag havde hun været hjemme hele dagen. Hun ringede fluks til postvæsnet hvor hun sad i kø i 15 minutter for at tale med en venlig herre som mente at kunne se på hans PC at hendes postkasse var fuld og at pakken ikke var en pakke men et brev, som ikke kunne være der. Han var ikke spor imponeret af, at der var taget et billede af pakken. Og endnu mindre over at damen havde været i postkassen hver dag i en måned af spænding på den pakke. Han var hverken til at hugge og stikke i, hun måtte selv hente den også selv om det efterhånden var sidste udkald inden den røg tilbage til afsender. Han ligefrem fnysede da hun undrede sig over hvorfor han ikke ringede på døren hvis ikke der var plads i til brevet.

Lisbeth havde ikke tid til at hente inden, så hun fik en knap så genial ide, at ringe til stedet hvor pakken lå og få den sendt til det poststed hvor hun rent faktisk kom engang imellem. Således opmuntret trissede fru Pedersen på posthuset dagen efter for at hente sin pakke fra Hannah.

Men ak !! den var slet ikke dukket op. 3 gange i løbet af en uge forsøgte staklen at hente post hver gang med samme resultat. Efter hånden var den ellers besindige uldjyde ved at udvikle sig til en pitbull over det renderi, ikke mindst fordi væsnet ikke ville sende den til hende igen. Hun måtte selv hente den. Der blev ringet rundt. Flere og flere kom ind over, og langsomt gik det op for fruen her, at den ene ikke vidste hvad den anden gjorde. Ikke at det kom som en overraskelse, hun havde før ventet på noget fra sygehuset et præparat som skulle indtages til en undersøgelse. Den var dukket op 14 dage efter undersøgelsen som måtte aflyses af samme grund. Så overrasket kunne man ikke sige man var.

På et tidspunkt besluttede jyden sig så for at nu måtte de slutte, hun nægtede at forlade posthuset før hun havde fået af vide hvor pakken var endt. Nu var der efterhånden gået humor og princip i sagen. Den meget unge dame slog op på sin pc og fortalte at den var blevet væk oppe ved det første sted, som til gengæld svor ved amar halshug på at han havde sendt den.

Lisbeth gik hjem og ringede. Måtte atter vente en rum tid. Inden hun fik fat i en medarbejder som kunne oplyse at pakken var forsvundet som i et hul i jorden. Men de ville efterlyse den og ringe tilbage inde 2 dage. Der gik 4 dage. Så ringede jyden til væsnet, som ganske høfligt kunne fortælle at de stadig ikke havde fundet pakken .. men at de ville ringe tilbage inden 2 hverdage og efterlyse den. Det skete 4 gange uden de ringede.

Nu var gode råd dyre .. hvad pokker skulle man nu gøre for at få sin pakke. Jo man ringer og beder om en chef, med det resultat at medarbejderne blev meget forvirret for det havde de aldrig prøvet før. Der blev snakket med adskillige mennesker som alle hævde de ikke var chef. Men de var så søde de ville efterlyse pakken og ringe tilbage inden 2 hverdage.

 hvor var man ved at blive træt nu.

Lover en af de såkaldte chefer at for fremtiden skulle postnord hedde bermudatrekanten. Det synes han ikke var morsomt og han lagde på i vrede.

I frustration laver jyden så en opdatering på sin facebook over hele den her underlige sag. dagen efter skriver Hannah en kommentar at pakken var kommet tilbage igen. Og nu påstod Post nord at der ikke var nok porto på så de ville have 98 kr mere for at sende den igen.

DROP DET BARE POST NORD . Det kan ikke svare sig .. Det er både billigere og nemmere at man selv henter sin post ved afsender.

HVORDAN SYNES I SELV DET GÅR: