PostNord (PN) har et serviceniveau i frit fald og priser på himmelflugt. Hvis postmarkedet blev liberaliseret, måtte PN finde et mørkt sted at dø ligesom de andre monopoldinosaurere fra fordums tid (ingen nævnt, ingen glemt).

Siden 2001 er prisen på et almindeligt A-brev, som PN har monopol på at bringe ud, steget fra 5kr til 27kr; det er næsten en 6-dobling på 16 år. Men tilgengæld for den "lave" pris skal brevet så også afleveres på posthuset i stedet for bare i den nærmeste postkasse (som der iøvrigt bliver længere og længere imellem, fordi så mange er blevet nedlagt, som et led i den almindelige serviceforringelse).
Det giver den groteske effekt, at det er billigere at sende breve fra udlandet (fx. Sverige eller Tyskland) til Danmark end inden for landets grænser med PN.
Indtægten fra den høje porto gør det muligt for PN at underbyde markedet for reklameudbringning, hvor PN med tjenestemændsansatte bude kan gøre det billigere end 12-årige til 30kr i timen. Og det lyder jo lidt mærkeligt, ikke?
Måske har en eller anden DJØFer i PN ved et skrivebord tænkt, at postbuddet jo alligevel skal ind alle steder, og så kan han jo ligeså godt tage reklamer med. Men sådan er det jo ikke længere. Der er langt fra post til alle husstande hver dag, og det tager meget ekstra tid, at postbuddet alligevel skal stoppe ved alle postkasser med reklamerne. Og den tid betaler vi så ekstra for over portoen.

Da PN også har monopol på at håndtere post sendt via udenlandske postvæsener, mener de, at de kan tillade sig at tage et gebyr på hele 160kr for at opkræve moms og told på pakker fra udlandet. Gebyret er tit højere end den sammenlagte moms og told, der opkræves. Hvis man køber en vare i udlandet til fx. 100kr, og får den sendt til DK, kommer den med moms og gebyr til at koste 100kr + 25kr moms + 160kr gebyr = 285kr ialt. Det betyder tilmed ofte, at pakken forsinkes (yderligere).

Fordi postbudene ikke gider besværet med pakker, brevpakker og anbefalede breve, skriver de, allerede inden de kører ud på deres postrute, hjemme på posthuset en seddel om, at de forgæves har forsøgt at aflevere pakken/brevet. Sedlen vejer jo ikke så meget, og kan lige stikkes ind mellem de almindelige breve. Så selvom man har været hjemme, vil man tit opleve, at der ligger en seddel i postkassen om at postbuddet forgæves har "forsøgt" en aflevering, selvom de aldrig har ringet på.
Jeg har selv prøvet det omkring 10 gange, og den ene gang nåede jeg at fange postbuddet på fersk gerning, og forlange min pakke udleveret. Han måtte gå til bekendelse og erkende, at han havde ladet den blive på posthuset.

Når man så dagen efter "forsøgt levering" er nødt til selv at hente sin pakke på en af de få tilbageværende posthuse, selvom der er betalt for, at den bliver bragt til døren, kan man opleve, at den er væk, fordi nogle andre har fået den!
På trods af, at pakker ikke burde kunne udleveres, uden at man legitimerer sig som den retmæssige modtager, har jeg oplevet at min pakke blev givet til en anden! Men det betød så sandeligt ikke, at PN som et lille plaster på såret kunne/ville levere den på min hjemmeadresse, når de fik den tilbage fra ham, der havde fået den ved en fejl. Næh, nej, jeg måtte da selv komme tilbage igen senere på posthuset for at hente den.

Det er også hændt, at en brevpakke sendt fra Danmark til mig, som jeg skulle bruge på mit arbejde, var næsten en måned undervejs. Jeg nåede at klage til leverandøren, som sendte en anden pakke, der overhalede den første med en uge. Det er rigtig lang tid at vente på noget sendt indenfor landets grænser.

Jeg ved ikke i hvorhenne PN finder alle de langsomme, inkompetente og arrogante medarbejdere, de sætter bag skranken i posthusene, men et eller andet sted i organisationen skal man vel anbringe de bitre gamle tjenestemænd, der ikke længere magter at bringe post ud. Det bedste PN har gjort i lang tid, er at at lade de almindelige dagligvarebutikker også være postbutikker, for så kan man nemlig godt få ordentlig service af de butiksansatte. Og det er det, og kun det, PN får den ene stjerne for.

Postbudene (der som bekendt har fri, når de er færdige med deres rute) kører derfor bil som død og djævel og parkerer, hvor det passer dem. Fordi organisationen er så bundrådden, som den er, er der selvfølgeligt heller ikke hånd i hanke med de ansattes opførsel i trafikken. Jeg har set en postbil sno sig forbi spærresøjler for at kunne køre ind (og bakke ud igen) mellem løbende og legende børn i en skolegård for indskolingselever, bare fordi buddet så slap for at gå 30 meter fra sin bil med posten i solskinsvejr. Jeg har også flere gange set et bud spærre fodgængerovergangen ved indgangen til en smal gågade med sin lastbil, så folk med rollatorer eller barnevogne ikke kunne komme forbi, i stedet for at parkere på en almindelige P-plads 10 meter længere væk.

Det særligt fine ved PN er, at dovenskaben går hånd i hånd med dumheden. Jeg har en enkelt gang bestilt fysiske frimærker hos PN via nettet (gratis fragt, jæh!), men frimærkerne blev leveret det forkerte sted, fordi PN ikke kender forskellen på en leveringsadresse og en fakturaadresse. Det synes jeg er rigtig flot klaret, når PNs kernekompetence skulle forestille at være levering.

Hvis man enten i et naivt håb om forbedring eller for at få afløb for sin galde forsøger at klage til PN over nogle af de ovenstående defekte forhold, skal man selvfølgeligt først vente en halv times tid i telefonkø. Når man så får fat i den ene stakkel, PN har til at tage imod alle klagerne i hele landet, vil han gerne notere dem ned, og gå videre med sagen. Man kan også sende PN en mail. Ingen af delene kommer der noget som helst ud af. Man får ikke engang et svar.

En rigtig kender af systemet forsøgte tidligere at få selveste postmesteren for postdistriktet i tale. Han var i gamle dage ansvarlig for kvaliteten, og kunne indtil omkring år 2000 piske dovne bude og mellemledere til at levere ordentlig service til særligt insisterende kunder, der gentagne gange stod fast på deres ret. Det bedste var, hvis man kunne lokke et direkte nummer til postmesteren ud af omstillingen; det er desværre kun lykkedes mig én gang.
Nu om dage er telefonisterne mere på vagt, og siger at postmesteren "kan ringe tilbage". Det betyder så, at han på et tidspunkt flere uger efter, forstyrrer én, mens man selv er på arbejde, og sådan skal det jo ikke være. Det burde jo være sådan, at man forstyrrede ham i hans arbejde, indtil han indså, at det nemmeste for begge parter ville være, hvis han fik sine bude til at yde en ordentlig service.
Men alt det er en saga blot. Når man får ham i tale vil postmesteren kun "beklage" (ikke engang "undskylde") det passerede, og gør i øvrigt ikke  mere ved sagen.

Ovenstående bygger på erfaringer fra postnumrene 2640, 2820, 2900, 2920, 4000, 4030 og 4640, så det er ikke bare én enkelt doven lørdagsafløser på én rute, men en gennemrådden organisation, der er problemet.

Det giver selvfølgeligt sig selv, at når jeg handler på nettet, vælger jeg såvidt muligt at få sendt mine varer med fx. GLS i stedet for PN.